Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2344/14
Головуючий у 1-й інстанції: Каряка Д.О.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Камінській
О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Запорізької області на
рішення Приморського районного суду
Запорізької області від 27 березня 2014
року у справі за позовом прокурора
Приморського району в інтересах
держави в особі Приморської
міжрайонної державної податкової
інспекції до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків, завданих злочином,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року прокурор Приморського
району звернувся до суду з
вищевказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначав, що ОСОБА_3, будучи
посадовою особою Приморської
міжрайонної державної податкової
інспекції, внаслідок неналежного
виконання своїх посадових обов'язків
під час проведення комплексної
документальної перевірки ТОВ
«Петрівське», не відобразила в акті
перевірки від 18.06.2008 року нецільове
використання коштів зі спеціального
рахунку в розмірі 189 910,00 грн., в
результаті чого підприємству на
вказану суму не донараховано податкове
зобов'язання з ПДВ, чим спричинено
шкоду державним інтересам. Внаслідок
приховування цього факту відповідачем,
в силу ст. 102 ПК України, ці кошти вже не
можуть бути нараховані підприємству як
податкове зобов'язання.

Вироком Приморського районного суду
Запорізької області від 15 жовтня 2012
року ОСОБА_3 було засуджено за ч. 2 ст. 367
КК України до двох років позбавлення
волі з позбавленням права займати
державні посади строком на 2 роки, зі
штрафом 4 250 грн. На підставі ст. 75 КК
України ОСОБА_3 було звільнено від
відбування основного покарання з
іспитовим строком 1 рік, цивільний
позов прокурора задоволено.

Ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 17 грудня 2012
року скасовано вирок Приморського
районного суду Запорізької області від
15 жовтня 2012 року в частині вирішення
цивільного позову і в цій частині
справу направлено на новий розгляд для
вирішення в порядку цивільного
судочинства.

Посилаючись на вказані обставини,
прокурор на підставі ст. 1166 ЦК України,
просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь
державного бюджету шкоду, заподіяну
злочином, в розмірі 189 910 грн.

Рішенням Приморського районного суду
Запорізької області від 27 березня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 09 липня 2013 року, позов було
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь державного бюджету 189 910 грн. у
відшкодування шкоди, заподіяної
злочином, та 1 889 грн. 10 коп. судового
збору. (а.с. 49, 91-93).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року
рішення Приморського районного суду
Запорізької області від 27 березня 2013
року та ухвала апеляційного суду
Запорізької області від 09 липня 2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції (а.с.
114-116).

Рішенням Приморського районного суду
Запорізької області від 27 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду,
заступник прокурора Запорізької
області подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно з законом.

Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає,
що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою цивільного позову
прокурором визначено саме ст. 1166 ЦК
України, яка регламентує загальні
підстави відшкодування шкоди,
відповідно до яких обов'язок її
відшкодування настає при завданні
шкоди особистим немайновим правам або
майну фізичної чи юридичної особи, при
яких дії заподіювача шкоди є
неправомірним і між настанням шкоди та
цими діями є причинний зв'язок.

Відповідно до ст.ст. 130, 134 п. 1 КЗпП
України працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
прямої дійсної шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадку, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема,
слід розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП не
одержані або списані в доход держави
прибутки з підстав, пов'язаних з
неналежним виконанням працівником
трудових обов'язків (так само як і інші
неодержані прибутки) не можуть
включатися до шкоди, яка підлягає
відшкодуванню (пункт 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 29.12.1992 року «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками»).

Судом встановлено, що відповідач,
будучи посадовою особою Приморської
міжрайонної державної податкової
інспекції, внаслідок неналежного
виконання посадових обов'язків під час
проведення комплексної документальної
перевірки ТОВ "Петрівське", не
відобразила в акті коштів зі
спеціального рахунку в розмірі 189 910
грн., в результаті чого підприємству на
вказану суму не було нараховано
податкове зобов'язання з ПДВ, чим
спричинено шкоду державним інтересам.

Згідно ч. 1 ст. 367 КК України, службова
недбалість, тобто невиконання або
неналежне виконання службовою особою
своїх службових обов'язків через
несумлінне ставлення до них, що завдало
істотної шкоди охоронюваним законом
правам, свободам та інтересам окремих
громадян, державним чи громадським
інтересам або інтересам окремих
юридичних осіб - карається штрафом від
двохсот п'ятдесяти до п'ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян або виправними роботами на
строк до двох років, або обмеженням
волі на строк до трьох років, з
позбавленням права обіймати певні
посади чи займатися певною діяльністю
на строк до трьох років. За ч. 2 ст. 367 КК
України, те саме діяння, якщо воно
спричинило тяжкі наслідки, - карається
позбавленням волі на строк від двох до
п'яти років з позбавленням права
обіймати певні посади чи займатися
певною діяльністю на строк до трьох
років та зі штрафом від двохсот
п'ятдесяти до семисот п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян або без такого.

Скасовуючи вирок суду відносно ОСОБА_3
в частині задоволення цивільного
позову прокурора, заявленого в
інтересах Приморської міжрайонної
державної податкової інспекції,
апеляційний суд Запорізької області в
ухвалі від 17 грудня 2012 року зазначив, що
при вирішенні цивільного позову не
досліджено належним чином розмір
збитків, заподіяних державі та не
зазначено підстави задоволення позову,
тому вказані обставини підлягають
встановленню при новому розгляді
справи в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до п. 58.4 ст. 58 Податкового
кодексу України, у разі коли судом за
результатами розгляду кримінального
провадження про кримінальне
правопорушення, предметом якого є
податки, збори, винесено обвинувальний
вирок, що набрав законної сили, або
винесено рішення про закриття
кримінального провадження за
нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням, та
прийняти податкове
повідомлення-рішення про нарахування
платнику таких податкових зобов'язань
і застосування стосовно нього штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах,
визначених цим Кодексом.

Таким чином, донарахування та
стягнення коштів, які не надійшли до
державного бюджету в результаті
скоєння злочину, передбаченого ст. 367 КК
України, повинні здійснюватися не з
особи, винної у скоєнні цього злочину у
формі відшкодування шкоди, а винятково
з платника податків, податкові
зобов'язання якого не були сплачені, а
таким платником за матеріалами справи
є юридична особа - ТОВ "Петрівське".

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що кошти, які не надійшли до
бюджету внаслідок кримінальних дій
фізичної особи, підлягають стягненню
не з цієї особи, а з особи, яка є
платником податків.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони повністю відповідають
обставинам справи, яким суд дав вірну
оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки є
повторенням обставин, якими прокурор
обґрунтовував позовні вимоги, всебічна
оцінка яким була надана судом першої
інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для ухвалення нового
рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Запорізької області
відхилити.

Рішення Приморського районного суду
Запорізької області від 27 березня 2014
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: