У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової І.К..
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Супіна Агро»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про
визнання договору оренди земельної
ділянки припиненим за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Супіна Агро»,
поданою його представником Панаріним
Михайлом Михайловичем, на рішення
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 29 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 15 липня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом, який у подальшому
уточнила, і остаточно просила визнати
договір оренди земельної ділянки № 7
від 1 січня 2007 року, укладений між нею
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Супіна-Агро», таким,
що припинив свою дію у зв'язку із
закінченням строку; зобов'язати
товариство з обмеженою
відповідальністю «Супіна-Агро»
передати їй за актом прийому-передачі
земельну ділянку площею 6,3289 га,
розташовану на території Шатівської
сільської ради Лозівського району
Харківської області.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 1
січня 2007 року між нею та відповідачем
укладено договір оренди земельної
ділянки № 7, який 11 травня 2007
року зареєстровано у міськрайонному
управлінні Держкомзему у м. Лозова і
Лозівському районі Харківської
області. Отримавши договір, вона
виявила невідповідність умов договору
домовленості сторін щодо строку дії, а
саме у пункті 3.1 замість «5 років»
зазначено «25 років». Помилку
виправлено шляхом укладення сторонами
12 березня 2008 року додаткової угоди
про розірвання договору оренди
земельної ділянки з 31 грудня 2011 року.
Для здійснення реєстрації цієї угоди
вона звернулась до міськрайонного
управління Держкомзему у м. Лозова і
Лозівському районі Харківської
області, де їй у реєстрації відмовили у
зв'язку з відсутністю другого
примірника договору оренди земельної
ділянки, який знаходиться у
відповідача, проте останній надати
примірник відмовився і земельну
ділянку не повернув.

Рішенням Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 29
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 15 липня 2013 року, позов
задоволено частково.

Визнано припиненим договір оренди
земельної ділянки № 7 від 1
січня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Супіна Агро»,
зареєстрований у міськрайонному
управлінні Держкомзему у м. Лозова і
Лозівському районі Харківської
області 11 травня 2007 року за № 25, у
зв'язку із закінченням його строку.

Зобов'язано товариство з
обмеженою відповідальністю «Супіна
Агро» передати ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 6,3289 га, розташовану на території
Шатівської сільської ради Лозівського
району Харківської області.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі
заявник просить скасувати рішення
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 29 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 15 липня 2013 року
в частині задоволення позову та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У іншій частині судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
оскаржено і підстав перевіряти їх
законність і обґрунтованість у цій
частині у суду касаційної інстанції
немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із доведеності позовних вимог
про припинення договору оренди
земельної ділянки № 7 від 1 січня 2011
року у зв'язку із закінчення строку, на
який його укладено, що є підставою для
покладення на товариство з обмеженою
відповідальністю «Супіна Агро»
обов'язку передати земельну ділянку
позивачу.

При цьому товариство з обмеженою
відповідальністю зобов'язано передати
земельну ділянку позивачу.

Такі висновки судів ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судами, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що 1 січня 2007 року
між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою
відповідальністю «Супіна-Агро»
укладений договір оренди земельної
ділянки № 7, розташованої на території
Шатівської сільської ради Лозівського
району Харківської області,
зареєстрований 11 травня 2007 року у
міськрайонному управлінні Держкомзему
у м. Лозова і Лозівському районі
Харківської області за № 24.

Пунктами 3.1, 7.3, 9.2, 9.3 ст. 3 зазначеного
договору передбачено, що земельна
ділянка надається в оренду на 25 років,
і після закінчення строку оренди
орендар повинен повернути земельну
ділянку орендодавцю у стані, не гіршому
порівняно з тим, у якому одержав її в
оренду. Дія договору припиняється у
разі: закінчення строку, на який його
було укладено; розірвання за взаємною
згодою сторін; за рішенням суду, а
також з інших підстав, визначених
законом.

12 березня 2008 року між ОСОБА_3 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Супіна Агро»
укладено угоду про розірвання договору
оренди земельної ділянки № 7 від 1 січня
2007 року, за умовами якої сторони
дійшли згоди розірвати зазначений
договір з 31 грудня 2011 року і цей
договір не оспорений.

Відповідно до ст. ст. 13, 15, 18, 31, 34 Закону
України «Про оренду землі» договір
оренди землі набирає чинності після
його державної реєстрації.

Договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди
землі є орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату.

Договір оренди припиняється, в тому
числі, у разі закінчення строку, на
який його укладено.

У разі припинення або розірвання
договору оренди землі орендар
зобов'язаний повернути орендодавцеві
земельну ділянку на умовах, визначених
договором. Орендар не має права
утримувати земельну ділянку для
задоволення своїх вимог.

У пункті 22-3 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» № 7 від 16 квітня 2004 року
зазначено, що право користування чужою
земельною ділянкою як для
сільськогосподарських потреб, так і
для забудови припиняється у разі
спливу строку, на який надано право
користування.

Оскільки судами встановлено, що
договір оренди земельної ділянки № 7
від 1 січня 2007 року укладений строком на
5 років, суди дійшли правильного
висновку про припинення зазначеного
договору у зв'язку із закінченням
строку, на який його було укладено, та
повернення предмету договору позивачу.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, дослідивши докази у справі,
дав їм належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи, і вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про наявність у
позивача права на припинення договору
оренди земельної ділянки № 7 від 1
січня 2007 року у зв'язку із закінчення
строку, на який його було укладено, та
повернення земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної
оцінки наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л
а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Супіна
Агро», подану його представником
Панаріним Михайлом Михайловичем,
відхилити.

Рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 29 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 15 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І. Амелін

С.О.Карпенко

І.К.Парінова

В.О.Савченко