Провадження №2/522/6837/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2014 року, Приморський районний суд м.
Одеси, у складі :

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

за участю представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника
відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Приморського
районного суду м. Одеси, цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за
участю третіх осіб: приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області, про визнання договорів позики,
іпотеки та задоволення вимог
іпотекодержателя недійсними, визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним
вище позов, який було уточнено 16.10.2014
року, та просив суд: визнати недійсним
Договір позики, укладений 22 грудня 2011
року між ним та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусам Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 13475;
визнати недійсним Договір іпотеки,
укладений 22 грудня 2011 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусам Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 13477;
визнати недійсним Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя ,
укладений 22 грудня 2011 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусам Одеського міського
нотаріального округу, ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 13478;
скасувати рішення державного
реєстратора реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
щодо реєстрації права власності ОСОБА_5
на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1;
визнати за ОСОБА_4 право власності на
вищевказану квартиру.

Ухвалою суду від 27.11.2014 року, за заявою
представника позивача, позов в частині
скасування рішення державного
реєстратора реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
щодо реєстрації права власності ОСОБА_5
на двохкімнатну квартиру №54 було
залишено без розгляду.

В обґрунтування заявлених вимог,
представник позивача зазначив
наступне.

22 грудня 2011 року між ОСОБА_4 (далі -
Позивач) та ОСОБА_5 (далі - Відповідач)
був укладений та підписаний договір
позики (далі - Договір 1), згідно якого
позивач у якості позичальника повинен
був прийняти від позикодавця, а саме
Відповідача в борг, суму в розмірі 74.400,00
(сімдесят чотири тисячі чотириста)
доларів США, що в еквіваленті на гривню,
станом на дату вчинення відповідного
правочину за курсом НБУ (100 доларів США -
798.9300 гривень), складало суму в розмірі
594.403,92 грн., строком на один рік.

Позивач у нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, підписав
документи, які нотаріус та гр. ОСОБА_5
надали йому на підпис. На ознайомлення
зі змістом відповідних документів та
на підписання нотаріус допустила
тільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, однак будучи
недосвідченою особою у галузі права та
законодавства, Позивач не зрозумів, що
саме він підписав, на засадах довіри
поставив свій підпис під відповідними
документами, а при подальшому вивченні
відповідних документів юристом
виявились, що він підписав не кредитний
Договір, а Договір позики, Договір
іпотеки та Договір про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Однак, як зазначає Позивач, коштів він
так і не отримав.

Приблизно у червні 2012 року Позивачу
почали дзвонити невідомі особи від
імені Відповідача та почали вимагати
від нього гроші, які він повинен був
отримати від ОСОБА_5, а інакше вони
реалізують належну йому на праві
власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку із відповідними погрозами,
шахрайськими діями Відповідачки,
Позивач звернувся до міліції із заявою
про вчинення злочину, передбаченому
статтею 190 ч. 4 та ст. 189 ч. 2 Кримінального
кодексу України та, на підставі
відповідної заяви, 03.07.2013 року, слідчим
Приморського РВ ГУМВС України в м.
Одеса було відкрите кримінальне
провадження №0007440

Також, представник позивача зазначає,
що Відповідачка умисно занизила
вартість предмета іпотеки, а приватний
нотаріус не проконтролював
справедливість, достовірність, та
дійсність відповідної оцінки.

В судовому засіданні представники
позивача позов підтримали та просили
задовольнити з викладених в ньому
підстав, представник відповідача проти
задоволення позову заперечував, надав
письмові заперечення на позов, в яких
зазначив про безпідставність позовних
вимог та їх недоведеність.

З'ясувавши обставини, якими сторони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, правовідносини сторін, що
випливають з таких обставин,
вислухавши учасників цивільного
процесу, перевіривши їх доводи
наявними в справі доказами, дослідивши
матеріали справи, надавши їм правову
оцінку, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню повністю, виходячи з
наступного.

Як випливає з матеріалів справи, 22
грудня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був
укладений та підписаний договір
позики, який був посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу - ОСОБА_6, згідно
якого позивач у якості позичальника
повинен був прийняти від позикодавця, а
саме Відповідача в борг, суму в розмірі
74.400,00 (сімдесят чотири тисячі
чотириста) доларів США, строком на один
рік.

Вищевказані кошти потрібні були
позивачу для приведення квартири
АДРЕСА_1, в придатний для проживання
стан.

Із відповідачкою, як зазначає
представник позивача, ОСОБА_4
познайомився в Малиновського
відділення ПАТ «УкрСиббанк», яка
погодилася надати йому кошти у розмірі
60.000,00 доларів США, проте, враховуючи
податки, сума позики склала 74.400,00
доларів США.

Позивач у нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, підписав
документи, які нотаріус та гр. ОСОБА_5
надали йому на підпис. На ознайомлення
зі змістом відповідних документів та
на підписання нотаріус допустила
тільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, однак будучи
недосвідченою особою у галузі права та
законодавства, Позивач не зрозумів, що
саме він підписав, на засадах довіри
поставив свій підпис під відповідними
документами, а при подальшому вивченні
відповідних документів юристом
виявились, що він підписав не кредитний
Договір, а Договір позики, Договір
іпотеки та Договір про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Однак, як зазначає Позивач, коштів він
так і не отримав.

Вказане вище було підтверджено
допитаними в якості свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Після підписання зазначених вище
договорів, ОСОБА_5 покинула нотаріальну
контору зі словами, що вона поїхала за
грошима, однак так і не з'явилися.

Приблизно у червні 2012 року Позивачу
почали дзвонити невідомі особи від
імені Відповідача та почали вимагати
від нього гроші, які він повинен був
отримати від ОСОБА_5, а інакше вони
реалізують належну йому на праві
власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку із відповідними погрозами,
шахрайськими діями Відповідачки,
Позивач звернувся до міліції із заявою
про вчинення злочину, передбаченому
статтею 190 ч. 4 та ст. 189 ч. 2 Кримінального
кодексу України та, на підставі
відповідної заяви, 03.07.2013 року, слідчим
Приморського РВ ГУМВС України в м.
Одеса було відкрите кримінальне
провадження №0007440

Під час проведення досудового слідства
були допитані ОСОБА_5, її юрист - ОСОБА_13,
Начальник Малиновського відділення
ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_10, та бізнесмен
- ОСОБА_11, які у своїх показаннях
вказують, що гроші, які повинен був
отримати Позивач - ОСОБА_4, як учасник та
сторона відповідного правочину,
начебто були передані Відповідачем -
ОСОБА_5, не ОСОБА_4 (Позивачу), а його
батьку - ОСОБА_12, який не був учасником
правочину, не є опікуном Позивача, який
є повністю дієздатною особою, та,
навіть, не мав повноважень
(довіреність) на отримання грошей від
імені свого сина - ОСОБА_4, від ОСОБА_5, що
вказує на недійсність даного правочину
та Договору позики, так як Відповідач
свої зобов'язання за Договором позики,
а саме передання суми у розмірі 74.400,00
(сімдесят чотири тисячі чотириста)
доларів США Позивачеві, не виконала.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України,
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України,
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

До того ж, як було визначено вище,
відсутність факту передання грошових
коштів боржнику ОСОБА_4 підтверджено
матеріалами кримінального провадження
№0007440.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення стороною (сторонами) вимог,
які встановлені, зокрема, ч.1 статі 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Статтею 230 ЦК України визначено, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Відповідно до статті 236 Цивільного
кодексу України правочин, визнаний
судом недійсним, є недійсним з моменту
його вчинення.

Згідно приписів частини 2 статті 548
Цивільного кодексу України, недійсне
зобов'язання не підлягає забезпеченню.
Недійсність основного зобов'язання
(вимоги) спричиняє недійсність
правочину, щодо його забезпечення, якщо
інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, 22 грудня 2011 року ОСОБА_5 умисно
ввела в оману ОСОБА_4, а саме: запевнила
його в настанні таких наслідків
правочину (саме його суті - передання
грошових коштів у відповідному
розмірі), які насправді не можуть
наступити через прямий умисел ОСОБА_5, з
метою укладення із ним договору позики,
договору іпотеки та договору про
задоволення вимог іпотекодержателя з
метою привласнення нерухомості
позивача. Внаслідок означених дій,
договір позики є недійсним, так як і
недійними є договори, укладені в його
забезпечення - договір іпотеки та
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно приписів ст. 114 Цивільного
процесуального кодексу України,
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни,
судові витрати складаються з судового
боргу та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 18, 60, 88, 109, 209, 212-215, 218, 294
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати недійсним Договір позики,
укладений 22 грудня 2011 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусам Одеського міського
нотаріального округу, ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 13475.

Визнати недійсним Договір іпотеки,
укладений 22 грудня 2011 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусам Одеського міського
нотаріального округу, ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 13477.

Визнати недійсним Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладений 22 грудня 2011 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусам Одеського міського
нотаріального округу, ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 13478.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), право
власності на квартиру під АДРЕСА_1),
загальною площею 93,9 кв.м., житловою
площею 30,6 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер:
НОМЕР_1), судовий збір в розмірі 243 (дві
сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд міста Одеси
шляхом подачі скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О.С.Турецький

24 грудня 2014 року