Справа № 2-301/11 Головуючий у 1 інстанції:
Кихтюк Р.М. Провадження № 22-ц/773/576/14
Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року           місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Веремчук Л.М.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Семенюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_2 –
ОСОБА_3 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 03 березня 2014 року,

встановила:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 березня 2014
року відмовлено в задоволенні заяви
відповідача ОСОБА_2 про стягнення на
його користь з позивача ОСОБА_1 судових
витрат, понесених відповідачем у даній
справі.

Не погоджуючись із даною ухвалою,
представник відповідача ОСОБА_2 –
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просив її скасувати як таку, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права, й постановити
нову ухвалу про задоволення заяви.

Сторони та їхні представники в судове
засідання не з’явились, хоча були
належним чином і своєчасно повідомлені
про дату, час та місце його проведення.
При цьому, про причини неявки зазначені
особи суд не повідомили, про
відкладення розгляду справи не
клопотали, а тому колегією суддів у
відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК
України визнано за можливе розгляд
справи здійснювати за їхньої
відсутності.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, а також доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а оскаржувана
ухвала – скасуванню з наступних
підстав.

Звертаючись до суду із заявою про
стягнення судових витрат в даній
справі, представник відповідача
зазначив, що відповідачем ОСОБА_2 в ході
розгляду даної справи було сплачено 6154
грн. 20 коп. за проведення двох
почеркознавчих експертиз та 1750 грн.
судового збору при поданні апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції. В ході апеляційного
розгляду справи позовну заяву ОСОБА_1
за його ж заявою залишено без розгляду
ухвалою апеляційного суду, а тому
представник відповідача просив на
підставі ст.89 ЦПК України вищевказані
судові витрати стягнути з позивача
ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні заяви
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що ч.1 ст.89 ЦПК України не
передбачено можливості стягнення з
позивача на користь відповідача
судових витрат у разі залишення
позовної заяви без розгляду.

Однак, такого висновку суд першої
інстанції дійшов з порушенням норм
процесуального права.

Так, відповідно до ч.3 ст.89 ЦПК України, у
разі залишення заяви без розгляду
відповідач має право заявити вимоги
про компенсацію здійснених ним витрат,
пов'язаних з розглядом справи,
внаслідок необґрунтованих дій
позивача.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами справи,
що рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 24 квітня 2013
року в даній справі позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення з боргу за
договором позики задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 479580 грн.
коштів за договором позики та 1820 грн.
судових витрат. (а.с.188 т.1).

Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 08 листопада 2013 року рішення
Луцького міськрайонного суду від 24
квітня 2013 року в даній справі
скасовано, а позовну заяву ОСОБА_1 за
його письмовою заявою залишено без
розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК
України (а.с.316-319 т.1).

З матеріалів справи також вбачається,
що у даній справі за клопотанням
відповідача ОСОБА_2 на підставі ухвали
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 07 лютого 2011 року
(а.с.65 т.1) та ухвали апеляційного суду
Волинської області від 16 серпня 2013 року
(а.с.256 т.1) були проведені судові
почеркознавчі експертизи (висновок №
11647/11-32/3335/12-32 від 27.04.12, висновок №
8613/8614/13-32 від 04.10.13) (а.с.110-116, 267-272 т.1).

Згідно квитанції від 22.06.11 відповідачем
ОСОБА_2 сплачено 2115 грн. за проведену
27.04.12 року судову почеркознавчу
експертизу в даній справі (а.с.275 т.1).

За змістом ч.3 ст.89 ЦПК України,
незалежно від суб'єктивних уявлень
позивача про перспективи розвитку
порушеної за його ініціативи справи
він повинен за заявою відповідача
відшкодувати понесені останнім
витрати у зв'язку із втягненням його у
судовий процес, якщо справа не одержала
розвиток з причин, які від нього на
залежали.

Однак, вказана норма процесуального
закону залишилась поза увагою суду
першої інстанції, який натомість,
неправильно інтерпретувавши та
застосувавши положення ч.1 ст.89 ЦПК
України, дійшов помилкового висновку
про безпідставність поданої
представником відповідача заяви.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що оскаржувану ухвалу суду
першої інстанції слід скасувати і на
підставі ч.3 ст.89 ЦПК України з позивача
ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь
відповідача ОСОБА_2 2115 грн. витрат на
проведену 27.04.12 року судову
почеркознавчу експертизу в даній
справі.

На підтвердження факту оплати іншої
судової почеркознавчої експертизи,
проведеної 04.10.13 року, представником
відповідача надано ніким не завірену
фотокопію квитанції на суму 4039 грн. 20
коп. (а.с.8 т.2), яка в розумінні ст.64 ЦПК
України не може вважатись належним
підтвердженням понесених судових
витрат.

І оскільки на вимогу суду оригінал
вищевказаної квитанції відповідачем
та її представником не надано, то
зазначена сума витрат не підлягає
відшкодуванню в рамках розгляду даної
заяви, що разом з тим не перешкоджає
повторному зверненню до суду із
аналогічною вимогою.

Крім того, не підлягає стягненню з
позивача сплачений відповідачем за
подану апеляційну скаргу судовий збір
в сумі 1750 грн., оскільки за змістом ч.3
ст.89 ЦПК України, у разі залишення заяви
без розгляду відповідач має право
заявити вимоги лише про компенсацію
здійснених ним витрат, пов'язаних з
розглядом справи, тоді як згідно з ч.ч.1,
3 ст.79 ЦПК України судовий збір хоча і
належить до судових витрат, проте не
входить до складу витрат, пов'язаних з
розглядом справи, а відтак – не
підлягає відшкодуванню в порядку ч.3
ст.89 ЦПК України.

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції та частково задовольняючи
заяву представника відповідача ОСОБА_2,
колегія суддів згідно з вимогами ч.ч.1, 5
ст.88 ЦПК України стягує з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 121 (сто двадцять одну)
грн. 80 коп. судового збору, сплаченого
за апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3
задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 березня 2014
року в даній справі скасувати.

Заяву представника відповідача ОСОБА_2
– ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2115
(дві тисячі сто п’ятнадцять) грн.
витрат на проведення судової
почеркознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 121
(сто двадцять одну) грн. 80 коп. судового
збору.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і не підлягає касаційному
оскарженню.

Головуючий

Судді