Провадження №2/761/8407/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

16 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді
Пономаренко Н.В.

при секретарі Клим
Т.О.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із вказаним
позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя в якому просив: поділити
спільне майно подружжя, а саме: визнати
за позивачем ОСОБА_1 - право власності
на ? частину автомобіля марки «Mitsubishi
Lancer», тип седан, 2007 року випуску,
зеленого кольору, номер кузову НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_1; визнати за
відповідачем ОСОБА_3 - право власності
на ? частину автомобіля марки «Mitsubishi
Lancer», тип седан, 2007 року випуску,
зеленого кольору, номер кузову НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_1. А також
зобов»язати відповідача не чинити
позивачу перешкод у користуванні і
розпорядженні вказаним легковим
автомобілем та передати другий
комплект ключів від автомобіля,
встановити наступний порядок
користування вказаним транспортним
засобом: з понеділка по середу кожного
тижня - користується позивач, а з
четверга по суботу - відповідач, у
неділю - у спільному користуванні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
тим, що за період перебування сторін у
у зареєстрованому шлюбі ними було
набуто у спільну власність рухоме
майно, а саме - автомобіль марки «Mitsubishi
Lancer», тип седан, 2007 року випуску,
зеленого кольору, номер кузову НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_1. Однак, оскільки
сторони після розірвання шлюбу не
могли домовитися щодо спільного
розподілу і користуванням вказаним
майном, а також зважаючи на те, що
відповідач забрала ключі від
автомобіля та фактично його забрала і
наразі позивачу невідомо
місцезнаходження вказаного майна,
ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом
своїх порушених прав.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили позов задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про день час і місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, причини неявки суду не
повідомила, заяви про розгляд справи за
своєї відсутності не подала, свого
представника в судове засідання не
направила.

З урахуванням думки позивача,
який не заперечує проти заочного
розгляду справи у відсутності
відповідача, суд вважає можливим
розглядати справу у його відсутність
на підставі ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, вивчивши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши письмові докази
по справі у їх сукупності, приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України (надалі - СК України) майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК
України об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що сторони по справі
перебували в зареєстрованому шлюбі з 29
липня 2006 року, про що свідчать
Свідоцтво про одруження Серії НОМЕР_3, а
згідно копії рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 30 квітня
2014року шлюб сторін розірвано (а.с. 12, 14).

При цьому, відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу:
НОМЕР_4 позивачем було придбано
автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», тип
седан, 2007 року випуску, зеленого
кольору, номер кузову НОМЕР_2, державний
номер НОМЕР_1 та зареєстровано право
власності на нього (а.с. 13).

Виходячи з наведеного, оскільки
вказаний транспортний засіб було
придбано в період перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі, суд прийшов до
висновку, що вищезазначене рухоме
майно є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, оскільки
право власності на неї одним із
подружжя набуто під час шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Частиною 1 ст. 69 СК України
регламентовано, що дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч.
2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України (надалі - ЦК України).
Присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Так, за відсутності вказаної згоди
одного з подружжя присудження грошової
компенсації може мати місце з підстав,
передбачених ст. 365 ЦК України, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом та попереднього
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми.

Враховуючи те, що жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд вважає за
необхідне провести поділ спільного
майна подружжя шляхом визнання
ідеальних часток подружжя в цьому
майні без його реального поділу і
залишити майно у їх спільній частковій
власності.

Виходячи із вищенаведеного, суд
прийшов до висновку про задоволенні
позовних вимог в частині поділу
спільного майно подружжя в обраний
позивачем спосіб: визнати за позивачем
ОСОБА_1 - право власності на ? частину
автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», тип
седан, 2007 року випуску, зеленого
кольору, номер кузову НОМЕР_2, державний
номер НОМЕР_1; визнати за відповідачем
ОСОБА_3 - право власності на ?? частину
автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», тип
седан, 2007 року випуску, зеленого
кольору, номер кузову НОМЕР_2, державний
номер НОМЕР_1.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Оскільки суду не було надано стороною
позивача жодного належного і
допустимого доказу щодо чинення
перешкод відповідачем ОСОБА_3 позивачу
ОСОБА_1 у користуванні спільним
автомобілем та тому, що саме відповідач
забрала всі комплекти ключів від нього
та не надано доказів того, що
зазначений автомобіль на час розгляду
справи взагалі перебуває у фактичному
володінні відповідача, тому суд
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні вказаних вимог. А оскільки
не знайшла свого підтвердження позовна
вимога про усунення перешкод у
користуванні і розпорядженні майно,
від сутні підстави для задоволення і
похідних вимог про встановлення
запропонованого в позові порядку
користування вказаним легковим
автомобілем.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
також присуджує до стягнення з
відповідача на користь позивача судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
1162,80 грн., які сплачено позивачем за
подання позову до суду, виходячи із
суми позовних вимог, які задоволено
судом.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 60, 61, 68-71 СК України, ст.ст. 365, 368, 372
ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60,
64,88, 208, 209, 212-215, 218, 223,224-228, 294, ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя, а
саме:

- визнати за позивачем ОСОБА_1 -
право власності на ? частину автомобіля
марки «Mitsubishi Lancer», тип седан, 2007 року
випуску, зеленого кольору, номер кузову
НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1;

- визнати за відповідачем ОСОБА_3 -
право власності на ? частину автомобіля
марки «Mitsubishi Lancer», тип седан, 2007 року
випуску, зеленого кольору, номер кузову
НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1;

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1162,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду м. Києва
через Шевченківський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :