У х в а л а

26 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Закропивного О.В., Черненко
В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, адміністрації
Жовтневого району Харківської міської
ради, відділу приватизації житлового
фонду Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради, третя особа - приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним рішення Жовтневої
районної ради м. Харкова, свідоцтва про
право власності на житло, договору
купівлі-продажу частини комунальної
квартири, визнання права на
приватизацію,

в с т а н о в и в :

У липні 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7
звернулися до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що остання
користується приміщеннями у спірній
комунальній квартирі з 1962 року, коли
отримала право на житлове приміщення №
7 згідно з ордером № 112405 від 24 квітня 1962
року. Зазначена спірна комунальна
квартира АДРЕСА_1 згідно з техпаспортом
має загальну площу 98,2 кв.м і
складається з 5 житлових кімнат
загальною площею 59,5 кв.м: суміжні
кімнати 4 (площею 7,1 кв.м) і 5а (площею 7,1
кв.м), суміжні кімнати 5 (площею 7,1 кв.м) 8
(площею 18,1 кв.м), кімната 7 (площею 9,6
кв.м), загальної кухні 3 (площею 11,9 кв.м),
веранди 1 (площею 9,6 кв.м) і комори
2 (площею 8,3 кв.м). Рішенням
Жовтневого РВК м. Харкова № 112-1 від 05
липня 1988 року ОСОБА_7 були надані
кімнати 4 і 5а під підсобне приміщення.
За рішенням Жовтневого РВК м. Харкова №
81-1 від 07 вересня 1993 року ОСОБА_7
були надані кімнати 5 і 8 (ордер № 093427
від 08 вересня 1993 року) взамін
кімнати 7 у зв'язку з провисанням у ній
балки стелі. ОСОБА_7 проживала
у зазначеній квартирі разом зі своїм
чоловіком, ОСОБА_8, який теж був
прописаній на цій жилплощі, і
користувалась загальною кухнею 3.
Фактично, з квітня 1992 року ОСОБА_7 з
чоловіком проживали без сусідів.

Позивачі зазначали, що приватизація
житла на ім'я ОСОБА_4 2006 році було
проведено без врахування прав ОСОБА_7
на житло. ОСОБА_4 мав житло по АДРЕСА_3 і
не мав права на службову жилплощу.
Згідно з листом Жовтневого РВК м.
Харкова від 10 вересня 2009 року № 2/1233
ОСОБА_4 надавалась тільки одна кімната 7
(площею 14,8 кв.м). У рішенні Жовтневої
районної у м. Харкові ради від 02 серпня
2006 року № 50-36, про розгляд заяви ОСОБА_4,
яким останньому надані кімнати площею
19,5 кв.м і приміщення площею 11,9 кв.м під
підсобне приміщення для обладнання з
правом приватизації, зазначено, що
інших претендентів на ці приміщення
немає. Однак таке твердження не
відповідає дійсності, оскільки кімната
площею 19,5 кв.м рішенням Жовтневого РВК
м. Харкова від 05 січня 1999 року № 4-78, була
надана ОСОБА_7 Виходячи з цього
позивачі вважали, що рішення Жовтневої
районної у м. Харкові ради від 02 серпня
2006 року № 50-36, про розгляд заяви ОСОБА_4,
суперечить ч. 1 ст. 54 ЖК України і має
бути визнане недійсним.

Договір дарування від 11 липня 2008 року,
згідно з яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5
58/100 частин комунальної квартири
АДРЕСА_1, також має бути визнаний
недійсним, оскільки ним порушуються
права ОСОБА_7 на житло.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ЇЇ
спадкоємцем і правонаступником по
даній справі є ОСОБА_3

З урахуванням уточнень, позивачі
просили визнати недійсним і незаконним
рішення Жовтневої районної ради в м.
Харкові від 02 серпня 2006 року
№ 50-36 про розгляд заяви ОСОБА_4 про
передачу житлових приміщень, визнати
свідоцтво про право власності на житло,
видане Центром приватизації житлового
фонду Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради 14 серпня 2006 року,
реєстраційний № 6-06-261050, і
розпорядження від 14 серпня 2006 року
№ 8380 про приватизацію 58/100 частин
комунальної квартири за адресою:
АДРЕСА_1, недійсним і незаконним,
визнати договір дарування від 11 липня
2008 року, згідно з яким ОСОБА_4 подарував
58/100 частин зазначеної вище квартири
ОСОБА_5, недійсним, визнати право на
приватизацію кімнати 3, площею 11,9 кв.м і
суміжної кімнати 4, площею 19,5
кв.м у спірній квартирі за ОСОБА_7

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 07 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 24 грудня 2013 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 січня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено у відкритті
касаційного провадження у даній
справі.

У квітні 2014 року на адресу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема п. 3
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян,
затвердженого Наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 № 56 та ст. 3 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду».

До заяви про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 січня 2014 року заявниця
долучила ухвали Верховного Суду
України від 26 листопада 2009 року, 19
травня 2010 року, 10 червня 2010 року та
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 липня 2013 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Із доданих ухвал Верховного Суду
України від 26 листопада 2009 року,
19 травня 2010 року, 10 червня 2010 року,
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 липня 2013 року
та ухвали судді, про перегляд якої
подано заяву, вбачається, що судами
встановлені різні фактичні обставини,
а наведені заявницею доводи не містять
ознак, які відповідно до вимог
вищевказаної норми є підставами для
перегляду судового рішення, тому у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, адміністрації
Жовтневого району Харківської міської
ради, відділу приватизації житлового
фонду Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради, третя особа - приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним рішення Жовтневої
районної ради м. Харкова, свідоцтва про
право власності на житло, договору
купівлі-продажу частини комунальної
квартири, визнання права на
приватизацію, до провадження
Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник Судді:
О.В.
Закропивний

Б.І. Гулько

А.О. Лесько

В.А. Черненко