АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/9069/14
Головуючий 1 інстанції Матвієвська Г.В.
Справа № 644/107/14-ц
Доповідач: Коваленко І.П. Категорія:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 24 листопада 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року до суду з позовом
звернувся ОСОБА_3 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що 01.08.2006 року
між ним та ФОП ОСОБА_1 був укладений
трудовий договір. Відповідно до умов
договору, у ФОП ОСОБА_1 він працював
водієм. Надалі, зазначив позивач, 27.04.2010
року відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України
трудовий договір, укладений між ним та
відповідачем, було розірвано за угодою
сторін та знято з реєстрації в
Харківському міському центрі
зайнятості. Позивач наголошував, що на
час його звільнення з боку ФОП ОСОБА_1
існувала заборгованість по виплаті
йому заробітної плати за 2009 рік та
січень 2010 року.

Позивач також зазначав, що згідно з
трудовим договором він виконував свої
обов'язки, проте відповідач заробітну
плату сплачував нерегулярно та
несвоєчасно, крім того всупереч
зазначеному в інформації щодо належних
йому до виплати сум, він їх не отримав.
Крім того, зазначив, в порушення вимог
ч. 1 ст. 83 КЗпП України, йому не була
виплачена компенсація за дні
невикористаної відпустки. Розрахунок
на день його звільнення, відповідач не
здійснив та відмовився видати довідку
про заборгованість перед ним по
заробітній платі.

Позивач стверджував, що він
неодноразово усно звертався до
відповідача з проханням виплатити йому
заборгованість по заробітній платі,
проте й на час звернення до суду
розрахунок з ним не проведено. У в
жовтні 2010 року він звернувся до
Територіальної державної інспекції
праці у Харківській області з
проханням провести перевірку щодо
порушення норм трудового
законодавства з боку ФОП ОСОБА_1 В
листопаді 2010 року Територіальною
державною інспекцією праці у
Харківській області здійснено
перевірку на предмет додержання
законодавства про працю ФОП ОСОБА_1.
Зазначеною перевіркою встановлено, що
на дату проведення перевірки
заборгованість із виплати заробітної
плати за 2009 рік перед позивачем складає
6374,84 грн. Заробітної плата за січень 2010
року йому нарахована у розмірі 614,55 грн.,
з яких 300 грн. він ніби то отримав в
період з 12.01.2010 р. по 15.01.2010 р., а 314,55 грн.
йому було депоновано.

Однак ОСОБА_3 зазначив, що заробітну
плату як за весь 2009 рік, так і за січень
2010 року він так і не отримував.

Крім того, зауважив , що перевіркою
також встановлено, що в порушення вимог
ч. 1 ст. 83 КЗпП України при звільненні,
компенсація за всі дні невикористаної
щорічної відпустки за 2006, 2007, 2008, 2009 роки
в сумі 1358,56 грн. йому нарахована, але не
виплачена. Перевіркою було також
встановлено, що в порушення вимог ст. 116
КЗпП України виплата всіх сум, що
належать звільненому працівнику від
підприємства в день звільнення не
проводилась. Таким чином, вважав
позивач, Територіальною державною
інспекцією у Харківській області
підтверджено порушення з боку
відповідача норм чинного
законодавства щодо несвоєчасної
виплати заробітної плати та здійснення
остаточного розрахунку при його
звільненні.

Позивач стверджував, що на день
звернення до суду заборгованість ФОП
ОСОБА_1 по виплаті йому заробітної
плати становить 6989 грн. 39 коп.;
невиплачена грошова компенсація за всі
дні невикористаної щорічної відпустки
в сумі 1358 грн. 56 коп.

ОСОБА_3 також звернув увагу суду, що з
лютого 2010 року заробітну плату йому
відповідач не нараховував, мотивуючи
це тим, що він був відсутній на робочому
місці.

Позивач пояснив, що відповідно до норм
трудового законодавства роботодавець
зобов'язаний забезпечити робітника
робочим місцем. Проте всупереч
законодавству відповідач при його
виходах на роботу, закріплений за ним
транспортний засіб, передавав іншій
особі і він не мав об'єктивної
можливості виконувати свої
функціональні обов'язки. Зазначив, у
зв'язку з вищевикладеним, при
розрахунку середнього заробітку за
весь час затримки він брав заробітну
плату за грудень 2009 року та січень 2010
року.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 звернувся до суду
та просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 на його
користь заборгованість із заробітної
плати у розмірі 6 989 грн. 39 коп., грошову
компенсацію за дні невикористаної
щорічної відпустки у розмірі 1 358 грн. 56
коп., грошову компенсацію втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати у
розмірі 1261 грн. 97 коп., середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 32
174 грн. 71 коп., відшкодування за
причинену моральну шкоду у розмірі 5000
грн.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали
повністю, заперечували проти його
задоволення з тих підстав, що заробітну
плату позивачеві було виплачено
повністю, просили застосувати строки
позовної давності.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 24
листопада 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 6989 грн. 39 коп.; грошову
компенсацію за дні невикористаної
щорічної відпусти розмірі 1358 грн. 56
коп.; грошову компенсацію втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати у
розмірі 1261 грн. 97 коп.; середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 32174 грн. 71 коп.;
у відшкодування моральної шкоди суму
1700 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 в особі
його представника ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі,
посилаючись на
незаконність,необґрунтованість
рішення, неповне та неправильно
встановлено обставини, що мають
значення для справи, та таке, що
винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст.. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмову повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум .

Відповідно до ст. 115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів. У разі коли день виплати
заробітної плати збігається з
вихідним, святковим або неробочим днем,
заробітна плата виплачується
напередодні.

Згідно ст.34 Закону України «Про оплату
праці» компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» №2050-111 від 19.10.2000 року,
підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону передбачено,
що компенсація громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом. Під
доходами у цьому Законі слід розуміти
грошові доходи громадян, які вони
одержують на території України і які не
мають разового характеру.

Згідно з положеннями пунктів 2, 3, 4
Постанови КМ України «Про затвердження
Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати» від 21.02.2001р. №159,
компенсація громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
грошових доходів, нарахованих
громадянам за період, починаючи з 1
січня 2001 року. Компенсації підлягають
такі грошові доходи разом із сумою
індексації, які одержують громадяни в
гривнях на території України і не мають
разового характеру, зокрема заробітна
плата (грошове забезпечення). Сума
компенсації обчислюється як добуток
нарахованого, але не виплаченого
грошового доходу за відповідний місяці
( після утримання податків і
обов'язкових платежів) і приросту
індексу споживчих цін (індексу
інфляції) у відсотках для визначення
суми компенсації, поділений на 100.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Крім того, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у п.20 своєї
постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама відсутність
коштів у роботодавця не виключає його
відповідальності.

Абзацом четвертим пункту 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року якщо протягом останніх двох
календарних місяців працівник не
працював, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи.

Відповідно до положень п.8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08 лютого 1995
року (з послідуючими змінами)
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів, а у випадках чинних
законодавством, календарних днів.

Із матеріалів справи вбачається, що
01.08.2006 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1
був укладений трудовий договір.

27.04.2010 року відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП
України трудовий договір, укладений
між сторонами було розірвано за угодою
сторін та знято з реєстрації в
Харківському міському центрі
зайнятості.

На час звільнення позивача існувала
заборгованість по виплаті йому
заробітної плати за 2009 рік та січень 2010
року.

05 листопада 2010 року Територіальною
державною інспекцією праці у
Харківській області здійснено
перевірку на предмет додержання
законодавства про працю ФОП ОСОБА_1.
Зазначеною перевіркою встановлено, що
на дату проведення перевірки
заборгованість із виплати заробітної
плати за 2009 рік перед позивачем складає
6374,84 грн. Заробітної плата за січень 2010
року йому нарахована та була
депонована. (а.с.14-15).

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованість по заробітній
платі у розмірі 6989 грн. 39 коп.; грошову
компенсацію за дні невикористаної
щорічної відпусти розмірі 1358 грн. 56
коп.; грошову компенсацію втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати у
розмірі 1261 грн. 97 коп.; середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 32174 грн. 71 коп..

Посилання відповідача на порушення
строків позовної давності
обґрунтовано не прийняті судом першої
інстанції і не приймаються колегією
суддів, враховуючи Рішення
Конституційного Суду України від 15.10.2013
року ( справа 1-13/2013), згідно якого,
положення частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України у
системному зв'язку з положеннями
статей 1, 12 Закону України "Про оплату
праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі
змінами необхідно розуміти так, що у
разі порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, зокрема й за час
простою, який мав місце не з вини
працівника, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

Обґрунтовано не прийняті судом першої
інстанції і не приймаються колегією
суддів посилання відповідача на те, що
він розрахувався із позивачем по
заробітній платі, т.я. в присутності
свідків передав позивачеві суму
еквівалентну 1000 доларам США, оскільки
жодних доказів виплати саме заробітної
плати ним не надано.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що рішення суду законне
і обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1
ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року -
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -