Провадження №2/761/7511/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді
Гайдук С.В.

при секретарі
Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
вона є власницею будинку та земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, а суміжним
землекористувачем зазначеної
земельної ділянки є відповідачка
ОСОБА_2, яка є власником будинку та
земельної ділянки за адресою: Київська
обл., АДРЕСА_2. 12 квітня 2014 року ОСОБА_2
без пояснення причини та мети
здійснила самовільне розбирання
частини огорожі позивачки. Відповідно
до зведеного локального кошторису КП
«Київжитлоспецексплуатація» від 16.04.2014
року вартість ремонтних робіт складає 1
510,00 грн. 15.04.2014 року було відновлено
будівництво огорожі та приведено
огорожу до того стану який був до
розбирання ОСОБА_2. Проте, 15.04.2014 року
відповідачка повторно здійснила
самовільне розбирання частини огорожі.
Відповідно до зведеного локального
кошторису КП
«Київжитлоспецексплуатація» від 25.04.2014
року вартість ремонтних робіт складає 1
127,00 грн. У зв'язку з цими подіями у
позивачки погіршився стан здоров'я та
15.04.2014 року було викликано швидку
допомогу та госпіталізовано її до
Ірпінської центральної міської
лікарні. Під час перебування в лікарні
нею були витрачені кошти на лікування в
розмірі 1 923,08 грн. Вважає, що своїми
діями відповідачка завдала їй
матеріальну шкоду в розмірі 4 560,08 грн.,
яку позивачка просила стягнути з
відповідачки. Також просила стягнути з
відповідачки судовий збір.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримала та
просила задовольнити їх з підстав
зазначених у позові.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилась, надала суду письмові
заперечення, в яких позовні вимоги не
визнала та зазначила, що з моменту
купівлі своєї земельної ділянки
позивачка постійно здійснювала
порушення меж і намагалась захопити
частину сусідської земельної ділянки.
Позивачка, почавши будувати паркан
навколо свого будинку, більше ніж на 2 м
захопила її земельну ділянку чим
порушила її право власності, а тому не
може вимагати відшкодування шкоди.
Вважає доводи позивачки
необґрунтованими та такими, що
базуються на припущеннях та просить
суд у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини у справі, судом
встановлено, що ОСОБА_1 є власницею
земельної ділянки площею 0,25 га за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-20).

Позивачка зазначає, що 12 квітня 2014 року
та повторно 15 квітня 2014 року ОСОБА_2
було здійснено розбирання кам'яного
паркану, що частково побудований на
земельній ділянці ОСОБА_1.

Відповідно до зведеного локального
кошторису КП
«Київжитлоспецексплуатація» від 16.04.2014
року вартість ремонтних робіт бутової
огорожі житлового будинку АДРЕСА_1
Києво-Святошинського району, Київської
області складає 1 510,00 грн. ( а.с. 5) та
згідно зведеного локального кошторису
від 25.04.2014 року вартість ремонтних
робіт вказаної вище бутової огорожі
складає 1 127,00 грн. (а.с.7).

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 15.04.2014 було госпіталізовано до
Ірпінської центральної міської
лікарні та під час перебування в
лікарні нею було витрачено кошти на
лікування в розмірі 1 923,08 грн., що
підтверджується випискою з медичної
картки хворого та чеками на купівлю
ліків (а.с.10-12).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
діями фізичної особи, завдана майну
фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Звертаючись до суду з позовом,
позивачка зазначає, що незаконне
розбирання паркану здійснила ОСОБА_2,
яка є суміжним землекористувачем
зазначеної земельної ділянки, та яка є
власником будинку та земельної ділянки
за адресою: Київська обл., АДРЕСА_2.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як вбачається з відповідей
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
в Київській області від 18.04.2014 року за
Вих. № 9789 та від 23.04.2014 року за Вих. № 10055,
на звернення позивачки від 12.04.2014 року
та від 15.04.2014 року про пошкодження
паркану, повідомлено, що для вирішення
спірних питань щодо пошкодження
паркану їй необхідно звернутись до
суду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд
приходить до висновку, що працівниками
міліції не було встановлено винну
особу, яка здійснила розбирання
огорожі позивачки ОСОБА_1.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази,
які б встановлювали протиправну
поведінку та вину відповідачки ОСОБА_2
у здійсненні розібрання огорожі, а
також причинний зв'язкок між
протиправною поведінкою та збитками і
такі докази в судовому засіданні не
здобуто.

За змістом ст. 1166 ЦК України для
застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
необхідною є наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини.
За відсутності хоча б одного із цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає, такої
позиції дотримується Верховний Суд
України у правовому висновку
прийнятого у Постанові Верховного суду
України від 22 січня 2013 р. у справі №
3-72гс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, з урахуванням наведеного,
суд приходить до висновку, що позивачем
не доведено належними та допустимими
доказами факту протиправної поведінки
відповідачки, не встановлено її вини та
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками, а тому суд
знаходить вимоги безпідставним та
такими, що ґрунтуються на припущеннях
та відмовляє позивачу в їх задоволенні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати по справі слід покласти на
позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 22, 1166 ЦК України, ст.
ст. 11, 57, 59, 60, 88, 360-7 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: