КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа
№552/2177/14-ц
Провадження № 2/552/1028/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2014 року Київський районний суд м.
головуючого судді
секретаря судових
засідань Лисенко Д.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Полтаві
цивільну справу за позовом
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання, -
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за послуги
теплопостачання в сумі 1400,79 грн.,
посилаючись на те, що відповідач є
споживачем послуг, які надаються
позивачем за адресою АДРЕСА_1. В зв'язку
з тим, що останній своєчасно не вносить
плату за надані послуги утворилась
заборгованість у зазначеному розмірі.
Просять стягнути суму заборгованості -
1400,79 грн., судові витрати - 243,60 грн.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав клопотання
про слухання справи без його участі,
позовні вимоги підтримує, проти
винесення заочного рішення не
Відповідач в судове засідання не
з'явився. Судова повістка йому була
направлена за місцем його реєстрації,
але повернулась без вручення по
закінченню терміну зберігання.
Відповідно до ст.74 ЦПК України судова
повістка направляється фізичним
особам, які не мають статусу
підприємців за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином. Отже,
відповідач належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи. Суд керуючись ч. 4 ст. 169 ЦПК
України на підставі наявних у
матеріалах справи даних та доказів
постановляє зі згоди позивача заочне
рішення, що відповідає положенням ст.224
ЦПК України.

Дослідивши докази у справі, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ
"Полтаватеплоенерго" в період з 01.09.2012
року по 01.03.2014 року надавав послуги з
теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1,
але плата за послуги в повному обсязі
не вносилася, існує заборгованість за
вказаний період в розмірі 1350,73 грн.

При цьому розрахунок вартості послуг
відповідає затвердженим тарифам.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за
комунальні послуги береться за
затвердженими в установленому порядку
тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України
передбачено обов'язок відповідачів
своєчасно вносити плату за комунальні
послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено
обов'язок особи, як власника квартири,
своєчасно вносити плату за комунальні
послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
законом або договором. Відповідач
покладені на нього, як споживача
обов'язки належним чином не виконував,
за отримані послуги в повному обсязі не
сплачував.

Тому суд приходить до висновку, що з
відповідача підлягає стягненню сума
заборгованості за послуги з
теплопостачання за період з 01.09.2012 року
по 01.03.2014 року в сумі 1350,73 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення 3%
річних та розрахованої суми інфляції
суд виходить з наступного.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначаються Законом України
"Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору, розмір плати за
комунальні послуги розраховується
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або за нормами, затвердженими в
установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено,
що плата за комунальні послуги
береться за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник у разі прострочення
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлена відповідальність за
несвоєчасне здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне
здійснення платежів за надання послуг
з теплопостачання встановлена у п. 23
Правил та п. 20 Типового договору про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року №
630.

Разом з тим відповідно до загальних
умов виконання зобов'язання,
установлених ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.
Недотримання таких вимог призводить до
порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму на користь кредитора
відповідно до цивільно-правового
договору або з інших підстав,
визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу в грошах, а виконавець має
право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти
висновку про те, що правовідносини, які
склалися між сторонами, є грошовим
зобов'язанням, у якому, серед інших прав
і обов'язків сторін на боржника
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України)
вимагати сплату грошей за надані
послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної
природи правовідносин сторін як
грошових зобов'язань, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно -правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" правова норма щодо
відповідальності боржника за
несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК
України до спірних правовідносин також
кореспондується із закріпленими в п. 3
ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами,
відповідно до яких однією з вимог, за
якими може бути видано судовий наказ, є
вимога про стягнення заборгованості за
оплату житлово-комунальних послуг з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих на суму
заборгованості.

На підставі викладеного суд вважає
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення позовні
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
надані послуги з врахуванням індексу
інфляції та 3% річних.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
з урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних складає 1400,79 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача на користь позивача
слід стягнути понесені судові витрати
в сумі 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" задовольнити у
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер не встановлено,
мешканця АДРЕСА_1) на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго" суму
заборгованості за послуги
теплопостачання за з урахуванням
індексу інфляції та 3 % річних в сумі
1400,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго"
понесені судові витрати у розмірі 243,60
грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Київського районного

суду м. Полтави

О.К.Миронець