Справа № 159/6173/14-ц
Провадження № 2/159/1399/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
17 грудня 2014 року
Ковельський міськрасуд Волинської
обл.,

в складі: головуючого - судді
Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю: позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому попередньому
судовому засіданні в залі суду в м.
Ковелі Волинської обл. цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, до
Ковельської міської ради Волинської
області, ОСОБА_3, недійсними рішення
Ковельської міської ради Волинської
області та Державного акта на право
приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вказаним
вище позовом, мотивуючи тим, що згідно
із свідоцтвом про право на спадщину за
законом, виданим нотконторою 10.12.01 р.,
спадкоємцями спадкового майна після
смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.,
а саме: АДРЕСА_1 в рівних частках стали
вони як діти спадкодавця, та матір
спадкодавця - ОСОБА_5. Право власності
було зареєстроване 25.12.01 р. у
Волинському облбюро
техінвентаризації. Згідно з договором
дарування частки квартири,
посвідченого нотаріально 28.12.01 р.,
ОСОБА_5 подарувала їм у рівних частках
належну їй 1/3 частку у вищезазначеній
квартирі. Вони стали співвласниками
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. У
вересні стало відомо від відповідача -
фізичної особи, що ОСОБА_5 була
власником Державного акта на право
приватної власності на землю серії II -
ВЛ № 028148, виданого 04. 02.03 р. відповідачем
- Ковельською міськрадою народних
депутатів, в розмірі 0,0 272 га,
розташовану у АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням: для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель і споруд; 13.11.06
р. ОСОБА_5 склала заповіт на користь
відповідача - фізичної особи - щодо
всього свого майна. Вважають, що
рішенням Ковельської міськради від
27.12.02 р. № 7/7 та Державний акт на право
приватної власності є недійсними, так
як 20.12.01 р. вони успадкували по 1/3 частки
вищезазначеної квартири, а згідно з
договором дарування, стали власниками
в рівних частках усієї квартири. ОСОБА_5
перестала бути власником вказаної вище
квартири. Оскільки, відповідно до п. 1
ст. 120 ЗК України, при переході права
власності на жилий будинок що
перебуває у власності особи,
припиняється і право власності чи
користування земельною ділянкою, на
якій розташований будинок, і до особи,
яка набула право власності на жилий
будинок, переходить право користування
на земельну ділянку або її частину, на
якій розташований будинок, вони, ставши
співвласниками квартири, стали
користувачами земельної ділянки.
Однак, по зверненню ОСОБА_5 до
відповідача - юридичної особи - з
приводу передач їй земельної ділянки
за вищезазначеною адресою, оспорюваним
рішенням було передано останній
безоплатно земельну ділянку для
будівництва і обслуговування жилого
будинку та господарських будівель,
розташовану по АДРЕСА_1 у розмірі 272 кв.
м.. Відповідно, була виготовлена
техдокументація із землеустрою
земельної ділянки та 04.02.03 р. було
видано оспорюваний Державний акт.
Таким чином, відповідачем - юридичною
особою - щодо ОСОБА_5, яка не була
власником частки у вищезазначеній
квартирі з 2001 р., у 2002 р. приймається
оспорюване рішення, видається
оспорюваний Державний акт, чим
порушено їх як землекористувачів
право. Просять позов задовольнити та
визнати недійсними як рішення
Ковельської міськради Волинської
області від 27.12.02 р. № 7/7 про безоплатну
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель, пл. 272 кв. м.,
розташовану по АДРЕСА_1 ОСОБА_5, так і
Державний акт на право приватної
власності на землю, виданий 04.02.03 р.
Ковельською міськрадою народних
депутатів серії II - ВЛ № 028148, на ім»я
ОСОБА_5 щодо земельної ділянки розміром
0, 0 272 га, що розташована у АДРЕСА_1
цільове призначення якої: для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель і
споруд.

В судовому засіданні позивачі, кожен
зокрема, позов підтримали,
обгрунтувавши його вищенаведеними
доводами. Просять позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з»явились, хоча, кожен зокрема, належно
оповіщені. Про причини неявки,
відповідно, представника відповідача -
юридичної особи, та відповідача -
фізичної особи - суду не відомо.
Попередньо, відповідач - юридична особа
- подав до суду клопотання про розгляд
справи у відсутності його
представника. Письмових заперечень
проти позову до суду не надійшло.

На думку суду, розгляд справи можливий
у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, заслухавши пояснення позивачів,
дослідивши письмові докази, зібрані у
справі, приходить до висновку, що
позовні вимоги підставні та підлягають
до часткового задоволення.

Відповідно до копії свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1,
виданого

17.05.14 р. відділом держреєстрації ацс по
м Ковелю реєстраційної служби
Ковельського МРУЮ Волинської області,
після розірвання шлюбу із ОСОБА_6
ОСОБА_7 було присвоєно прізвище ОСОБА_7.

Відповідно до копії свідоцтва про
шлюбу серії НОМЕР_2, виданого 17.05.14 р.
держреєстрацією ацс по м. Ковелю
Ковельського МРУЮ Волинської обл.,
після укладення 17.05.14 р. шлюбу із ОСОБА_8
ОСОБА_7 було присвоєно прізвище ОСОБА_8.
Остання і є одним із позивачів у
розглядуваній справі.

Та обставина, що як позивачі, так і
ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 успадкували
по 1/3 вищезазначеної квартири,
стверджується копією свідоцтва про
право на спадщину за законом.

Та обставина, що позивачі отримали від
ОСОБА_5 в дар по 1/2 належної останній 1/3
частки у вищезазначеній квартирі,
стверджується копією договору
дарування частки квартири,
посвідченого нотаріально 28.12.01 р..

Копією витягу з оспорюваного рішення
Ковельської міськради Волинської
області від 27.12.02 р. № 7/7 «Про безоплатну
передачу у приватну власність
земельних ділянок для будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
земельна ділянка), ведення
садівництва», стверджується та
обставина, що відповідачем - юридичною
особою - було прийняте вищезазначене
рішення про передачу безоплатно у
приватну власність земельної ділянки
для будівництва і обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель в межах норм ОСОБА_5, яка
проживала по АДРЕСА_1, земельної
ділянки площею 272 кв. м. по АДРЕСА_1

Відповідно до копії Державного акта на
право приватної власності на землю
серії II - ВЛ № 028148, такий був виданий
04.02.03 р. ОСОБА_5 на підставі
вищезазначеного рішення Ковельської
міської ради народних депутатів від
27.12.02 р. № 7/7, щодо земельної ділянки пл.
0, 0 272 га в межах згідно з планом, що
розташована у АДРЕСА_1, для будівництва
та обслуговування жилого будинку та
господарських будівель і споруд, та
зареєстрований у Книзі реєстрації
державних актів на право приватної
власності на землю за № 1 978.

Як вбачається з копії будинкової книги
для прописки громадян, проживаючих у
кв. АДРЕСА_1 копії паспорта позивача
ОСОБА_1, остання проживає у
вищезазначеній квартирі з 05.07.07 р..

Згідно з копією техпаспорта на АДРЕСА_1,
виготовленого КП «Волинське облбюро
техінвентаризацї» 25.12.01 р.,
співвласниками вищезазначеної
квартири є позивачі та ОСОБА_5 у рівних
частках - по 1/3 кожний.

Як слідує із копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_3, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2
відділом держреєстрації ацс по м
Ковелю реєстраційної служби
Ковельського МРУЮ Волинської області,
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ковелі
Волинської обл. у віці 86 років.

Відповідно до копії заповіту від 13.11.06
р., посвідченого нотаріально, ОСОБА_5
все своє майно заповіла відповідачеві -
фізичній особі у справі.

Як стверджується матеріалами
спадкової справи після смерті ОСОБА_4,
ОСОБА_5, спадщину після смерті ОСОБА_4 у
рівних частка прийняли позивачі та
ОСОБА_9, а спадкова справа після смерті
ОСОБА_10 за станом на 01.12.14 р. не
відкривалась.

За змістом ст. 30 ЗК України (1990 р.), що був
чинним на момент укладення договору
дарування ОСОБА_5 своєї частки у
вищезазначеній квартирі позивачам, при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених ст.
67 цього Кодексу, і право власності або
право користування земельною ділянкою
без зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

При переході права власності громадян
на жилий будинок і господарські
будівлі та споруди до кількох
власників, а також при переході права
власності на частину будинку в разі
неможливості поділу земельної ділянки
між власниками без шкоди для її
раціонального використання земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

Право власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до вимог
ст. 23 цього Кодексу.

Тобто, за вищезазначеним договором
дарування до позивачів як
співвласників вищезазначеної
квартири, перейшло право спільного
користування земельною ділянкою, на
якій розташована вищезазначена
квартира. Іншого у договорі дарування
його сторонами не зазначено.

ЗК України в ред. 01 р., ст. 120 якого було
передбачено, що при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити лише на
підставі цивільно - правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди, набрав законної сили
лише з 01.01.02 р. і діяв на час прийняття як
оспорюваного рішення так і видання
оспорюваного Державного акта.

Однак, за станом на момент винесення
оспорюваного рішення, діяли положення
ст. 120 ЗК України (в ред. 01 р.) і,
безперечно, відповідач - юридична
особа, на думку суду, мала б перевірити,
чи ОСОБА_5, яка претендувала на
отримання у приватну власність
земельної ділянки, на якій розташована
вищезазначена квартира, користувачем,
власником тощо, житлового приміщення
чи його частини, та на яких саме правах.

Однак, відповідачем - юридичною особою
неправомірно було передано у приватну
власність ОСОБА_5 земельну ділянку для
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель в
межах норм як мешканці АДРЕСА_1, площею
272 кв. м., хоча власниками квартири
являлись позивачі.

Відповідно, у подальшому, ОСОБА_5, на
підставі оспорюваного рішення,
відповідачем - юридичною особою - було
неправомірно видано ОСОБА_5 і
оспорюваний Державний акт.

Таким чином, оспорюване рішення
відповідача - юридичної особи слід
визнати недійсним не у повному обсязі,
а лише в частині надання земельної
ділянки у приватну власність ОСОБА_5, а
оспорюваний Державний акт, що виданій
на підставі оспорюваного
неправомірного рішення - в цілому. Тому
позов підлягає до часткового
задоволення.

Позивачі просили суд стягнути з
відповідачів на їх користь судові
витрати у справі.

Однак, оскільки суду при зверненні з
розглядуваним позовом до суду
позивачами було надано квитанцію про
сплату судового збору лише позивачем
ОСОБА_1, суд вважає, що, оскільки хоча
частково, але обидві позовні вимоги
немайнового характеру, задоволено,
судові витрати лише позивача ОСОБА_1
можуть бути відшкодовані шляхом
стягнення їх в рівних частках на її
користь з відповідачів.

Підстав для стягнення судових витрат
на користь позивача ОСОБА_2 суд не
вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 11, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст.

120 ЗК України (1990 р.), суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсним
рішення Ковельської міської ради
Волинської області № 7/7 від 27.12.02 р. «Про
безоплатну передачу у приватну
власність земельних ділянок для
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна земельна ділянка), ведення
садівництва», а саме: в частині
передачі безоплатно у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель в
межах норм ОСОБА_5, яка проживала по
АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 272 кв.
м. по АДРЕСА_1

Визнати недійсним Державний акт
на право приватної власності на землю
серії II - ВЛ № 028148, виданий ОСОБА_5 на
підставі рішення Ковельської міської
ради народних депутатів від 27.12.02 р. №
7/7, пл. 0, 0 272 га в межах згідно з
планом, що розташована у АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель і
споруд, що зареєстрований у Книзі
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю за № 1 978.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Ковельської міської
ради Волинської області, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 по 121 (сто двадцять
одній) грн. 80 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської обл.
через Ковельський міськрайсуд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк