У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: ОСОБА_13,
ОСОБА_14, Управління комунальним майном
Луганської міської ради, Управління
житлово-комунального господарства
Луганської міської ради, Міське
комунальне підприємство
«Центрожилком» в особі філії № 12
Жовтневого району м. Луганська, про
захист порушеного права та
зобов'язання вчинити дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 19
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 04 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, треті особи: ОСОБА_13,
ОСОБА_14, Управління комунальним майном
Луганської міської ради, Управління
житлово-комунального господарства
Луганської міської ради,
Міське комунальне підприємство
«Центрожилком» в особі філії
№ 12 Жовтневого району м. Луганська, про
захист порушеного права та
зобов'язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
вказувала, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1.

Крім того, на вказаному поверсі
знаходяться ще три квартири:
АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, та АДРЕСА_4,
власниками яких є відповідачі, а також
приміщення сміттєпроводу на сходовій
клітці, де мешканці зазначених квартир
встановили двері із замком та
зберігають свої речі.

Посилаючись на те, що на її
неодноразові звернення щодо демонтажу
дверей та забезпечення вільного
доступу до приміщення сміттєпроводу
відповідачі не реагують, чим порушують
її право власника допоміжного
приміщення житлового будинку,
позивачка, уточнивши позовні вимоги,
просила зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 усунути порушення вимог
законодавства і привести приміщення
колишнього сміттєпроводу, що
знаходиться на 6-му поверсі під'їзду
АДРЕСА_1, в попередній стан.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 19 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 04 лютого 2014 року, позов задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_4 допоміжним
приміщенням - колишнім сміттєпроводом,
розташованим на 6-му поверсі під'їзду
житлового будинку АДРЕСА_1, шляхом
надання ключів від встановлених в
даному приміщенні дверей.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, місцевий
суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що позивачка, будучи співвласником
спірного допоміжного приміщення в
багатоквартирному житловому будинку,
не має можливості ним користуватися, а
тому відповідачів слід зобов'язати
усунути перешкоди у користуванні,
шляхом надання ОСОБА_4 ключів від
встановлених в даному приміщенні
дверей, що не порушує вимог
законодавства.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судами
встановлено, що позивачка є власником
квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_5 із членами сім'ї належить
квартира АДРЕСА_2, ОСОБА_6 із членами
сім'ї належить квартира № АДРЕСА_3, а
ОСОБА_7 із членами сім'ї квартира №
АДРЕСА_4 у вищевказаному житловому
будинку.

Відповідачі на розташоване на 6-му
поверсі зазначеного житлового будинку
допоміжне приміщення сміттєпроводу
встановили двері для користування ним
в особистих цілях.

Відповідно до ст. 179 ЖК України
користування будинками державного й
громадського житлового фонду, а також
приватного житлового фонду та
утримання їх здійснюється з
обов'язковим додержанням вимог Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями,
які затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 4 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 572 від 08 жовтня 1992 року,
передбачено, що власники, наймачі
(орендарі) приміщень житлових будинків
і гуртожитків мають право на, зокрема й
переобладнання і перепланування
житлових і підсобних приміщень,
балконів і лоджій за відповідними
проектами без обмеження інтересів
інших громадян, які проживають у
будинку, гуртожитку, з дозволу власника
будинку (квартири), власника гуртожитку
(житлового приміщення у гуртожитку) та
органу місцевого самоврядування, що
видається в установленому порядку.

Правилами утримання жилих будинків та
прибудинкових територій,
затвердженими наказом
Держжитлокомунгоспу України від 17
травня 2005 року № 76 (далі -
Правила) визначено, що переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів відповідно до
законодавства. До елементів
перепланування жилих приміщень
належать: перенесення і розбирання
перегородок, перенесення і влаштування
дверних прорізів, улаштування і
переустаткування тамбурів, прибудова
балконів на рівні перших поверхів
багатоповерхових будинків.

Також п. 1.4.5. вищевказаних Правил
встановлено, що для одержання дозволу
на переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень їх власник або
уповноважена ним особа, наймач
(орендар) приміщення за згодою його
власника подають до органу місцевого
самоврядування заяву про надання
дозволу на переобладнання або
перепланування та, у разі необхідності,
можуть подаватися такі документи:
копія свідоцтва на право власності або
договору найму (оренди) приміщення;
копія поповерхових планів, завірених в
установленому порядку; проект
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, погоджений в
установленому порядку; згода
власників, співвласників (наймачів) або
уповноважених ними осіб на
переобладнання та перепланування
приміщень, що перебувають у їх спільній
власності.

Крім того, згідно із п. 1.4.6. Правил
власник, наймач (орендар) жилого
будинку, жилого чи нежилого у жилому
будинку приміщення, що припустив
самовільне переобладнання або
перепланування, що призводить до
порушення конструктивних елементів
або засобів протипожежного захисту,
зобов'язаний за свій рахунок привести
це приміщення до попереднього стану. У
разі, якщо самовільне перепланування
або переобладнання приводить до
погіршення технічного стану жилого
будинку в цілому та порушуються права
інших споживачів, зазначені роботи
виконуються виконавцем послуг, питання
відшкодування вартості цих робіт
власником, наймачем (орендарем) жилого
будинку, жилого чи нежилого у жилому
будинку приміщення вирішується у
судовому порядку.

Місцевий суд, встановивши, що
відповідачами здійснено
перепланування допоміжного приміщення
в будинку, шляхом встановлення дверей,
при цьому, не з'ясувавши чи одержаний
дозвіл на переобладнання нежилого
приміщення у жилому будинку в порядку,
визначеному вищевказаними правилами, а
також чи призвело таке самовільне
перепланування до наслідків,
визначених п. 1.4.6. цих Правил, дійшов
передчасного висновку про те, що
здійснене відповідачами
перепланування спірного допоміжного
приміщення не порушує вимог
законодавства.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи ОСОБА_4
уточнила позов і просила усунути
порушення вимог законодавства та
привести приміщення колишнього
сміттєпроводу, що знаходиться на 6-му
поверсі під'їзду АДРЕСА_1 в попередній
стан.

Однак, вирішуючи спір, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог та зобов'язав відповідачів
усунути перешкоди у користуванні
допоміжним приміщенням, шляхом надання
ключів від встановлених в даному
приміщенні дверей, хоча позивачка
просила про приведення спірного
приміщення в попередній стан.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, на порушення вимог статей 303, 315
ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги,
в ухвалі не зазначив конкретні
обставини й факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Таким чином, ухвалені у справі рішення
не можна визнати законними та
обґрунтованими, тому вони підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 19 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 04 лютого 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко
В.І. Журавель І.М. Завгородня