Справа № 343/719/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1286/2014
Головуючий у 1 інстанції Лицура І.М.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Матківського Р.Й., Мелінишин Г.П.

секретаря
Вилки І.В.

з участю: з участю: апелянта ОСОБА_2 та
його представника - ОСОБА_3,
представника прокуратури - Ворох А.В.

розглянувши цивільну справу за позовом
Долинського міжрайонного прокурора в
інтересах ОСОБА_2 до малого приватного
підприємства «Макро», ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Долинського
районного суду від 30 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Долинський міжрайонний прокурор
звернувся в суд із зазначеним позовом в
інтересах ОСОБА_2, в якому просив
стягнути на користь останнього з
відповідачів у солідарному порядку
29048,70грн. відшкодування шкоди, завданої
йому каліцтвом, за період з 14.07.2008 року
по 14.03.2013 року та зобов'язати
відповідачів у солідарному порядку
щомісячно сплачувати йому
відшкодування розміру втраченого
заробітку, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати та
ступеня втрати ним професійної
працездатності 60%, починаючи з 15.03.2013
року.

Рішенням Долинського районного суду
від 30 квітня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з малого приватного
підприємства «Макро» на користь ОСОБА_2
29048,70грн. відшкодування шкоди, завданої
йому каліцтвом, за період 14.07.2008 року по
14.03.2013 року. Зобов'язано мале приватне
підприємство «Макро» в подальшому
щомісячно сплачувати на користь ОСОБА_2
відшкодування втраченого заробітку,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати та ступеня втрати ним
професійної працездатності 60%,
починаючи з 15.03.2013 року.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції мотивував своє рішення тим,
що він перебував в договірних
відносинах з МПП «МАКРО», а вирок суду
щодо ОСОБА_5 у кримінальній справі не
виносився.Проте такі висновки суду, на
його думку не відповідають дійсності
та обставинам справи.

Апелянт вказує, що на початку липня 2008
року директор МПП «Макро» ОСОБА_5, з
яким він був знайомий тривалий період
часу, запропонував йому зібрати
бригаду робітників для проведення
ремонтних робіт Вигодської міської
лікарні в с. Старий Мізунь Долинського
району, зобов»язавшись оформити нас на
роботу.

Коли він із своїм сином ОСОБА_6 14.07.2008
року біля 11.30 год. виконували малярні
роботи фасаду Вигодської міської
лікарні і в якийсь момент внаслідок
падіння саморобного дерев'яного
риштування з ними стався нещасний
випадок на виробництві, в результаті
якого спричинення нам внаслідок цього
тілесних ушкоджень: йому- забійних ран
та синця в ділянці обличчя, закритої
черепно-мозкової травми із забоєм
головного мозку легкого ступеню,
перелому кісток носа зі зміщенням без
порушення функції носового дихання,
садна в ділянці правого колінного
суглоба, що відносяться до легких
тілесних ушкоджень, а також закритого
перелому лівої стегнової кістки в
середній третині зі зміщенням, який
ускладнився помірно вираженою
згинально- розгинальною контрактурою
(обмеження рухів) в лівому колінному
суглобі, що відносить до ушкоджень
середнього ступеню тяжкості, що
викликали тривалий розлад здоров'я і не
є небезпечними для життя в момент
спричинення, а його синові ОСОБА_6 -
закритого перелому правої променевої
кістки в типовому місці без зміщення,
що відноситься до ушкоджень середнього
ступеню тяжкості, що викликали
тривалий розлад здоров'я та садна в
ділянці верхньої третини правого
передпліччя, що відноситься до легких
тілесних ушкоджень.

Нещасний випадок на виробництві стався
з вини директора МПП «Макро» ОСОБА_5,
який незважаючи на наявність
обов'язків по дотриманню правил
техніки безпеки при виконанні
будівельних робіт підприємством, в
порушення ст. 21 Закону України «Про
охорону праці», п.п. 3.9, 7.11.1.2, 7.11.1.6, 7.11.1.10,
7.11.1.11 НПАОП 0.00-1.15-07, п.п. 1, 2 ГОСТ 27321-87,
п.5.1.3 договору підряду від 01 липня 2008
року, укладеного між МПП «Макро» та ДП
«Вигодське лісове господарство» та не
забезпечив при виконанні малярних
робіт фасаду Вигодської міської
лікарні, належним риштуванням
працівників і допустив при виконанні
зазначених робіт, що є роботами з
підвищеною небезпекою відповідно до п.
95 НПАОП 0.00-2.24-05 «Перелік робіт з
підвищеною небезпекою», використання
саморобного дерев'яного риштування, на
яке була відсутня
проектно-конструкторська
документація, яке застосовувалось без
приймально-здавального акту та
періодичного випробування кожного
елементу риштування та всієї
конструкції в цілому на відповідність
нормативно-правовим актам та яке не
відповідає технічним вимогам і вимогам
безпеки до робочих місць під час
виконання робіт на висоті.

Постановою Долинського районного суду
від 12.10.2011 року кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 272 ч. 1 КК
України закрито у зв'язку із
закінченням строків давності,
звільнено підсудного від кримінальної
відповідальності. Зазначеною
постановою підтверджено, що директор
МПП «Макро» ОСОБА_5 порушив правила
техніки безпеки під час виконання
робіт з підвищеною небезпекою, що
привело до нещасного випадку.

Вважає, що ОСОБА_5 був притягнутий до
кримінальної відповідальності, а тому
згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вказана
постанова у кримінальній справі є
обов'язковою для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову з питань, чи мали місце ці
дії та вчинені вони цією особою.

На думку апелянта, суд даним обставинам
не дав належної оцінки та ухвалив
рішення з порушенням вимог закону.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції апелянт просить скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволенні
позову в повному об'ємі.

В судовому засіданні апелянт та його
представник доводи апеляційної скарги
підтримали з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просили про їх
задоволення.

Представник прокуратури не заперечила
проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлялися про час й місце розгляду
справи, що у відповідності до ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
постановою Долинського районного суду
від 12.10.2011 року кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 272 ч. 1 КК
України закрито у зв'язку із
закінченням строків давності,
звільнено підсудного від кримінальної
відповідальності. Із змісту зазначеної
постанови вбачається що нещасний
випадок на виробництві стався з вини
директора МПП «Макро» ОСОБА_5, який
незважаючи на наявність обов'язків по
дотриманню правил техніки безпеки при
виконанні будівельних робіт
підприємством, в порушення ст. 21 Закону
України «Про охорону праці», п.п. 3.9,
7.11.1.2, 7.11.1.6, 7.11.1.10, 7.11.1.11 НПАОП 0.00-1.15-07, п.п.
1, 2 ГОСТ 27321-87, п.5.1.3 договору підряду від
01 липня 2008 року, укладеного між МПП
«Макро» та ДП «Вигодське лісове
господарство» та не забезпечив при
виконанні малярних робіт фасаду
Вигодської міської лікарні, що
знаходиться в с. Старий Мізунь
Долинського району Івано-Франківської
області, належним риштуванням
працівників і допустив при виконанні
зазначених робіт, що є роботами з
підвищеною небезпекою відповідно до п.
95 НПАОП 0.00-2.24-05 «Перелік робіт з
підвищеною небезпекою», використання
саморобного дерев'яного риштування, на
яке була відсутня
проектно-конструкторська
документація, яке застосовувалось без
приймально-здавального акту та
періодичного випробування кожного
елементу риштування та всієї
конструкції в цілому на відповідність
нормативно-правовим актам та яке не
відповідає технічним вимогам і вимогам
безпеки до робочих місць під час
виконання робіт на висоті, що призвело
до групового нещасного випадку з
громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції дійшов висновку, що кошти
слід стягнути тільки з юридичної особи
МПП «Макро», з яким ОСОБА_2 перебував в
договірних відносинах, а в задоволенні
вимоги про стягнення відшкодування в
солідарному порядку і з відповідача
ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки
відсутні законні підстави для
стягнення з нього такого
відшкодування.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1195 ЦК України,
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1197 ЦК
України, розмір втраченого фізичною
особою внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я заробітку (доходу),
що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності.

З матеріалів справи також вбачається,
згідно довідки про результати
визначення ступеня втрати професійної
нездатності у відсотках, потреби у
додаткових видах допомоги серії 10 AAA
165334 від 29.02.2012 року, ступінь втрати
працездатності ОСОБА_2 становить 60% без
переогляду (а.с. 7а). Згідно довідки МСЕК
серії № 0276343 від 29.02.2012 року ОСОБА_2
визнано повічно інвалідом другої групи
трудового каліцтва (а.с. 7).

Актом спеціального розслідування
нещасного випадку, від 07.12.2011 року, що
стався 14.07.2008 о 12.00 год. (а.с. 11-16),
підтверджується факт отримання ОСОБА_2
трудового каліцтва під час виконання
ним робіт згідно договору на виконання
ремонтно-будівельних робіт від 09.07.2008
року, укладеного між ним та МПП «Макро»,
який має ознаки, як цивільно-правових,
так і трудових відносин.

Як вбачається з розрахунку
відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2
трудовим каліцтвом, розмір
відшкодування становить 29048,70 грн. за
період з 14.07.2008 року по 14.03.2013 року.

Вищевказані обставини підтверджуються
документальними доказами, що є в
матеріалах справи, та не заперечуються
сторонами.

Таким чином суд повно з'ясував
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін, дав належну оцінку
доказам та постановив рішення, яке
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, розрахунок
відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2
виконаннай згідно з вимогами чинного
законодавства і є правильним.

Згідно ст. 1196 ЦК України, шкода, завдана
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи під час
виконання нею договірних зобов'язань
(договір перевезення тощо), підлягає
відшкодуванню на підставах,
встановлених статтями 1166 та 1187 цього
Кодексу.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 1202 ЦК
України, відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю потерпілого, здійснюється
щомісячними платежами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обгрунтованого висновку про
відсутність підстав для стягнення
відшкодування з відповідачів у
солідарному порядку, задоволивши
частково позовні вимоги, оскільки
ОСОБА_2 перебував у договірних
відносинах саме з МПП «Макро», а не з
відповідачем ОСОБА_5, який був
директором даного підприємства.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують, а тому підстав для її
задоволення не встановлено.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
30 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.П. Мелінишин