АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/8515/14
Головуючий 1 інстанції - Назаренко
Справа № 635/3145/14-ц
Доповідач - Гуцал Л.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів -
Коростійової В.І., Крилової Т.Г.

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 29 жовтня 2014
року за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

26 липня 2012 року Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «ВУСО»
(далі позивач) звернувся до суду з
вказаним позовом.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_1
на користь позивача в порядку регресу 6
164,68 гривень.

Посилався на те, між позивачем та ЗАТ
«Колос» 25 червня 2010 року було укладено
Договір добровільного страхування
наземного транспорту №-01. За
умовами цього Договору позивач -
Страховик прийняв під страховий захист
транспортний засіб Страхувальника -
автомобіль марки Mitsubisi, р.н.НОМЕР_4, що
належить Страхувальнику на праві
власності.

09 квітня 2011 року у м.Харкові сталася ДТП
за участю застрахованого
транспортного засобу автомобіля Mitsubisi
під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Skoda
Fabia, р.н. НОМЕР_3, під керуванням
відповідача ОСОБА_1 Внаслідок ДТП
застрахований автомобіль Mitsubisi отримав
механічні пошкодження. Пригода сталася
з вини відповідача.

Факт ДТП був визнаний позивачем
страховим випадком. На підставі ст.ст.
20,25 Закону України «Про страхування»
позивач перерахував на користь
Страхувальника 15 524 гривень на
відшкодування завданої ДТП шкоди.

Цивільно-правова відповідальність
власника забезпеченого транспортного
засобу Skoda Fabia, р.н. НОМЕР_3 на момент ДТП
була застрахована у ПАТ СК «Українська
страхова група», яка відповідно до
Полісу відшкодувала позивачу 9 359,32
гривні.

Різницю ж між розміром страхового
відшкодування сплаченого позивачем на
користь Страхувальника та сумою, яка
була відшкодована позивачу
Страховиком відповідача, що складає 6
164,68 гривень, позивач просив стягнути в
порядку регресу з винної особи -
ОСОБА_1 на підставі ст.ст.1191, 1194 ЦК
України.

За клопотанням представника позивача
до участі у справі в якості третьої
особи було притягнуто ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(а.с.80).

05 вересня 2014 року позивач подав до суду
уточнену позовну заяву (а.с.151-154), в якій
в якості відповідачів зазначив крім
ОСОБА_1 - ПАТ «СК Українська страхова
група» та ТОВ «КРКА Україна», і просив
стягнути на користь позивача 6 164,68
гривень у солідарному порядку з трьох
відповідачів.

Ухвалою Харківського районного суду
Харківської області від 29 жовтня 2014
року позовні виоги до ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»
та ТОВ «КРКА Україна», відповідно до
ст.126 ЦПК України, виділено в самостійне
провадження (а.с.191).

За заявами сторін, справу розглянуто у
їх відсутність.

У зв'язку з виділенням позовних вимог
до відповідачів - юридичних осіб в
самостійне провадження, судом першої
інстанції розглянуті виключно вимоги
ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» до
ОСОБА_1 про стягнення суми в порядку
регресу.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 29 жовтня 2014
року в позові ПАТ «Страхова компанія
«ВУСО» до ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Страхова
компанія «ВУСО» просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Позивач
посилається на неправильне
застосування позивачем норм
матеріального права та порушення норм
права процесуального.

Відповідач ОСОБА_1 направив до суду
письмові заперечення на апеляційну
скаргу.

У судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином. Від позивача надійшла
заява про розгляд справи у відсутність
представика товариства. У
відповідності до ст.305 ЦПК України,
неявка сторін, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справви, не перешкоджає розглядові
справи судом апеляційної інстанції у
їх відсутність.

Відповідно до ст.303 ЦПК України,
предметом перегляду в апеляційному
порядку можуть бути лише вимоги, які
були розглянуті судом першої інстанції
по суті.

У даному випадку суд розглянув справу в
частині позовних вимог до ОСОБА_1, а
тому апеляційний суд переглядає справу
лише в цій частині.

Оскільки позовні вимоги до
відповідачів - юридичних осіб судом
першої інстанції були виділені в
самостійне провадження та по суті не
розглянуті, такі вимоги не можуть бути
предметом розгляду суду апеляційної
інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно зі ст.ст.27,29 Закону України "Про
страхування" та ст.993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток. Відшкодуванню підлягають
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

За приписами ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала, а
ч. 2 ст.1192 ЦК України передбачає, що
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

За положеннями ст.1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Статтею 1172 ЦК України передбачено, що
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Судом встановлено, що між позивачем та
ЗАТ «Колос» 25 червня 2010 року було
укладено Договір добровільного
страхування наземного транспорту
№-01. За умовами цього Договору
позивач - Страховик прийняв під
страховий захист транспортний засіб
Страхувальника - автомобіль марки
Mitsubisi, р.н.НОМЕР_4, що належить
Страхувальнику на праві власності.

09 квітня 2011 року у м.Харкові сталася ДТП
за участю застрахованого
транспортного засобу автомобіля Mitsubisi
р.н. НОМЕР_4 та автомобіля Skoda Fabia, р.н.
НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1

Внаслідок ДТП застрахований
автомобіль Mitsubisi отримав механічні
пошкодження.

Винним у ДТП визнано водія ОСОБА_1, який
постановою Київського районного суду
м. Харкова від 29 квітня 2011 року був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст.124 КпАП України.
При розгляді справи про
адміністрптивне правопорушення було
також встановлено факт пошкодження
внаслідок ДТП автомобілю Mitsubisi р.н.
НОМЕР_4, власником якого є ЗАТ «Колос».

Факт ДТП був визнаний позивачем
страховим випадком. На підставі ст.ст.
20,25 Закону України «Про страхування»
позивач перерахував на користь
Страхувальника 15 524 гривень на
відшкодування завданої ДТП шкоди.

На момент скоєння ДТП ОСОБА_1 перебував
у трудових відносинах з ТОВ «КРКА
Україна» (наказ № 2 від 31 грудня 2010 року)
та керував автомобілем Skoda Fabia, р.н.
НОМЕР_3, що належав на праві власності
роботодавцю і був переданий ОСОБА_1 у
службове користування.

26 січня 2011 року між ТОВ «КРКА Україна» ,
Словенія Пред-во в Україні та ПАТ «СК
«Українська страхова група» був
укладений Договір обов'язкового
страхування цивільно- правової
відповідальність власників наземних
транспортних засобів №АА/0710791 строком
на один рік, предметом якого є
страхування цивільно-правової
відповідальності власника
забезпеченого транспортного засобу Skoda
Fabia, р.н. НОМЕР_3, з лімітом
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну в сумі 50 000 гривень.

11 квітня 2012 року ПАТ «СК «Українська
страхова група» на підставі претензії
позивача було складено страховий акт
та розрахунок страхового
відшкодування до нього. Відповідно до
цих документів ПАТ «СК «Українська
страхова група» здійснило виплату
страхового відшкодування на користь
позивача в розмірі 9 359,32 гривні за
вирахуванням франшизи в розмірі 510
гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції підставно виходив з
того, що в момент вчинення ДТП ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«КРКА Україна», виконував свої
службовіобов'язки, керував
забезпеченим транспортним засобом,
який на праві власності належить
роботодавцю, та у даному випадку не
може нести цивільно-правову
відповідальність за завдану позивачу
внаслідок ДТП шкоду.

Такі висновки ґрунтуються на
матеріалах справи та відповідають
вимогам закону.

Посилання позивача на те, що відповідно
до ст.1191 ЦК України, він має право
регресної вимоги саме до винної особи -
ОСОБА_1 є помилковим.

Так, з аналізу змісту глави 82 ЦК України
убачається, що законодавець розрізняє
поняття «особа, яка завдала шкод» та
«особа, яка відповідає за шкоду». За
наявності вини особи, яка завдала
шкоду, особа, яка є відповідальною за
шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України
набуває права зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Аналіз положень ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК
України свідчить про встановлення в
цивільному праві України змішаної
системи деліктів -генерального та
спеціальних деліктів.

Правило генерального делікту стосовно
майнової шкоди закріплено у ст. 1166 ЦК
України і за цим
правиломвідповідальність за завдання
шкоди покладається на особу, яка цю
шкоду завдала, тобто на
безпосереднього заподіювача.

Правило спеціальних деліктів
передбачає особливості відшкодування
шкоди, завданої у певних спеціально
обумовлених у законодавстві випадках
(спеціальними суб'єктами, у спеціальний
спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до
спеціальних деліктів, які передбачають
особливості суб'єктного складу
відповідальних осіб (коли обов'язок
відшкодування шкоди покладається не на
безпосереднього заподіювача, а на іншу
вказану у законі особу - власника
джерела підвищеної небезпеки) та
встановлюють покладення
відповідальності за завдання шкоди
незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює
особливого суб'єкта, відповідального
за завдання шкоди джерелом підвищеної
небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким
суб'єктом є особа, яка на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди тощо) володіє транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе
відповідальності перед потерпілим за
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

Така правова позиція, висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 06 листопада 2013 року у справі №
6-108цс13 та відповідно до ст.360.7 ЦПК
України, є обов'язковою для
застосування.

Отже доводи апеляційної скарги
стосовно того, що ОСОБА_1, як винна у
скоєнні ДТП особа повинен нести
цивільно-правову відповідальність
перед позивачем не ґрунтуються на
законі.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд першої інстанції виключив ТОВ
«КРКА» з переліку відповідачем є
помилковим, оскільки суд не виключив
зазначене товариство з кола
відповідачів, а виділив позовні вимоги
до юридичних осіб в самостійне
провадження, що не позбавляє права
позивача на судовий захист.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушень судом першої інстанції вимог
процесуального законодавства при
розгляді справи, зокрема, порушення
розумних строків розгляду справи, та
безпідставного виділення позовних
вимог до відповідачів - юридичних осіб
в самостійне провадження, не вплинуло
на правильність ухваленого судом
рішення та відповідно до ст.309 ЦПК
України, не є підставою для його зміни
чи скасування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 29 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді