АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/2831/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/603/14 Доповідач -
Бершадська Г.В.Категорія - 27
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,
представника ПАТ КБ "Надра" Прийдуна
П.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 3 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Надра" в особі
відділення публічного акціонерного
товариства Комерційний банк "Надра"
Тернопільське РУ про припинення
зобов"язання по договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ПАТ КБ "Надра" в особі
відділення ПАТ КБ "Надра" Тернопільське
РУ, про визнання припиненими її
зобов"язання по договору поруки,
посилаючись на те, що відповідачем без
її попередження в односторонньому
порядку була вдвічі збільшена
відсоткова ставка, внаслідок чого
збільшився обсяг її відповідальності.
Крім цього банк не повідомляв її про
невиконання зобов"язань позичальником.
Вважає, що на підставі ч. 1 і ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припинилась.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 3 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням
суду, звернулася з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 3 квітня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права.

Апелянт вказала, що збільшення
відсоткової ставки та
реструктуризація боргу без згоди
поручителя збільшили обсяг її
відповідальності і свідчать про
припинення поруки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала, зіслалась на
обставини, викладені в ній та додатково
пояснила, що боржник ОСОБА_3 є її
чоловіком і з 2010 року вони проживають у
м. Зборів, однак будь-яких повідомлень
за відомою банку адресою (там проживає
її мати) щодо підняття процентної
ставки чи про наявність заборгованості
вона не отримувала. Про існування
заборгованості вона дізналася в
судовому засіданні у справі про
стягнення заборгованості за кредитом
та ухваленого рішення не оскаржувала.

Представник ПАТ КБ "Надра" в особі
відділення ПАТ КБ "Надра" Тернопільське
РУ, апеляційної скарги не визнав та
пояснив, що банк не збільшував
відповідальності поручителя за
кредитним договором без його згоди.
Питання реструктуризації боргу та
порядку його повернення було
передбачене в додатковій угоді до
договору кредитування автотранспорту
від 31 березня 2010 року та відповідно
цього числа з поручителем було
укладено додаткову угоду до договору
поруки. Дана угода давала канікули
протягом року по сплаті тіла кредиту,
звільняла від сплати штрафних санкцій
та продовжувала термін повернення
кредиту до 5 серпня 2015 року. Умовами
цієї додаткової угоди було встановлено
новий графік повернення кредиту, а
також передбачено, що у випадку
порушення позичальником своїх
зобов'язань по оплаті мінімального
необхідного платежу, кінцевим терміном
повернення кредиту є 5 серпня 2013 рік.
Банк рекомендованим листом повідомляв
поручителя про заборгованость за
кредитом, після чого звернувся в суд з
позовом про стягнення заборгованості.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних мотивів.

Судом встановлено, що 7 серпня 2008 року
між ВАТ КБ "Надра" в особі віділення №17
Філії ВАТ КБ "Надра" Тернопільське РУ та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір
№107/2008-МКМ, за яким позичальник отримав
у тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
в сумі 240 000 грн. на придбання
автотранспорту терміном погашення до 5
серпня 2013 року. Згідно п. 1.1.3.1 плата за
користування кредитом розраховується
на підставі відсоткової ставки 19.9%.

7 серпня 2008 року для забезпечення
виконання боржником усіх зобов"язань
за кредитним договором, між Банком та
ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно
умов якого вона поручається перед
кредитором за належне виконання ОСОБА_3
взятих зобов"язань, що витікають із
кредитного договору №107/2008-МКМ.

ОСОБА_3, як боржник, належним чином не
виконав взятих на себе зобов'язань по
поверненню кредиту, у зв'язку з чим 25
вересня 2013 року Тернопільським
міськрайонним судом виданий
виконавчий лист №607/4603/13-ц, за
наслідками прийнятого 12 серпня 2013 року
рішення про солідарне стягнення з
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ "Надра" заборгованості
за кредитним договором в сумі 387 571,01
грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що при
укладенні договору поруки 7 серпня 2008
року, сторонами досягнуто згоди щодо
усіх істотних умов договору,
поручитель ознайомилася та погодилася
із умовами кредитного договору, в якому
передбачена можливість підняття
банком відсоткової ставки в разі
порушення боржником своїх зобов"язань.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов"язку.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, зокрема, у разі
зміни зобов"язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Таким чином, обсяг зобов"язань
поручителя визначається як умовами
договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов"язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель і припиняється у зв"язку із
зміною основного зобов"язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя.

У п. 22 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вказано, що якщо в договорі поруки такі
умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої ст. 559 ЦК
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Пунктом 1.1.3.3 Кредитного договору
передбачено, що у випадку прострочення
виконання зобов"язання у відношенні
повернення кредиту у строк,
обумовлений у договорі, позичальник
сплачує банку відсотки за користування
кредитом або його частини (якщо
зобов"язання частково виконані
позичальником) у розмірі подвійної
відсоткової ставки, що вказана у п. 1.1.3.1
кредитного договору, річних, виходячи з
фактичної кількості днів у
розрахунковому місяці. Після виконання
простроченої частини зобов"язання у
відношенні повернення позичальнику
автоматично встановлюється ставка у
розмірі та на умовах сплати, зазначених
у п. 1.1.3.1 цього договору, тобто 19,9 %.
Наведене свідчить про те, що розмір
подвійної відсоткової ставки
передбачений умовами кредитного
договору лише при простроченні
виконання зобов"язання

Як вбачається з договору поруки, ОСОБА_1
підтвердила, що вона ознайомилася та
погодилася з умовами Кредитного
договору.

Відповідно до п. 1.1 цього договору
поручитель зобов"язалась виконувати
зобов'язання в тому порядку, який
встановлено для позичальника
кредитним договором.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
право банку на застосування
відсоткової ставки за користування
кредитом - 39,8 %, передбачене кредитним
договором, із змістом якого ОСОБА_1 була
ознайомлена і розуміла його зміст, і що
закон пов"язує припинення договору
поруки із зміною основного
зобов"язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя, а не із зміною будь-яких
умов основного зобов"язання,
забезпеченого порукою.

Не заслуговують уваги суду доводи
апелянта про те, що без згоди
поручителя проводилась
реструктуризація заборгованості, що
також збільшило обсяг
відповідальності її як поручителя.

Так, в суді апеляційної інстанції
встановлено, що між ПАТ КБ "Надра" та
ОСОБА_3 31 березня 2010 року було укладено
додаткову угоду до договору
"Кредитування комерційного
автотранспорту" від 7 серпня 2008 року, в
якій було передбачено термін
повернення кредиту 5 серпня 2015 року і
встановлено новий графік погашення
кредиту та відсотків. В цьому ж
договорі в п. 1.1.2. аналогічно
передбачено зміну відсоткової ставки
на 39,8 % при наявності простроченої
заборгованості по сплаті мінімального
необхідного платежу.

В пункті 1.1.3 зазначено, що у випадку
порушення позичальником своїх
зобов"язань, йому встановлюється
відсоткова ставка 19,9 % річних, кінцевий
термін погашення кредиту 5 серпня 2013
року. Позичальник повинен здійснювати
повернення суми кредиту, якщо раніше
йому було надано відстрочення по
поверненню суми кредиту. Збільшення
відсоткової ставки за користування
кредитом, зміна терміну користування
кредитом, а також обов"язок щомісячної
сплати суми кредиту (у випадку, коли
раніше позичальнику було надано
відстрочення по поверненню суми
кредиту) відбувається автоматично,
починаючи з наступного місяця після
виникнення факту невиконання чи
неналежного виконання позичальником
своїх зобов"язань і не потребує
підписання відповідної додаткової
угоди. При зміні розміру відсоткової
ставки та строку користування кредитом
позичальник повинен звернутись до
кредитора для отримання інформації
щодо зміни розміру щомісячного
мінімального необхідного платежу.

В зв"язку з укладення додаткової угоди
до кредитного договору 31 березня 2010
року було укладено додаткову угоду до
раніше укладеного договору поруки, яка
передбачала зміну терміну повернення
кредиту та відповідальність
поручителя за всіма зобов"язаннями
позичальника.

Як пояснив представник відповідача та
свідчать матеріали справи, що
позичальник не виконував умов
додаткової угоди до кредитного
договору і банк звертався з позовом про
дострокове стягнення заборгованості
за кредитним договром, про що 7 березня
2013 року направлялись рекомендованим
листом повідомлення позичальнику та
поручителям, а потім 14 березня 2013 року
слідувало звернення з позовом до суду.

За таких обставин доводи апелянта про
те, що мала місце реструктуризація
заборгованості за кредитним договором
без згоди поручителя та неповідомлення
поручителя про невиконання
зобов"язання є безпідставними.

Таким чином, рішення суду відповідає
вимогам закону і підстав для його
скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 3 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.В. Бершадська