Справа № 211/8133/14-ц
Провадження № 2/211/3049/14
У Х В А Л А

іменем України

31 грудня 2014 року суддя Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області ОСОБА_1,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до
Дніпропетровського національного
університету імені ОСОБА_3 про визнання
незаконною бездіяльність відповідача
щодо не надання академічної довідки,
визнання протиправним та скасування
наказу ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною
заявою до Дніпропетровського
національного університету імені
ОСОБА_3 про визнання незаконною
бездіяльність відповідача щодо не
надання академічної довідки, визнання
протиправним та скасування наказу від
20 02 2012 року № 192-с про його відрахування
з університету .

Відповідно до позовної заяви та
доданих документів позивач мешкає на
території Довгинцівського району м.
Кривого Рогу, подає позов на підставі
п.5 ч.1 ст. 110 ЦПК України за місцем
реєстрації позивача та з урахуванням
вимог Закону України " Про захист прав
споживачів".

Відповідач знаходиться за адресою
: м. Дніпропетровськ пр. Гагаріна, 72 .

При подачі вказаного позову до
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу позивач посилався на
Закон України «Про захист прав
споживачів» , втім суд не може прийняти
до уваги вказані посилання з огляду на
наступне.

Ч.2 ст.109 ЦПК України встановлено
загальні правила підсудності
цивільних справ за участю відповідача
юридичної особи. Так, згідно з цією
нормою позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Ст. 110 ЦПК України визначає
підсудність справ за вибором позивача.
Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК позови про
захист прав споживачів можуть
пред'являтися також за зареєстрованим
місцем проживання чи перебування
споживача або за місцем заподіяння
шкоди чи виконання договору.

Так, відповідно до Закону України
«Про захист прав споживачів» цей Закон
регулює відносини між споживачами
товарів, робіт і послуг та виробниками
і продавцями товарів, виконавцями
робіт і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ст. 1 вказаного
закону споживачем є фізична особа, яка
придбає, замовляє, використовує або має
намір придбати чи замовити продукцію
для особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Згідно ст.21 Закону України «Про
захист прав споживачів» крім інших
випадків порушень прав споживачів, які
можуть бути встановлені та доведені
виходячи з відповідних положень
законодавства у сфері захисту прав
споживачів, вважається, що для цілей
застосування цього Закону та
пов'язаного з ним законодавства про
захист прав споживачів права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким
чином порушується право споживача на
свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким
чином порушується свобода
волевиявлення споживача та/або
висловлене ним волевиявлення;

3) при наданні послуги, від якої
споживач не може відмовитись, а
одержати може лише в одного виконавця,
виконавець нав'язує такі умови
одержання послуги, які ставлять
споживача у нерівне становище
порівняно з іншими споживачами та/або
виконавцями, не надають споживачеві
однакових гарантій відшкодування
шкоди, завданої невиконанням
(неналежним виконанням) сторонами умов
договору;

4) порушується принцип рівності сторін
договору, учасником якого є споживач;

5) будь-яким чином (крім випадків,
передбачених законом) обмежується
право споживача на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про відповідну
продукцію;

6) споживачу реалізовано продукцію, яка
є небезпечною, неналежної якості,
фальсифікованою;

7) ціну продукції визначено неналежним
чином;

8) документи, які підтверджують
виконання договору, учасником якого є
споживач, своєчасно не передано
(надано) споживачу.

Як вбачається із позовної заяви,
позивач посилаючись на Закон України
«Про захист прав споживачів» фактично
просить скасувати наказ про його
відрахування з університету, що не є
вимогою в розумінні Закону України "
Про захист прав споживачів " , не
підпадає під предмет регулювання
Закону України «Про захист прав
споживачів» і положення цього закону
не застосовуються до відносин , що
виникли між сторонами, а тому
відповідно до ст. 109 ЦПК України позовні
вимоги повинні розглядатися за
місцезнаходженням відповідача.

У зв'язку з чим суд приходить до
висновку, що до вказаного позову слід
застосовувати загальні правила
підсудності.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України
якщо суддя, вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі,
встановить , що справа не підсудна
цьому суду, заява повертається
позивачеві для подання до належного
суду, про що постановляється ухвала.

У відповідності до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК
України заява повертається суддею
заявникові у випадку, коли справа не
підсудна цьому суду.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що дана позовна
заява не підсудна Довгинцівському
районному суду м. Кривого Рогу та
підлягає поверненню позивачеві.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 109, 121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л
И В :

Повернути позовну заяву ОСОБА_2 до
Дніпропетровського національного
університету імені ОСОБА_3 про визнання
незаконною бездіяльність відповідача
щодо не надання академічної довідки,
визнання протиправним та скасування
наказу позивачеві для подання до
належного суду м. Дніпропетровська.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга в апеляційний суд
Дніпропетровської області протягом 5
днів з дня її проголошення . У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п»яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_1