Справа № 314/1975/14-ц
Провадження № 2/314/882/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2014 року
м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі

головуючого судді
Кіяшко В.О.,

при секретарі
Павлівській І.В.,

за участі позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовною
заявою про розірвання шлюбу, в якій
зазначила, що 11 серпня 2007 року сторони
уклали шлюб, який був зареєстрований у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Вільнянського районного
управління юстиції Запорізької
області, актовий запис №118 від 11.08.2007
року.

Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюбні відносини між ними не склалися,
спільне господарство не ведеться.
Наміру на збереження сім'ї немає.

З питань щодо виховання доньки спору
немає, після розірвання шлюбу вона буде
проживати з позивачем.

Угоди про добровільний поділ майна, що
є їх спільною власністю, між ними не
досягнуто.

Позивач в судовому засіданні
наполягала на своєму позові і просила
суд розірвати шлюб між нею та
відповідачем ОСОБА_2, після розірвання
шлюбу залишити їй прізвище, набуте під
час шлюбу " ОСОБА_2 ".

Відповідач в судовому засіданні не
заперечував проти розірвання шлюбу з
позивачем.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вислухавши сторони, приходить до
висновку, що позовна заява підлягає
повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони 11.08.2007
року зареєстрували шлюб, про що
відділом реєстрації актів цивільного
стану Вільнянського районного
управління юстиції Запорізької
області було видано свідоцтво про шлюб
та складено актовий запис № 118 (а.с. 4).

Від спільного шлюбу мають неповнолітню
дочку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після
розірвання шлюбу буде проживати з
матір'ю (а.с.5).

Шлюбні відносини між сторонами
припинені з грудня 2013 року, спільне
господарство не ведуть, взаємини
подружжя не підтримують, угоди про
добровільний поділ майна, що є їх
спільною власністю, між ними не
досягнуто, майновий спір будуть
вирішувати в іншому судовому процесі.
Бажання до примирення у позивача
відсутнє. Подальше спільне подружжя і
збереження шлюбу неможливо.

Згідно ст. 111 СК України суд приймає
міри до збереження шлюбу, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства. В даному випадку, позивач
вважає неможливим з моральної точки
зору, продовжувати шлюбні відносини,
тому суд не може зобов'язати його
прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ст. 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

В роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року « Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Таким чином, враховуючи той факт, що
сторони вже тривалий час (6 місяців)
мешкають окремо без ведення спільного
господарства та бюджету, а також, що
відсутні докази того, що окреме
проживання сторін негативно вплинуло
або вплине на інтереси неповнолітньої
дитини, суд приходить до висновку, що
шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не може бути
збережений, оскільки зазначені факти
свідчать про те, що він фактично
розпався, спільне життя подружжя і
збереження сім'ї стало неможливим, його
формальне існування обмежує особисту
свободу позивача та порушує його
особисті інтереси, що має істотне
значення.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у
рішенні суду про розірвання шлюбу
зазначається про вибір прізвища тим з
подружжя, який змінив прізвище під час
державної реєстрації шлюбу, що
розривається.

Оскільки позивач звернулася до суду з
проханням залишити їй прізвище, набуте
нею під час державної реєстрації шлюбу
- "ОСОБА_2", суд, відповідно до ч. 8 ст. 235
ЦПК України, залишає за останньою
прізвище, набуте нею під час державної
реєстрації шлюбу - " ОСОБА_2".

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 169, 212, 215, 294
ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного
Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
зареєстрований 11.08.2007 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Вільнянського районного управління
юстиції Запорізької області, актовий
запис №118 від 11.08.2007р.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1
прізвище, набуте нею під час державної
реєстрації шлюбу - «ОСОБА_2».

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:
В.О. Кіяшко

19.05.2014 року

19.05.2014