Справа № 464/9308/14-ц
пр.№ 2/464/1978/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2014 Сихівський районний суд м. Львова
в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

за участю секретаря Троцюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 184 323,13 грн. за
кредитним договором та судові витрати
по сплаті судового збору. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідно до
укладеного 08.04.2010 року між АКБСР
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
позивач, та відповідачем договору
відповідач отримав кредит у розмірі 70
400,00 грн. на строк до 15.05.2011 року зі
сплатою 0,1% річних до 15 числа наступного
місяця, далі - 28% річних. У зв'язку з
порушенням зобов'язань за кредитним
договором відповідач має
заборгованість, на попередження про
повернення кредиту не реагує.

Представник позивача в судове
засідання не з*явився, подав суду заяву
в якій позовні вимоги підтримав просив
їх задовольнити, розгляд справи
проводити у його відсутність.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, вказував, що
кінцевим терміном повернення кредиту
за умовами договору є 15.05.2011 року. Тобто,
позивач мав звернутися до суду з
вказаним позовом до 16.05.2014 року,
натомість позовна заява подана до суду
10.09.2014 року з порушення строку позовної
давності. Просив застосувати строк
позовної давності та відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, з'ясувавши дійсні
обставини справи та перевіривши їх
доказами, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України
розмір процентів та порядок їх сплати
за договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

З матеріалів справи вбачається, що
08.04.2010 року між АКБСР «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є позивач, та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
договір про відкриття банківського
(карткового) рахунку та обслуговування
платіжної картки № 0600/080077-PR,
згідно з яким АКБСР «Укрсоцбанк» надав
відповідачу кредит у розмірі 79 400,00 грн.
на строк до 15.05.2011 року, зі сплатою 0,1%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом за користування коштами до
15 числа наступного місяця, далі - 28%
річних.

Судом встановлено, що відповідачем
неналежним чином виконуються
зобов'язання, прийняті ним за умовами
кредитного договору. Згідно з
розрахунком заборгованості станом на
03.09.2014 року відповідач має
заборгованість в розмірі 184 323,13 грн.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання.

Проте, відповідач умови договору не
виконав та кошти за договором кредиту
не повертав.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Нормами ст.ст. 256, 257 ЦК України
визначено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, згідно зі ст. 258 ЦК України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до приписів ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

З огляду на те, що сторонами у
кредитному договорі визначено строк
виконання зобов'язання не пізніше
15.05.2011 року, саме з цієї дати виникло
право вимоги виконання відповідачем
боргових зобов'язань з повернення
кредиту. Відтак, саме з цієї дати
розпочався перебіг строку позовної
давності, а твердження представника
позивача стосовно дії договору, у разі
порушення позичальником зобов'язань,
до повного виконання сторонами своїх
обов'язків не ґрунтуються на нормах
закону.

Натомість, позивач звернувся до суду з
вказаним позовом 10.09.2014 року, тобто з
пропуском загального трирічного
строку позовної давності для вимог про
стягнення заборгованості, а також
спеціального річного строку давності
для вимог про стягнення неустойки.

Безпідставними є і твердження
представника позивача щодо
пеперивання строку позовної давності
через направлення позивачем на адресу
відповідача у 2012 році вимоги про
повернення кредиту, оскільки в силу
норм ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна
давність переривається виключно у разі
пред'явлення особою позову.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Роз'ясненнями, наданими в п. 31 Постанови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» при
застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Представник відповідача наполягав на
застосуванні наслідків спливу строку
позовної давності. Представник
позивача не просив суд поновити строк
звернення до суду з вказаним позовом та
не навів поважних причин пропуску
строку давності. Не встановлені такі
причини і судом в ході розгляду справи.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
256, 257, 258, 261, 264, 267, 525, 526, 530, 543, 546, 549, 553, 554,
611, 625, 634, 1048 - 1050, 1054, 1056-1 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 10, 60, 88, 208-210, 212-215,
218 Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення або отримання
його копії.

Суддя: