АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/3645/ 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Справа №629/5422 /13-ц
Головуючий 1 інстанції Горчакова О.І.
Категорія: стягнення боргу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної
Н.О.

С у д д і в Черкасова
В.В.

Пономаренко Ю.А.

При секретарі Каплоух
Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу

по апеляційній скарзі ОСОБА_4

на заочне рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 19 листопада 2013 року

В С Т А Н
О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
боргу в розмірі 242517 грн.16 коп. В
листопаді 2013 року ОСОБА_3 уточнив
позовні вимоги та просив на виконання
договору-розписки купівлі-продажу
транспортного засобу від 03.02.2010 року
стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у
розмірі 157387 грн.68 коп., моральну шкоду
20000 грн. та судовий збір 2401 грн. 16 коп., а
всього стягнути з ОСОБА_4 179788 грн. 84 коп.
В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 є подружжям та співвласниками
автомобіля марки TOYOTA RAV-4, чорного
кольору 2008 року випуску. В червні 2009
року ОСОБА_4 з відома ОСОБА_5,
запропонував ОСОБА_3 придбати у нього
пошкоджений в ДТП «Автомобіль» за 10500
доларів США. 10.07.2009 року ОСОБА_4 написав
розписку, якою підтверджував, що
отримав 8000 доларів США від ОСОБА_3 в
якості застави за відданий
«Автомобіль», а решту 2500 доларів США
покупець передасть йому після зняття з
державного обліку автомобіля в органах
ВРЕВ, а розпискою віж 3 лютого 2010 року
відповідач визнав одержану суму в 8000
дол.сша завдатком, на виконання якого
зобов'язувався зняти автомобіль з
обліку до 30 червня 2010 року. Відповідач
не виконав своїх зобов'язань, які
повинен був виконати до 30.06.2010 року, не
зняв з державного обліку автомобіль в
органах ВРЕВ, не передав ОСОБА_3
документи на автомобіль та не уклав
посвідченого нотаріусом договору
купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідач та представник
відповідача у судове засідання не
з'явилися .

Заочним рішенням Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 19 листопада 2013 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 завдаток у
подвійному розмірі в сумі 126512 грн. ,
інфляційні втрати - 12 607, 38 грн.. три
відсотки річних -12675,46 грн., а всього 151706
грн. 84 коп. та судові витрати 1517 грн.95
коп.. У задоволенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Ухвалою Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 4 грудня 2013 року виправлено
описку в заочному рішенні Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 19 листопада 2013 року в
частині заначення прізвища
відповідача замість «ОСОБА_4» на
«ОСОБА_4». ( а.с.28 т.2)

Ухвалою Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 24 березня
2014 року заяву відповідача ОСОБА_4 про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення. ( а.с.86 т.2)

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
ставиться питання про скасування
заочного рішення суду першої
інстанції та ухваленні судом
апеляційної інстанції нового про
відмову у задоволенні позивних вимог у
повному обсязі. В обґрунтування
доводів зазначається, що він про
слухання справи судом першої інстанції
жодним з передбачених ЦПК України
способів не повідомлявся. Даний факт
підтверджується матеріалами справи, у
яких відсутні дані про повідомлення
відповідача про судові засідання.
Вважає, що суд першої інстанції не
дослідив всі обставини справи та не
надав йому можливості скористатися
усіма належними процесуальними
правами сторони. Судом першої
інстанції не враховано , що автомобіль,
який мав намір придбати позивач,
перебуває у заставі банку,
заставодержателем обтяження не зняті,
договір купвлі-продажу автомобілю не
міг бути укладений з об'єктивних
причин. До того ж позивач досі утримує
належний йому транспортний засіб .

Заочне рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від від 19 листопада 2013 року в
частині відмови у позові ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 по відшкодування моральної
шкоди сторонами не оскаржується і
судом апеляційної інстанції
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України
не переглядається.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
представників сторін, обговоривши
наведені в скарзі доводи та
заперечення , перевіривши матеріали
справи знаходить апеляційну скаргу
підлягаючою частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що
автомобіль марки ТОYOТА RAV-4, чорного
кольору, 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, виданого МРЕО м. Харкова 01.08.2008
року зареєстровано за відповідачем
ОСОБА_4 та перебуває на обліку у ВДАІ
Лозівського МВ з обслуговування м.
Лозова, Лозівського та Близнюківського
районів ГУМВС України в Харківській
області . Належний ОСОБА_4 автомобіль на
підставі договору застави
транспорного засобу від 11 серпня 2008
року переданий у заставу на
забезпечення виконання зобов'язання
про повернення кредиту на суму 38095
дол.США , наданого ЗАТ «ОТП БАНК» на
строк до 11 серпня 2015 року. За умовами
п.3.3. договору застави транспорного
засобу протягом строку дії Договору
застави заставодавець не має права без
письмової згоди розпоряджатися
предметом застави, включаючи
відчуження предмету застави. На
підставі письмових розписок від 10
липня 2009 року та від 3 лютого 2010 року
власник автомобілю марки ТОYOТА RAV-4,
чорного кольору, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4
одержав від ОСОБА_3 завдаток у 8000
дол.США в рахунок укладання в
майбутньому до 30 червня 2010 року
договору купівлі-продажу автомобілю із
зазначенням про сплату покупцем
додатково 2500 дол.США після зняття
транспортного засобу з держаного
обліку ВДАІ .

Задовольняючи частково вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
доведеності укладання між сторонами з
моменту досягнення домовленості 10
липня 2009 року договору купівлі -продажу
обтяженого заставою транспортного
засобу - автомобілю марки ТОYOТА RAV-4,
чорного кольору, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, виконання
якого забезпечено завдатком, який
підлягає стягненю з продавця ОСОБА_4 у
подвійному розмірі через не виконання
з вини продавця зобов'язання про
укладання договору купівлі-продажу у
визначений строк. Також суд першої
інстанції вважав, що не повернення
продавцем завдатку у подвійному
розмірі є грошовим зобовязанням, у разі
просточення якого з боржника
підлягають стягненю інфляційні втрати
та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК
України.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна
виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст. 213 ,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, котрі були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
позивачем вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин , яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 546, 547, 548 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися завдатком. Правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Недійсне
зобов'язання не підлягає забезпеченню.
Недійсність основного зобов'язання
(вимоги) спричиняє недійсність
правочину щодо його забезпечення, якщо
інше не встановлено цього Кодексу.

Положеннями статті 570 ЦК України
визначено, що завдатком є грошова сума
або рухоме майно, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних з нього за договором платежів,
на підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання.Якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Аванс - це певна грошова сума або
інші цінності, які боржник передає
кредитору у рахунок майбутніх
платежів. Аванс, як і завдаток, є
доказом, який посвідчує факт наявності
зобов'язання (доказова функція), а також
зараховується в рахунок майбутніх
платежів (платіжна функція), але не може
бути визнаним одним із способів
забезпечення виконання зобов'язання.
Сторона, яка видала аванс, має право
вимагати його повернення практично в
усіх випадках невиконання договору, а
сторона, яка отримала аванс, ні за яких
умов не може бути зобов'язана до його
повернення у більшому розмірі.

Стягуючи на користь позивача
подвійну суму завдатку, суд першої
інстанції не визначився із юридичною
природою правідносин, які виникли між
сторонами, і помилково вважав, що
передана на підставі письмової
розписки грошова сума в іноземній
валюті в розмірі 8000 дол. США на
реалізацію наміру в майбутньогому
укласти договір купівлі-продажу
транспортного засобу, обятяженого
заставою , є способом забезпечення
виконання не укладеного договору
купівлі-продажу, та виникнення у
продавця за неукладеним договором
купівлі-продажу обтяженого заставою
транспортного засобу обов'язку на
підставі ст. 571 ЦК України повернути
покупцю завдаток та додатково сплатити
суму у розмірі завдатку .

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, колегія судів
визнає, що правова природа грошової сум
в 8000 дол.США, яку позивач передав
відповідачу у рахунок майбутніх
платежів за договором купівлі-продажу
транспорного засобу, який не набув
юридичної сили, є авансовою і не
підлягає стягненню з відповідача у
більшому розмірі.

Згідно зі ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні,
проте в договорі сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній
валюті.Відповідно до ст. 533 ЦК України,
якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно на користь позивача
підлягає стягненню грошовий
еквівалент 8000 дол.США в сумі 94009 грн. 22
коп. за курсом НБУ станом на час
розгляду справи на 29 травня 2014 року,
який становить 1175.1152 грн. за 100 дол.США.

Статтею 530 ЦК України визначено,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 2 статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Передана позивачем на підставі
письмової розписки авансова сума в
іноземній валюті у рахунок майбутніх
платежів за договором купівлі-продажу
транспорного засобу, який не набув
юридичної сили, немає ознак грошового
зобов'язання , яке повинно бути
виконанно відповідачем у певний строк
(термін).

За таких обставин підстав для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 625 ЦК України, до
спірних правовідносин, які виникли між
сторонами, у суду першої інстанції не
було.

До того ж норми ч. 2 ст. 625 ЦК України
щодо сплати боргу з урахування
встановленого індексу інфляції
поширюються лише на випадки
прострочення грошового зобов'язання,
яке визначене у гривні.

Виходячи з наведеного колегія
суддів, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що згідно до ст.. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування в
частині задоволення позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення завдатку у
подвійному розмірі , інфляційних втрат
, трьох відсотків річних та судових
витрат та ухваленні в цій частині
вимог нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Заочне рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 19 листопада 2013 року в
частині задоволення позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення завдатку у
подвійному розмірі , інфляційних втрат
, трьох відсотків річних та судових
витрат скасувати та ухвалити нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 авансову суму, передану на
підставі письмової розписки від 10
липня 2009 року, у розмірі 94009 грн. 22 коп.
та судові витрати в сумі 940 грн. 09 коп. ,
а всього 94949 грн. 31 коп.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
завдатку у подвійному розмірі ,
інфляційних втрат , трьох відсотків
річних відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді