АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 2/679/18/2013
Провадження № 22-ц/792/2323/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного
суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді
Костенка А.М.,

суддів:
Грох Л.М., Гринчука Р.М.,

при
секретарі : Гриньовій А.М.

розглянула в порядку ст. 197 ЦПК України
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу № 2/679/18/2013 за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Нетішинського міського суду від 14
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
приватного нотаріуса Нетішинського
міського нотаріального округа ОСОБА_5
про визнання недійсними доручення,
договору купівлі-продажу, виселення,
повернення житла у власність.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з апеляційною скаргою,
колегія суддів

в с т а н о в
и л а :

ОСОБА_6 звертаючись до суду з
позовом, та уточнивши в подальшому свої
вимоги, вказувала, що згідно договору
купівлі-продажу від 24 липня 1994 року
придбала квартиру АДРЕСА_1. У 1995
році тяжко хворіла та перенесла кілька
інсультів, і внаслідок цього втратила
слух. Також зазначала, що в подальшому
неодноразово перебувала на
стаціонарному лікуванні. Під час
проходження лікування їй було
встановлено діагноз: двосторонній
коксартроз, стенокардія,
аероскреротичний кардіо склероз Н-1,
варикозне розширення вен нижніх
кінцівок, тромбофлебіт. Згідно
заключення ВТЕК встановлено першу
групу інвалідності з стороннім
доглядом. У зв'язку з важким станом
здоров"я і виниклою потребою у
сторонньому догляді у серпні 2002 року у
квартиру вселились ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які погодились здійснювати догляд.
Позивач зазначала, що стан її здоров"я
не покращуався, тому доводилось
приймати багато ліків, а іноді у
більших дозах, що деколи призводило до
розладу свідомості. При цьому,
вказувала, що 18 грудня 2002 року саме
тоді, коли перебувала у такому стані до
неї прийшла ОСОБА_3 разом з приватним
нотаріусом ОСОБА_5, який надав для
підпису якісь документи. Позивач
зазначала, що підписуючи документи
перебувала у стані, коли не розуміла
ситуацію та була впевнена, що підписує
договір довічного утримання. Однак
пізніше стало відомо, що підписала
доручення на ім'я ОСОБА_2, якому
доручила продаж своєї квартири. Також
вказувала, що відповідача до цього
ніколи не бачила і не знала. В
подальшому ОСОБА_2, згідно доручення,
продав належну їй квартиру АДРЕСА_1 -
ОСОБА_3 Проте вказувала також, що наміру
продавати квартиру у неї не було,
оскільки іншого житла не має. Отже,
правочини вчинені нею внаслідок
помилки. Тому просила суд визнати
недійсними правочин - договір
доручення серії ВАС № 581425 від 18 грудня
2002
________________________________________________________________________
_________

Головуючий у першій інстанції -
Ходоровський Б.В. провадження №
22-ц/792/2323/14

Доповідач - Костенко А.М.

Категорія № 19, 20 року на продаж житла
представником ОСОБА_2 та договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

В липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 та,

уточнивши під час розгляду справи,
позовні вимоги просив суд визнати
недійсним договір доручення і договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 18 грудня 2002 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Нетішинського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, виселити
із займаної квартири ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
інших, повернути квартиру у його
власність. Вказуючи, що 10 червня 2006 року
ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє
майно заповіла йому, ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Тому,
позивач, як спадкоємець, а також
правонаступник, вказував, що ухвалою
Верховного Суду України від 1
грудня 2005 року встановлено, що ОСОБА_2
пропонував свої послуги бути
представником ОСОБА_3 - покупцеві і
фактично, в подальшому діяв в її
інтересах. Тому представляти інтереси
ОСОБА_6 - продавця, згідно положень
чинного Цивільного кодексу України уже
не міг. При цьому, про наміри продавати
квартиру її власником дізнався саме
від ОСОБА_3, а не від власника квартири -
ОСОБА_6. Отже, при укладені договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
ОСОБА_2, який діяв за дорученням, в
порушення закону, представляв інтереси
одночасно і покупця і продавця. Крім
того, ввів продавця в оману, не
повідомивши, що також представляє
інтереси ОСОБА_3 Позивач також
вказував, що при укладенні договору
купівлі-продажу, ОСОБА_6 була введена в
оману, оскільки бажала укласти
правочин у державного нотаріуса. Також
вказував, що підтвердженням обманних
дій є порушення, допущене при
реєстрації правочинів. Крім того,
позивач вказує, що фактично кошти за
продаж квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6. не
отримала. Зазначає, що розписка
підписана ОСОБА_6 не підтверджує
передачу коштів саме за продаж
вказаної квартири.

Ухвалою Нетішинського міського
суду від 4 березня 2010 року до участі у
справі в якості співвідповідачів
залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

22 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом, вказуючи, що договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
здійснений неповноважною особою,
оскільки доручення на укладення
договору було видано на ім'я ОСОБА_2,
проте, договір укладений ОСОБА_8 Крім
того, вказує, що при посвідченні
правочинів, нотаріусом було допущено
порушення, оскільки договір доручення
посвідчено за № ВАС 581425, а договір
купівлі-продажу, укладений після
доручення, неправомірно посвідчено, за
№ ВАС 581422. Тому просив визнати
недійсним договір доручення від 18
грудня 2002 року, видане ОСОБА_6 на ім'я
ОСОБА_2 і договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 18
грудня 2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Нетішинського міського нотаріального
округу ОСОБА_5

Ухвалою Нетішинського міського
суду від 24 жовтня 2012 року вказані
позови об'єднано в одне провадження.

Під час розгляду справи, в жовтні
2013 року позивач уточнив позовні вимоги
та просив суд визнати недійсним
договір доручення і договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 18 грудня 2002 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Нетішинського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
виселити із займаної квартири ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та інших осіб, які у ній
проживають, повернути квартиру у його
власність

Рішенням Нетішинського міського
суду від 14 листопада 2013 року в
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вказане рішення
суду, ухвалити нове, яким задоволити
позовні вимоги, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
процесуального права. Вказує, що при
вирішенні спору, суд не дав належної
оцінки показанням свідків та
поясненням сторін. На думку апелянта,
суд не дослідив належним чином
письмові докази, надані суду. Також
апелянт вказує, що суд незаконно
відмовив в задоволенні клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_6 була
власником квартири АДРЕСА_1.

18 грудня 2002 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_2,
посвідчений нотаріусом, договір
доручення, за яким ОСОБА_6 уповноважила
ОСОБА_2 продати належну їй квартиру
АДРЕСА_1 за ціну і на умовах на його
розсуд.

В цей же день 18 грудня 2002 року ОСОБА_2,
діючи від імені ОСОБА_6 на підставі
доручення від 18 грудня 2002 року, уклав з
ОСОБА_3 договір купівлі-продажу,
належної ОСОБА_6, квартири АДРЕСА_1 за
ціною 32456 грн.

Грошові кошти в сумі 32456 грн. в цей же
день були отримані ОСОБА_6 від
ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Її спадкоємцем за заповітом став
ОСОБА_1

Вказані обставини підтверджуються
дорученням від 18 грудня 2002 року,
договором купівлі-продажу квартири,
розпискою про отримання коштів, копією
спадкової справи та іншими матеріалами
справи.

У відповідності до ст. 48, 56, 57
Цивільного кодексу України 1963 року
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону.

Угода, укладена внаслідок помилки, що
має істотне значення, може бути визнана
недійсною за позовом сторони, яка діяла
під впливом помилки. Якщо така угода
визнана недійсною, то кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернення одержаного в
натурі - відшкодувати його вартість.

Угода, укладена внаслідок обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою
стороною, а також угода, яку громадянин
був змушений укласти на вкрай
невигідних для себе умовах внаслідок
збігу тяжких обставин, може бути
визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної
чи громадської організації.

Згідно ст. 60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду справу позивачем не
було надано, а судом не здобуто
достеменних та переконливих доказів
недійсності договору доручення та
договору купівлі-продажу квартири від
18 грудня 2002 року з підстав чинного на
той час цивільного законодавства.

При цьому, як вбачається з уточненої
позовної заяви ОСОБА_6 від 30 травня 2005
року по даній цивільній справі, вона
просила визнати недійсними договір
доручення та договорі купівлі-продажу
квартири з тих підстав, що підписання
нею вказаних правочинів відбулось
внаслідок помилки з її боку щодо
природи правочину, оскільки, укладаючи
вказані правочини, вона думала, що
укладає договір довічного утримання.

В той же час, як видно з цивільної
справи № 2-35/07 за позовом ОСОБА_6
від 7 квітня 2003 року, після смерті
якої її правонаступником по справі як
позивач був залучений до справи ОСОБА_1,
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
доручення на право продажу квартири та
договору купівлі-продажу квартири від
18 грудня 2002 року недійсними підставами
даного позову ОСОБА_6 зазначала, що вона
фактично бажала укласти договір
довічного утримання, а не договір
купівлі-продажу, а в послідуючому в
своїй заяві про збільшення позовних
вимог вказала, що взагалі не
підписувала договір доручення.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 17 квітня 2007
року в позові відмовлено. При цьому суд
встановив, що договір доручення на
продаж квартири був підписаний ОСОБА_6,
що підтверджується висновком судової
почеркознавчої експертизи, а також був
укладений ОСОБА_6 у відповідності з її
волевиявленням саме на продаж належної
їй квартири з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Тобто рішенням Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 17 квітня
2007 року встановлено, що ОСОБА_6 уклала з
ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом,
договір доручення саме на продаж
квартири, не помилялась в природі цього
правочину та даний правочин укладений
у відповідності до вимог цивільного
законодавства за вільного
волевиявлення ОСОБА_6

Ця обставина в силу ст. 61 ЦПК України
доказуванню в даній цивільній справі
не підлягає.

Також не може бути взято до уваги
посилання позивача в позовних заявах
та в апеляційній скарзі на ту
обставину, що ОСОБА_2 одночасно
представляв інтереси ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
чим порушив вимоги ст. 62 Цивільного
кодексу України в редакції 1963 року,
якою передбачено, що представник не
може вчиняти угоди від імені
представляємого ні стосовно себе, ні
стосовно іншої особи, представником
якої він одночасно є.

При цьому, позивач, як доказ своїх
тверджень наводить ухвалу Верховного
Суду України від 1 грудня 2005 року по
цивільній справі № 2-35/07 за позовом
ОСОБА_6, після смерті якої її
правонаступником по справі як позивач
був залучений до справи ОСОБА_1, до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання доручення
на право продажу квартири та договору
купівлі-продажу квартири від 18 грудня
2002 року недійсними.

Однак рішення Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 17 квітня
2007 року про відмову в позові по даній
цивільній справі, яке набрало законної
сили, було ухвалено саме після
постановлення ухвали Верховного Суду
України від 1 грудня 2005 року про
повернення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Таким чином, розглядаючи справу після
її надходження на новий розгляд до суду
першої інстанції, після скасування
попередніх судових рішень та ухвалюючи
рішення від 17 квітня 2007 року,
суду першої інстанції було відомо про
вказані в ухвалі Верховного Суду
України від 1 грудня 2005 року обставини,
ці обставини були предметом
дослідження під час розгляду справи та
суд дав їм оцінку в своєму рішенні.
Відмовивши в позові, суд фактично
прийшов до висновку, що вказані
обставини не знайшли свого
підтвердження і не відповідають
фактичним обставинам справи.

Отже, з врахуванням, знову ж таки вимог
ст. 61 ЦПК України зазначені обставини
доказуванню в даній цивільній справі
не підлягають та не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянта про укладення оспорюваних
правочинів ОСОБА_6 внаслідок її обману
з боку ОСОБА_2.

Вказані доводи спростовуються як
матеріалами даної цивільної справи так
і рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 17 квітня 2007
року по цивільній справі № 2-35/07, яким
встановлено, як зазначено вище, що
ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_2 посвідчений
нотаріусом договір доручення - саме на
продаж квартири, не помилялась в
природі цього правочину і цей правочин
укладений у відповідності до вимог
цивільного законодавства за вільного
волевиявлення ОСОБА_6

Не спростовують висновків суду й
інші доводи апеляційної скарги

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування в межах доводів апеляційної
скарги не вбачається

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду
від 14 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис)
Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко