Справа №592/55/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1086/14 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А. , Білецького О. М.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ спільного майна,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з березня місяця 2002 року підтримував фактичні подружні відносини та проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 в її квартирі за адресою: м. Суми, вул. Курська, б. 33, кв. 101. Під час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. У квітні 2009 року ними був придбаний в автосалоні за спільні кошти автомобіль ВАЗ-111830, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 за 63000 грн. Свідоцтво про реєстрацію автомобіля було видано на імя відповідача. В травні 2011 року вони придбали гараж № 324 в автогаражному товаристві «Автокомпресор» разом із земельною ділянкою вартістю 16000 грн. Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально на імя ОСОБА_3 28 березня 2013 року у виконкомі Бездриківської сільської ради Сумського району шлюб між ними офіційно зареєстровано, про що зроблено відповідний запис за № 5. У липні 2013 року за рішенням суду вказаний шлюб розірваний.

У звязку з цим просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання із ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнати вищевказаний транспортний засіб та гараж із земельною ділянкою їх спільною сумісною власністю та поділити спільне сумісне майно, залишивши автомобіль та гараж відповідачу, а на користь нього стягнути грошову компенсацію вартості ? частини вказаного майна в розмірі 39500 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з березня 2002 року по 28 березня 2013 року.

Розділено спільне майно. Залишено ОСОБА_3 легковий автомобіль ВАЗ-111830, 2008 року випуску, держномер ВМ 7720АМ вартістю 55000 грн. та гараж №324 в Сумському міському громадському обєднанні «Автогаражне товариство «Компресор» вартістю 16000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна в розмірі 35500 грн. та судовий збір в розмірі 355 грн.

Знято арешт з автомобіля ВАЗ-111830, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та гаражу №324 в Сумському міському громадському обєднанні «Автогаражне товариство «Компресор».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення скасувати і ухвалити нове про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що показання свідків, надані в судовому засіданні фотографії, позовна заява ОСОБА_4 про розірвання шлюбу з нею, договір страхування життя позивача, є неналежними доказами та не можуть обєктивно підтвердити факту спільного проживання однією сімєю її з позивачем з березня 2002 року.

Стверджує, що у позивача не було наміру набувати взаємних прав та обовязків подружжя, а була корислива мета на отримання у власність частини її особистого майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6, які заперечували проти доводів скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2009 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 придбала автомобіль ВАЗ-111830, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 61606 грн., яким за довіреністю від 16 липня 2009 року керував ОСОБА_4 (а.с. 41, 46, 98-100).

19 квітня 2012 року на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстрованих у КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 придбала гараж під номером 324, що знаходиться у Сумському міському громадському обєднанні автогаражний кооператив «Компресор», вартістю 16990 грн. та земельну ділянку площею 0,0022 га., кадастровий номер :03:002:0324 у цьому ж кооперативі, вартістю 4000 грн. (а.с. 47,48).

З 28 березня 2013 року по 25 грудня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення суду (а.с. 24, 40).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з пояснень свідків, які підтвердили факт спільного проживання сторін з березня 2002 року. Виходячи з того, що факт проживання однією сімєю позивачем доведений, дійшов висновку, що автомобіль ВАЗ-111830, 2008 року випуску, гараж та земельна ділянка придбані за час спільного проживання, тому є їх спільною сумісною власністю і підлягають поділу.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Статтями 74, 70 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Для визнання осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно, з'ясувати обсяг спільного нажитого майна, з'ясувати час та джерела його придбання, наявність спільного побуту; існування взаємних прав та обов'язків.

З наведених норм закону слідує, що від встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу залежить виникнення майнових відносин щодо майна, набутого у цей період.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно з вимогами частини 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, для встановлення факту спільного проживання, поділу майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позивач мав надати суду належні та допустимі докази спільного проживання без реєстрації шлюбу з відповідачем у справі в період, упродовж якого було придбане спірне майно, наявності спільного бюджету, ведення домашнього господарства та придбання за спільні кошти спірного майна.

Проте, всупереч вищезазначеним вимогам закону, позивач не надав суду переконливих та беззаперечних доказів, які свідчать про існування між ним та ОСОБА_3 сталих відносин як чоловіка та жінки та виникнення між ними у звязку з цим взаємних прав і обовязків в період, упродовж якого було придбано спірний автомобіль.

Жодним належним письмовим доказом позивач не довів факт спільного проживання з відповідачем у її квартирі по вул. Курська, б. 33, кв. 101 в м. Суми станом на 24 квітня 2009 року, тобто на час придбання автомобіля, обсяг спільного нажитого на цей час майна, його вартість, час та джерела придбання, наявність спільного побуту.

Показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що вони неодноразово бачили сторони разом, сприймали їх як чоловіка та дружину, зі слів ОСОБА_4 їм відомо про придбання ними автомобіля, проте, їм не відомо, за які кошти він придбаний, які місцевий суд поклав в основу рішення щодо підтвердження факту проживання позивача із ОСОБА_3 однією сімєю, придбання спірного автомобіля, не є передбаченими законом доказами, оскільки вони ґрунтуються на самих припущеннях та здогадках, жодним фактичним доказом не підтверджені.

Посилання позивача як на підставу своїх вимог, зокрема, на позовну заяву про розірвання шлюбу із ОСОБА_3, у якій зазначено, що він перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах з 2002 року, договір страхування життя, у якому ОСОБА_3 вказана вигодонабувачем, фотокартки з їх зображенням під час спільного святкування та проведення вільного часу, також не є належними доказами, які підтверджують, що в період, упродовж якого було придбано спірний автомобіль, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Заперечуючи ж проти вимог ОСОБА_4, ОСОБА_3 довела, що станом на 24 квітня 2009 року - час придбання автомобіля, мала стабільний заробіток, працюючи у Сумській дирекції УДППЗ «Укрпошта», та особисті кошти на депозитних рахунках в ПАТ «КБ «Хрещатик» на загальну суму 61400 грн. (а.с.101 - 102).

З огляду на викладене, суд першої інстанції безпідставно встановив факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4В та ОСОБА_3 без шлюбу з березня 2002 року та на час придбання автомобіля, тобто 24 квітня 2009 року.

Позов ОСОБА_4 в цій частині є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Проте, в судовому засіданні знайшла підтвердження та обставина, що сторони почали спільно проживати однією сімєю в квартирі, яка належить відповідачу, з листопада 2011 року, що визнала ОСОБА_3, мали стабільний заробіток, та з цього часу вона користувалась зарплатною карткою позивача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що спірний гараж та земельну ділянку вони придбали 19 квітня 2012 року під час спільного проживання, ведення домашнього господарства, наявності спільного бюджету.

Твердження відповідача, що зарплатну картку ОСОБА_4 передав їй у звязку з тим, що вона витратила близько 10000 грн. своїх коштів на лікування його матері, ОСОБА_11, також є підтвердженням того, що з листопада 2011 року вони мали спільний бюджет і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Позивач визначив вартість гаража та земельної ділянки у 16000 грн., проти чого відповідач не заперечує.

У звязку з цим, рішення місцевого суду підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Слід встановити факт проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу станом на 19 квітня 2012 року, в період, упродовж якого було придбано гараж та земельну ділянку, визнати гараж та земельну ділянку їх спільною сумісною власністю та поділити спільне сумісне майно, залишивши гараж та земельну ділянку відповідачу у справі, а на користь позивача з ОСОБА_3 стягнути грошову компенсацію вартості ? частини вказаного майна в розмірі 8000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 квітня 2014 року по суті позовних вимог та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу станом на 19 квітня 2012 року.

Визнати гараж під номером 324, що знаходиться у Сумському міському громадському обєднанні автогаражний кооператив «Компресор» та земельну ділянку площею 0,0022 га., кадастровий номер :03:002:0324 у цьому ж кооперативі, вартістю 16000 грн. їх спільною сумісною власністю.

Поділити спільне сумісне майно, залишивши гараж та земельну ділянку ОСОБА_3, а на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_3 стягнути грошову компенсацію вартості ? частини вказаного майна в розмірі 8000 грн.

Відмовити в іншій частині позову ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 177 грн. 50 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 88 грн. 75 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення суду першої інстанції залишити без змін в частині зняття арешту з автомобіля ВАЗ-111830, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та гаражу №324 в Сумському міському громадському обєднанні автогаражний кооператив «Компресор».

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді -