У х в а л а

2 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Мартинюка В.І.,

Касьяна О.П.,
Парінової І.К.,-

розглянувши заяву державного
підприємства «Завод імені В.О.
Малишева» про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до державного
підприємства «Завод імені В.О.
Малишева» про стягнення невиплаченої
заробітної плати та грошової
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до державного
підприємства «Завод імені В.О.
Малишева» (далі - ДП «Завод імені В.О.
Малишева») про стягнення невиплаченої
заробітної плати та грошової
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні.

Рішенням Вовчанського районного суду
Харківської області від

13 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 16 січня 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з
ДП «Завод імені В.О. Малишева» на
користь

ОСОБА_4 заборгованість із заробітної
плати в сумі 4 566 грн. 39 коп., середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні в сумі 25 217 грн. 40 коп.,
витрати на правову допомогу в сумі 500
грн., а всього 30 283 грн.

79 коп.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 лютого 2014 року
ДП «Завод імені В.О. Малишева»
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою на
рішення Вовчанського районного суду
Харківської області від 13 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 16 січня 2014
року.

Відмовляючи у відкритті касаційного
провадження, суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
відсутність фінансово-господарської
діяльності або коштів у роботодавця не
виключає його вини в невиплаті
належних звільненому працівникові
коштів та не звільняє роботодавця від
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України. При цьому суд касаційної
інстанції також погодився з тим, що
вимоги про стягнення витрат на правову
допомогу є доведеними, підтверджені
документально, зокрема
квитанцією-угодою, та підлягають
стягненню, стягнення таких витрат не
суперечить положенням Постанови
Кабінету Міністрів України від 27
квітня 2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява ДП
«Завод імені В.О. Малишева» про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм закону, зокрема ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про адвокатуру»,

ст. 1 Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах», що потягло
ухвалення різних за змістом рішень у
подібних правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів ДП
«Завод імені В.О. Малишева» долучило до
заяви витяги з Єдиного державного
реєстру судових рішень постанови
Верховного Суду України від 21
листопада 2011 року, рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 травня

2011 року, ухвал колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2013 року, від 15 травня
2013 року та від 12 березня 2014 року.

Однак, постанова Верховного Суду
України від 21 листопада

2011 року, прийнята в порядку перегляду, а
не за результатами касаційного
розгляду, не може бути підставою
перегляду в порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК України, на неї не
може здійснюватися посилання
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
так як прийняття Верховним Судом
України постанови за результатами
перегляду у зв'язку з неоднаковим
застосуванням норм матеріального
права судом касаційної інстанції не є
рішенням суду касаційної інстанції.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 травня 2011 року, ухваленим у
справі за позовом про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди, рішення Луцького
міськрайоного суду Волинської області
від 6 жовтня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 25 листопада 2010 року скасовано в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, зменшено розмір
стягуваної суми. При цьому рішенням
суду першої інстанції, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду,
відмовлено в задоволенні вимог про
стягнення витрат на правову допомогу.
Рішення в цій частині в касаційному
порядку оскаржені не були.

Ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2013 року,
постановленою у справі за позовом про
зобов'язання вчинити дії та
відшкодування моральної шкоди, рішення
судів попередніх інстанцій скасовано в
частині вирішення питання про
стягнення витрат на правову допомогу
та справу в цій частині передано на
новий судовий розгляд у зв'язку з тим,
що судами першої й апеляційної
інстанцій не зазначено розрахунків
витрат на правову допомогу, з яких суди
виходили, задовольняючи позов в цій
частині, не враховано положення
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави» щодо
граничного розміру витрат на правову
допомогу, не перевірено, якими
документами підтверджуються
розрахунки витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року залишено без
змін додаткове рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 23
липня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 13
листопада 2012 року, якими відмовлено у
стягненні витрат на правову допомогу
фахівця у галузі права. У позові в цій
частині судом відмовлено у зв'язку з
тим, що фахівець у галузі права
представляв інтереси сторони за
довіреністю, що виключає можливість
стягнення витрат на правову допомогу.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від

12 березня 2014 року, у справі за позовом
про стягнення заробітної плати,
відшкодування майнової та моральної
шкоди, залишено без змін рішення
апеляційного суду Львівської області
від 28 листопада 2013 року, яким скасовано
рішення суду першої інстанції про
відмову в позові в частині позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди та стягнення витрат на правову
допомогу й ухвалено в цій частині нове
рішення про часткове задоволення
позову, стягнуто моральну шкоду в
розмірі 250 грн. та витрати на правову
допомогу пропорційно до задоволених
позовних вимог у

розмірі 13 грн.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Оскільки зі змісту заяви, ухвали, про
перегляд якої подано заяву, рішень,
постановлених у вказаній вище справі,
та з долучених до заяви витягів з
Єдиного державного реєстру судових
рішень рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 травня 2011 року, ухвал
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня

2013 року, від 15 травня 2013 року та від 12
березня 2014 року не вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
встановлені у справах фактичні
обставини не є однаковими, у допуску
справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до державного підприємства «Завод
імені В.О. Малишева» про стягнення
невиплаченої заробітної плати та
грошової компенсації за затримку
розрахунку при звільненні, за заявою
державного підприємства «Завод імені
В.О. Малишева» про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 лютого 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: М.В.
Дем'яносов

О.П. Касьян

В.І. Мартинюк

І.К. Парінова