Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Попович О.В.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
кредитної заборгованості у розмірі
48 992 грн 43 коп., з яких: 3 617 грн 60
коп. - кредитні кошти, 239 грн 99 коп. -
заборгованість зі сплати процентів, 1 063
грн 56 коп. - заборгованість із комісії
за користування кредитом, 500 грн - штраф
(фіксована частина), 2 309 грн 07 коп. -
штраф (процентна складова). Свої вимоги
позивач обґрунтовував тим, що 28 серпня
2008 року з ОСОБА_3 укладено кредитний
договір, за умовами якого останній
отримав кредитні кошти у розмірі 3 617
грн 59 коп. зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. ОСОБА_3 не виконує
належним чином умови кредитного
договору, внаслідок чого станом на 04
вересня 2013 року утворилась вказана
заборгованість.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 13 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року рішення Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 13
грудня 2013 року скасовано та ухвалено
нове про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 28 серпня 2008
року у розмірі 48 990 грн 43 коп., з яких: 3 617
грн 60 коп. - кредитні кошти, 239 грн 99 коп. -
заборгованість зі сплати процентів, 1 063
грн 56 коп. - заборгованість із комісії
за користування кредитом, 500 грн - штраф
(фіксована частина), 2 309 грн 07 коп. -
штраф (процентна складова) та судовий
збір у розмірі 734 грн 86 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України,
рішення апеляційного суду повинно
містити: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів і
переоцінку доказів.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним нормам процесуального
права не відповідає.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 28 серпня 2008 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
останній отримав у кредит 3 617 грн 59 коп.
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення - 28 серпня
2009 року.

Відповідно до умов укладеного
договору, цей договір складається із
заяви позичальника, Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови)
та Правил користування платіжною
карткою (далі - Правила).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3
кредитної заборгованості у розмірі
48 992 грн 43 коп., яка утворилася
станом на 04 вересня 2013 року, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено строк позовної давності
відповідно до вимог ст. ст. 256-257, 267 ЦК
України, крім того, керувався п. 7 ч. 11 ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Однак з такими висновками не погодився
апеляційний суд за таких підстав.

Відповідно до п. 5.3. Умов при порушенні
позичальником строків платежів за
будь-якими із грошових зобов'язань,
передбачених цим договором, більш ніж
на 30 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5
% від суми позову (а. с. 7).

Згідно з п. 5.5. Умов термін позовної
давності щодо вимог про стягнення
кредиту, процентів за користування
кредитом, винагороди, неустойки-пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років.

Таким чином, апеляційний суд з
посиланням на ч. 1 ст. 259 ЦК України,
згідно з якою позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін,
дійшов висновку про те, що строк
позовної давності за цим позовом
позивачем не пропущено.

Проте указаний висновок не є
безспірним, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Вказані Умови не підписані
відповідачем. Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), що надавалися банком, не
мають підпису позичальника, його
реквізитів, відсутня і дата їх
складання або підпису сторонами, а
також немає жодної ідентифікуючої
ознаки на предмет їх невід'ємності від
заяви позичальника. У заяві не
зазначено, що неврегульовані у ній
питання регулюються відповідно до
Умов.

Матеріали справи не містять доказів
того, що, підписуючи заяву, відповідач
розумів вказані Умови, у тому числі
щодо погодження сторонами терміну
позовної давності тривалістю 5 років,
що є порушенням вимог ст.
259 ЦК України, яка передбачає
необхідність укладення договору в
письмовій формі про збільшення строку
позовної давності.

На порушення вимог ст. ст. 303-304 ЦПК
України апеляційним судом не
перевірено законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції по суті вирішеного спору, не
наведено мотивів та обставин, які б
спростовували доводи заперечення
відповідача проти позову щодо
пропущення строку позовної давності (а.
с. 36).

Ураховуючи, що судом апеляційної
інстанції порушено норми
процесуального права, що унеможливлює
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, тому колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених частиною третьою
статті 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.П. Касьян

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик