№2/756/253/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року
Оболонський районний суд міста Києва в
складі:

головуючого судді -
Шевчука А.В.,

при секретарях:
Добровановій О.В., Субіну М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя і визнання
права власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду в порядку
цивільного судочинства з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про розподіл
спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовувала тим, що 01.08.2009 року між
нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб,
зареєстрований у відділі реєстрації
актів цивільного стану Печерського
районного управління юстиції у м.
Києві, актовий запис №750.

У зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 у них
народились двійнята: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначила, що спільне життя з
відповідачем не склалось, а тому
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 30.03.2012 року їх шлюб було
розірвано.

За твердженням ОСОБА_1 під час
спільного подружнього життя із ОСОБА_2
ними придбане наступне майно:

Автомобіль марки «Hyundai Tucson 2,7» 2007 року
випуску, № кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 90
000 грн.;

ОСОБА_1 вказувала, що грошові кошти
позичені їй до укладення шлюбу та
особисті заощадження були коштами, які
належали їй особисто, а квартира
придбана у шлюбі з ОСОБА_2, у розумінні
п. 3 ч.1 ст. 57 СК України є майном, набутим
за час шлюбу, але за кошти, які належали
особисто ОСОБА_1

Таким чином, позивач просила визнати за
нею право особистої власності на
квартира АДРЕСА_1.

При цьому, ОСОБА_1 вважає, що при поділі
автомобіля, який є спільною сумісною
власністю подружжя, слід відступити
від рівності часток подружжя та
присудити їй ? вартості автомобіля
«Hyundai Tucson 2,7» реєстраційний номер
НОМЕР_1, право ж власності на вказаний
транспортний засіб визнати за ОСОБА_2,
оскільки після припинення шлюбних
стосунків діти залишились проживати із
нею, а відповідач відмовляється
належним чином утримувати дітей.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги з підстав
викладених у позові із врахуванням
висновку судової оціночно-технічної
експертизи з визначення дійсної
вартості квартири АДРЕСА_1 на час
розгляду справи.

Відповідач не заперечував проти поділу
майна подружжя, виказував свою
готовність сплатити грошову
компенсацію, однак не погоджувався із
доводами ОСОБА_1 щодо джерела коштів на
придбання спірної квартири та
пропонував свій порядок розподілу
спільної сумісної власності.

Заслухавши пояснення позивача та
відповідача, дослідивши матеріали
справи, зібрані у справі докази, судом
встановлено наступне.

Згідно Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстрований у відділі реєстрації
актів цивільного стану Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
01.08.2009 року, про що в книзі реєстрації
шлюбів зроблено актовий запис №750 ( а.с.
9).

Від шлюбу з ОСОБА_2 у позивача
народились двійнята: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач підтвердила у судовому
засіданні, що спільне життя з
відповідачем не склалось, а тому
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 30.03.2012 року їх шлюб було
розірвано.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу) і вважається, що кожна річ
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечувалося сторонами у справі що
спільним майном подружжя є автомобіль
марки «Hyundai Tucson 2,7» 2007 року випуску, №
кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1 вартістю 90 000 грн.

При цьому, в судовому засіданні сторони
не дійшли згоди щодо джерела коштів на
придбання квартири АДРЕСА_1 та її
вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 25.07.2014 року №13642/13-43 за
результатами проведення судової
оціночно-технічної експертизи дійсна
(ринкова) вартість житлової квартири
АДРЕСА_1, в цінах на час проведення
дослідження складає 812 908 грн.

Таким чином, суд при вирішення питання
поділу майна подружжя виходить саме із
вартості квартири визначеної у
вказаному висновку експерта який
отримано з ініціативи та спільної
згоди сторін у справі.

Згідно Свідоцтва від 04.12.2009 року право
власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстроване за ОСОБА_2 28.12.2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 придбавалася ОСОБА_2
17.11.2009 року на прилюдних торгах, що
підтверджується протоколом проведення
прилюдних торгів №1-К-99-ОБ-і (а.с. 92).

У відповідності до Квитанції №К99/5/38
від 05.11.2009 року гарантійний внесок за
придбання квартири внесено ОСОБА_2
05.11.2009 року (а.с.132), при цьому, кошти за
придбану квартиру у розмірі 406 550 грн.
сплачувались за нотаріально
оформленим дорученням від імені ОСОБА_2
рівними частинами по 197 179 грн. 72 коп.
батьком позивача - ОСОБА_5 та батьком
відповідача - ОСОБА_6 (а.с. 131), що
підтверджується квитанціями від 26.11.2009
року за №К99/О/37 та №К99/О/38.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

За правилами ч. 3, ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Зі змісту ч.1 ст. 218 ЦК України
вбачається, що не може доводитися
свідченнями свідків не лише
заперечення факту вчинення правочину
або оспорювання окремих його частин, а
й факт його вчинення.

Таким чином, за відсутності письмових
доказів, суд не бере до уваги
твердження ОСОБА_1 про передачу її
особистих грошових коштів ОСОБА_2 та
доручення останньому придбати
квартиру. Більше того, вказане
твердження є сумнівним з огляду на
позицію позивача щодо розпорядження
грошовими коштами та необхідності
оформлення письмових розписок навіть
із власним батьком.

З огляду на надані ОСОБА_1 розписки про
позику коштів у свого батька, виписки
із банківських рахунків ОСОБА_5 та
довідки про свої доходи, суд не
виключає наявності у ОСОБА_1 власних
грошових збережень та зобов»язань
грошового характеру перед третіми
особами, при цьому, враховуючи дати
оформлення вказаних документів та суми
які фігурують у них, не вважає їх
належними та допустимими доказами на
підтвердження факту придбання спірної
квартири саме на ці кошти.

Враховуючи зазначене, наявні докази у
справі, суд вважає спільним майном
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль
марки «Hyundai Tucson 2,7» реєстраційний номер
НОМЕР_1 вартістю 90 000 грн., та квартиру
АДРЕСА_1 вартістю 812 908 грн.

За правилами ст. 71 СК України майно, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя ділиться між ними в
натурі, при цьому неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, допускається лише
за його згодою, крім випадків,
передбачених ЦК України, а присудження
одному з подружжя грошової компенсації
можливе за умови попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

З матеріалів справи вбачається та
підтверджено в судовому засіданні
сторонами згоду на присудження ОСОБА_2
спірного автомобіля та готовність
останнього сплатити грошову
компенсацію частини його вартості, при
цьому спільної згоди щодо присудження
спірної квартири АДРЕСА_1 та можливості
сплати відповідної грошової
компенсації частини її вартості не
досягнуто, що виключає можливість
поділу квартири в натурі та
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
вказане помешкання.

Згідно з ч.1 ст.70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України
визначено, що за рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

У судовому засіданні встановлено та
підтверджено Довідкою Форма №3 від
17.04.2013 року Управління житловими
будинками Управління справами
Верховної Ради України, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
проживають і зареєстровані разом із
матір»ю ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2.

За рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 13.04.2012 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини
усіх доходів щомісячно на кожну дитину,
але не менше 30% прожиткового мінімуму.

Розмір аліментних відрахувань на
утримання малолітніх дітей, згідно
виписки №/0802 по рахунку позивача
у ПАТ «БТА Банк» за розрахунковий
період з 09.07.2012 року по 05.07.2013 року склав
10 493 грн. 31 коп., що в перерахунку на одну
дитину у середньому складає всього 400
грн. на місяць (а.с. 34, 35).

Згідно із Законом України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
прожитковий мінімум для дитини віком
до 6 років складає 972 грн., а у
відповідності до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
прожитковий мінімум для дитини віком
до 6 років складає 1032 грн.

З огляду на зазначене, розмір
сплачуваних ОСОБА_2 аліментів явно
недостатній для повноцінного
забезпечення фізичного, духовного
розвитку та лікування дітей.

За таких обставин, суд вважає можливим
відступити від рівності часток
подружжя та визнати за ОСОБА_1 право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 відповідно, право
власності на 1/3 частину вказаного
помешкання, при цьому виділити у
власність ОСОБА_2 автомобіль «Hyundai Tucson
2,7» 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1
зобов»язавши останнього сплатити на
користь ОСОБА_1 45 000 грн., що є ? частиною
вартості автомобіля.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України,
якщо позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, на користь
ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_2 2 294
грн. в рахунок оплати судового збору.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст.
218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 59,
60, 70, 71 Сімейного кодексу України, Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік», Закон України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»,
керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 182, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя і визнання
права власності - задовольнити
частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 та
автомобіль «Hyundai Tucson 2,7» 2007 року
випуску, № кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Провести поділ майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відступити від
рівності часток подружжя та визнати за
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на
2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Провести поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, відступити від рівності часток
подружжя та визнати за ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 та виділити у
власність автомобіль «Hyundai Tucson 2,7» 2007
року випуску, № кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 45 000
(сорок п»ять тисяч) грн., що є ? частиною
вартості автомобіля «Hyundai Tucson 2,7» 2007
року випуску, № кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий
збір у розмірі 2 294 (дві тисячі двісті
дев»яносто чотири) грн.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду міста Києва через
Оболонський районний суд міста Києва
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Суддя
А.В.
Шевчук