Пр.№2/155/760/2014
Справа № 155/1960/2014-ц
Рішення

Іменем України

2 грудня 2014 року
Горохівський районний суд

Волинської
області

в складі:

головуючого - Адамчук
Г.М.,

при секретарі -
Ревуцькій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Горохові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Терешківцівської сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно та встановлення факту, -

встановив:

Позивач звернулася з позовом до
відповідача, в якому просить 1) з метою
оформлення прав на спадкове майно
встановити, що Державний акт на право
приватної власності на землю серії І-ВЛ
№ 010736, виданий на ім'я ОСОБА_3, дійсно
належить ОСОБА_3, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_1; 2) визнати за ОСОБА_1 право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами, що
знаходиться у АДРЕСА_1; 3) Визнати за
ОСОБА_1 право власності на земельну
ділянку (пай) площею 2,20 га, розташовану
на території Терешківцівської
сільської ради, згідно державного акта
на право приватної власності на землю
серії І-ВЛ № 010737; 4) визнати за ОСОБА_1
право власності на земельну ділянку
(пай) площею 2,19 га, розташовану на
території Терешківцівської сільської
ради, згідно державного акта на право
приватної власності на землю серії І-ВЛ
№ 010736, як на спадкове майно по смерті
ОСОБА_3.

Мотивує свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер її батько - ОСОБА_5, в результаті
чого відповідно до ст. 1220 ЦК України
відкрилася спадщина на належне йому
майно. Від імені ОСОБА_5 10 березня 2004
року секретарем Терешківцівської
сільської ради Горохівського району
був посвідчений заповіт, відповідно до
змісту якого належний йому житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами в с.Ощів та все майно належне
йому до дня смерті, де б воно не
знаходилося і з чого б воно не
складалося в також все те, на що за
законом він матиме право, та
приватизовану земельну ділянку
розміром 0,60 га (рішення
Терешківцівської с/р № 6/2 від 26.01.1994
року) він заповів їй, ОСОБА_1. ОСОБА_1
являється єдиним спадкоємцем за
законом та за заповітом по смерті
спадкодавця, а також дочкою померлому.
Частину вищевказаного державного акту
на землю ОСОБА_5 успадкував після
смерті своєї дружини - ОСОБА_3, яка
померла 30 вересня 2014 року, прийнявши
спадщину шляхом фактичного вступу в
управління та володіння спадковим
майном. Іншу частину - успадкувала
позивач, оскільки остання за життя
посвідчила в її користь заповіт.
Позивач зазначає, що у державному акті
на право приватної власності на землю
серії І-ВЛ № 010736 власником виступає
«ОСОБА_3» хоча в свідоцтві про її смерть
вказується «ОСОБА_3». Враховуючи
вищенаведене, просить поданий позов
задовольнити та встановити
вищевказаний факт.

Представник відповідача в заяві до
суду просить справу розглядати у
відсутності представника
Терешківцівської сільської ради,
позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю.

Суд вважає, що позов підставний і
підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Статтею 1235 ЦК України надається
право заповідачу на призначення
спадкоємців.

Від імені ОСОБА_5 10 березня 2004 року
секретарем Терешківцівської сільської
ради Горохівського району був
посвідчений заповіт, відповідно до
змісту якого належний йому житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами в с.Ощів та все майно належне
йому до дня смерті, де б воно не
знаходилося і з чого б воно не
складалося в також все те, на що за
законом він матиме право, та
приватизовану земельну ділянку
розміром 0,60 га (рішення
Терешківцівської с/р № 6/2 від 26.01.1994
року) він заповів ОСОБА_1. Заповіт не
змінено та не скасовано (а.с.14).

З заповіту, складеного ОСОБА_3 видно,
що вона належну їй земельну ділянку
заповіла ОСОБА_1. Заповіт не змінено та
не скасовано (а.с.13).

Згідно з свідоцтвом про смерть,
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6,11).

Довідкою Терешківцівської
сільської ради від 23.05.2014 року
стверджується, що єдиною спадкоємницею
померлого ОСОБА_5 за законом і за
заповітом є дочка ОСОБА_1(а.с.7).

З Державний актів на право приватної
власності на землю вбачається, що
спадкодавцям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 належали
земельні ділянки (а.с.9,10).

Технічною документацією на житловий
будинок з відповідними надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
у АДРЕСА_1 стверджується, що його було
побудовано з дотриманням відповідних
будівельних норм.

Відповідно до спадкової справи
після померлого ОСОБА_5, ОСОБА_1 є його
спадкоємницею за заповітом, прийняла
спадщину, оскільки своєчасно
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини.
Спадкової справи після померлої ОСОБА_3
не заводилось.

Отже, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 після смерті своїх батьків
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 прийняла заповідану
їй спадщину.

Під час попереднього судового
засідання свідок ОСОБА_6 ствердила, що у
державному акті про право власності на
земельну ділянку було зроблено
помилку, власником було вказано
«ОСОБА_3» хоча правильно - «ОСОБА_3».

В заяві до суду позивач від
стягнення судових витрат з відповідача
Терешківцівської сільської ради
відмовилася.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК
України

ст. ст. 392, 1235 ЦК України

суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Встановити, що Державний акт на право
приватної власності на землю серії І-ВЛ
№ 010736, виданий на ім'я ОСОБА_3, дійсно
належить ОСОБА_3, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий (копія)

Згідно з оригіналом.

Голова Горохівського

районного суду
Г.М. Адамчук