№ 201/6989/14-ц
провадження 2-з/201/118/2014
УХВАЛА

2 червня 2014 року
м. Дніпропетровська

Суддя Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська Антонюк О.А.,
ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про
забезпечення позову та витребування
доказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 травня 2014 року звернувся
до суду з заявою про забезпечення
позову та витребування доказів, що були
подані до подання позовної заяви до
суду.

В своїй заяві заявник просить суд
накласти арешт та заборонити
відчужувати майно, що належить
відповідачам (ОСОБА_2 та ОСОБА_3), а також
витребувати докази (копії актів описів
та арешту майна) від ВДВС Тальнівського
РУЮ (Черкаська область Тальнівський
район, м. Тальне, вул. Соборна 30 Б) та
витребувати докази (інформацію про
зареєстроване за відповідачами право
власності на земельні ділянки) від
Головного управління Дерземагенства у
Черкаській області (м. Черкаси, вул.
Смілянська, 131), оскільки останнім буде
подано до суду позовну заяву до
зазначених вище відповідачів про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, а тому вважає, що є підстави
вважати, що відповідачі можуть
розпорядитися своїм нерухомим майном
та грошовими коштами таким чином, що це
зробити неможливим виконання рішення
суду.

У частині 2 статті 151 ЦПК України
вказано, що повинно бути зазначено у
заяві про забезпечення позову, а ч. 2 ст.
137 ЦПК України встановлено, що повинна
містити заява про витребування
доказів.

Вказаними нормами цивільного
процесуального законодавства
передбачено подання окремих заяв щодо
забезпечення позову та витребування
доказів, а не одної спільної заяви у
порядку ст. ст. 151, 152 ЦПК України.

Як вбачається з заяви про забезпечення
позову заявник в ній не обґрунтовує
необхідність застосування саме таких
видів забезпечення позову, які
зазначено у заяві (накладення арешту та
заборона вчиняти певні дії); не
зазначає, яким чином може сприяти
виконанню рішення суду вказані види
забезпечення позову; не зазначає
обставини та не надає документи, які б
свідчили про те, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду; не надає документи, які
підтверджують право власності
(свідоцтво про право власності та інше),
відповідачів на це майно; не вказує
інші відомості, потрібні для
забезпечення позову (ідентифікаційні
номери фізичних осіб (відповідача № 2),
оскільки згідно ч. 3 ст. 210 ЦПК України
якщо ухвала має силу виконавчого
документа і підлягає виконанню за
правилами, встановленими для
виконання судових рішень, така ухвала
оформлюється з урахуванням вимог,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження», яким визначено
вимоги до виконавчого документа
(ухвала суду) та зазначено, що він
повинний містити також
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника за наявності (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника за
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), також слід
зазначити, що оскільки у вказаному
клопотанні позивач просить суд
витребувати докази та вжити заходів
забезпечення позову.

Також слід зазначити, що згідно ч. 4 ст.
151 ЦПК України за заявою
заінтересованої особи суд може
забезпечити позов до подання позовної
заяви з метою запобігання порушенню
права інтелектуальної власності. До
заяви про забезпечення позову
додаються документи та інші докази, які
підтверджують, що саме ця особа є
суб'єктом відповідного права
інтелектуальної власності і що її
права можуть бути порушені у разі
невжиття заходів забезпечення позову,
однак як витікає з заяви та обставин
якими вона обґрунтована, спір між
сторонами стосовно права
інтелектуальної власності відсутній, а
наявний спір з приводу відшкодування
шкоди, а тому з урахуванням зазначеного
ЦПК України непередбачено вжиття
заходів забезпечення позову до подання
позовної заяви про відшкодування
шкоди.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 135 ЦПК
України заява про забезпечення доказів
розглядається судом, який розглядає
справу, а якщо позов ще не пред'явлено, -
місцевим загальним судом, у межах
територіальної підсудності якого
можуть бути вчинені процесуальні дії
щодо забезпечення доказів, а оскільки
позов ще не пред'явлено, тобто цей суд
не розглядає справу, про яку зазначає
заявник, а процесуальні дії щодо
забезпечення доказів не відноситься до
територіальної підсудності цього
місцевого суду до якого було подано
зазначену заяву, оскільки зазначені
процесуальні дії, про які зазначено у
заяві необхідно вчинити за адресою:
Черкаська область Тальнівський район,
м. Тальне, вул. Соборна 30 Б та м. Черкаси,
вул. Смілянська, 131, що не відноситься до
території Жовтневого району м.
Дніпропетровська.

Частиною 8 статті 153 ЦПК України
передбачено, що суд, встановивши, що
заяву про забезпечення позову подано
без додержання вимог статті 151 ЦПК
України, повертає її заявнику, про що
постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, вважаю
необхідним заяву про забезпечення
позову повернути заявнику, оскільки її
було подана без додержання вимог ч. 2 ст.
151 ЦПК України, а заяву про забезпечення
доказів повернути, оскільки вона не
підсудна цьому суду.

На підставі викладеного,
керуючись ч. 1 ст. 137, ч. ч. 2, 4 ст. 151, ч. 8 ст.
153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву про
забезпечення позову та витребування
доказів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя