Номер провадження: 22-ц/785/5281/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Бабія А.П.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 04.04.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа - державний нотаріус
Овідіопольської районної державної
нотаріальної контори Одеської області
Куралова Тетяна Федорівна про визнання
заповіту недійсним,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 3-4), в якому просив визнати
заповіт, який оформлений на
відповідачку недійсним.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обгрунтовував тим, що з 21.06.2001 року він
постійно проживав зі своєю матір'ю
ОСОБА_7 в будинку, який їй належав на
праві приватної власності за адресою:
АДРЕСА_1, а з 23.07.2004 року за даною адресою
був зареєстрований. ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_7 померла. У 1986 році ОСОБА_7 склала
заповіт, згідно якого вона заповідала
все майно, яке їй належало, йому.

У встановлені законом строки він
звернувся до державного нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини.
Нотаріус прийняла зазначену заяву, але
повідомила, що є заповіт, який був
оформлений за шість днів (ІНФОРМАЦІЯ_4
року) до смерті ОСОБА_7 на ОСОБА_5.

Позивач вважав, що заповіт від
ІНФОРМАЦІЯ_4 року недійсний, оскільки
на час складання заповіту ОСОБА_7 було 75
років, у неї розвивався віковий склероз
і почастішали випадки не прийняття
дійсних подій, вона була лежача хвора,
страждала на атеросклероз і діабет, у
зв'язку з чим позивач просив визнати
заповіт оформлений на ОСОБА_5
недійсним, так як він вважає, що ОСОБА_7
не усвідомлювала значення своїх дій та
не могла керувати ними.

В судовому засіданні в суді
першої інстанції, як зазначено в
рішенні суду, представники позивача
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі. Відповідач та його представник
заперечували проти задоволення
позовних вимог, мотивуючи це тим, що
ОСОБА_7 усвідомлювала значення своїх
дій, надали письмові заперечення. Третя
особа Куралова Т.Ф. проти задоволення
позовних вимог заперечувала,
зазначивши, що ОСОБА_7 усвідомлювала
значення своїх дії, сумнівів щодо
психічного стану не виникало, а заповіт
був оформлений у відповідності до норм
діючого законодавства.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 04.04.2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
через свого представника подав
апеляційну скаргу на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 04.04.2014 року, в якій
просить скасувати рішення суду від
04.04.2014 року та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
в повному обсязі, посилаючись на те, що
не згодний з оскаржуваним рішенням
суду в повному обсязі, вважає його
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В судове засідання учасники процесу не
з'явилися, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили. Від третьої особи на
адресу суду надійшла заява про розгляд
справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що з довідок
Овідіопольської Центральної районної
лікарні від 6 квітня 2011 року слідує, що
ОСОБА_7, 1934 року народження, на обліку у
лікарів нарколога та психіатра не
знаходилась; аналогічні данні
містяться в довідці № 285 від 06.04.2011 року,
виданій Овідіопольській ЦРБ.

З довідки Овідіопольської ЦРЛ № 569 від
12.07. 2011 року слідує, що «стаціонарно у
зв'язку з цукровим діабетом ОСОБА_7, 1934
року народження, не лікувалась».

З довідки Овідіопольської селищної
ради № 02-07/778/887 від 18.07.2011 року слідує, що
з питань визнання недієздатною ОСОБА_7
на протязі 2000-2010 року в селищну раду
ніхто не звертався.

З показань спеціаліста -
лікаря-ендокринолога ОСОБА_8, які вона
надала у судовому засіданні 17.11.2011 року
слідує, що сумнівів у психічній
повноцінності ОСОБА_7 у неї, як
спеціаліста, не було. Скарг на стан
своєї психіки ОСОБА_7 не пред'являла,
потреб в консультаціях
лікаря-психіатра - не було. Була
адекватною, орієнтованою, критично
оцінювала події навколо себе.
Коматозного стану не було.

З показань спеціаліста - дільничного
терапевта ОСОБА_9, наданих у судовому
засіданні 17.11.2011 року слідує, яка
оглядала ОСОБА_7 на протязі майже 20
років, що допомоги лікаря-психіатра
остання не потребувала, була осудна,
сумнівів в її психічній повноцінності
у неї, як у лікаря, не виникало.

Відповідно до абзацу 3 п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при розгляді
справ за позовами про визнання
недійсними заповітів на підставі ст. 225,
ч. 2 ст. 1257 ЦПК України, за клопотанням
хоча б однієї зі сторін суд
зобов'язаний призначити посмертну
судово-психіатрічну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Відповідно до висновку акту № 666
комісійної посмертної
судово-психіатрічної експертизи від
29.11.2012 року, встановити в якому
психічному стані знаходилась ОСОБА_7 на
момент складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_4
року не є можливим.

З висновку експерта № 204 від 23.01.2014 року
вбачається, що ОСОБА_7, враховуючи
захворювання на які вона хворіла
(сахарний діабет ІІ типу та супутні
хвороби), могла не віддавати звіт своїм
діям. Нерозуміння необхідності прийому
повного протидіабетичного лікування, в
тому числі «Манініла», погіршувало її
стан.

Постановою судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
29.02.2012 року встановлено, що підставою
для визнання правочину недійсним за ст.
225 ЦК України може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними і в основу
рішення суду про недійсність правочину
не може покладатися на висновок
експертизи, який ґрунтується на
припущеннях.

Проведеними у справі експертизами не
зроблено висновку про абсолютну
неспроможність ОСОБА_7, в момент
укладання нею заповіту, розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
лише стверджено, що захворювання на які
вона страждала, могли впливали на її
здатність усвідомлювати значення
своїх дій і керувати ними, що не є
підставою для визнання складеного в
такому стані заповіту недійсним з
підстав передбачених ст. 225, 1257 ЦК
України.

Приймаючи до уваги, що з питань
визнання недієздатною ОСОБА_7 на
протязі 2000-2010 років в селищну раду
ніхто не звертався, категоричного
твердження про те, що в момент
складання заповіту - ІНФОРМАЦІЯ_4 року
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, була абсолютно
неспроможна розуміти значення своїх
дій та керувати ними акт № 666 та
висновок експертизи № 204 не дають, а
заповіт, складений ОСОБА_7 на ім'я
ОСОБА_5 повністю відповідає вимогам,
передбаченими чинним законодавством, а
саме: складений у письмовій формі,
підписаний особисто заповідачем -
ОСОБА_7, посвідчений нотаріусом, суд
вважав, що в задоволенні позовних вимог
слід відмовити.

За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 225,
ст. 1247, ч. ч. 2, 3 ст. 1254, ч. 2 ст. 1257 ЦК
України, ст. ст. 7, 8, 10, 11, 57-60, 147, 208, 209, 212-215,
223, 294, 360-7 ЦПК України, суд першої
інстанції відмовив в задоволенні
позову ОСОБА_4

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку
відповідно до обставин, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги та
на підставі наданих і досліджених
доказів, відмовивши в задоволенні
позовних вимог позивача.

Тому судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону, відповідно до обставин, якими
позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги, наданих доказів та на підставі
встановлених обставин справи дійшов
висновку, відмовивши в задоволенні
позовних вимог позивача.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 05.05.2010 року
померла ОСОБА_7 (а. с. 5, 41 зв.ст.), яка за
життя ІНФОРМАЦІЯ_4 року склала заповіт,
відповідно до якого все своє майно
заповіла відповідачці - ОСОБА_5 (а. с. 44).

Позивач, який є сином померлої, та на
момент смерті ОСОБА_7 проживав разом з
нею (а. с. 12), і вважає що даним заповітом
порушуються його права, оспорює
вказаний заповіт посилаючись на ч. 1 ст.
225, ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України,
якими позивач обґрунтовував свої
позовні вимоги, правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені; за позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Проте, в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
обставин, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, що в момент складення
спірного заповіту ОСОБА_7 не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Такі
докази не надані і суду апеляційної
інстанції.

Разом з тим, зібрані по справі докази
спростовують доводи позивача, не
підтверджують доводи позивача і
призначені в ході розгляду справи
експертизи (а. с. 164-169, 185-187, 209-225), які не
дають категоричного висновку, що
померла ОСОБА_7 в момент складання
спірного заповіту не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, а доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, відсутні
підстави вважати, що позивачем
доведено обставини, якими він
обґрунтовував свої позовні вимоги, а
суд першої інстанції правомірно
відмовив в задоволенні позовних вимог
позивача.

З доводами апеляційної скарги
стосовно того, що судом першої
інстанції не було взято до уваги жоден
доказ, який був наданий до суду з боку
позивача, судова колегія не
погоджується, оскільки відповідно до
матеріалів справи, судом першої
інстанції всебічно і повно з'ясовані
обставини справи, за клопотанням
представника позивача витребовувалися
докази (а. с. 63-64, 67), неодноразово за
клопотання представників позивача
призначалися експертизи (а. с. 136-138, 141,
150, 179, 182, 1295-196, 198, 204, 206), висновкам яких
судом дана належна оцінка.

Інші доводи в апеляційній скарзі
відсутні (а. с. 255-256).

Таким чином, на підставі
наведеного, судова колегія, враховуючи
доводи апеляційної скарги, вважає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення, з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду та спростовуються
матеріалами справи.

За таких обставин, судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 необхідно
відхилити, а рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від
04.04.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від
04.04.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_5, третя особа - державний
нотаріус Овідіопольської районної
державної нотаріальної контори
Одеської області Куралова Тетяна
Федорівна про визнання заповіту
недійсним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

А.П. Бабій