АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4683/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Соловйов І. М. Доповідач - Максюта
Ж.І. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Максюти Ж.І.

суддів - Кочкової Н.О., Чубукова О.П.

при секретарі - Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Петриківський районний суд
Дніпропетровської області від 27
березня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк" в
особі регіонального відділення
"Дніпропетровської регіональної
дирекції" АТ "ОТП Банк" про захист прав
споживача та визнання правочину
удаваним, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся
до суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» в
особі Регіонального відділення
«Дніпропетровська регіональна
дирекція» АТ «ОТП Банк» (далі
відповідач), яким просить:

- визнати удаваним правочином
Додатковий договір № 6 від 04.04.2012 р. до
Кредитного договору № ML-303/097/2007 від 21
вересня 2007 року, що укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» щодо
анулювання (прощення) безнадійної
заборгованості в сумі 215 575,98
швейцарських франків та визнати
укладеним 04 квітня 2012 р. між ОСОБА_2 та
ПАТ «ОТП Банк» Додатковий договір №6
від 04.04.2012 р. до Кредитного договору №
ML-303/097/2007 від 21 вересня 2007 року про
припинення кредитного зобов'язання
шляхом передання позичальником
відступного на суму 2 975 574,47 грн.

- визнати неправомірними дії ПАТ «ОТП
Банк» щодо нарахування та списання
ОСОБА_2 як безнадійної кредитної
заборгованості пені за кредитним
договором № ML-303/097/2007 від 21 вересня 2007
року у сумі 1 905 145,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21
вересня 2007 року між ним та Закритим
акціонерним товариством
«ОТП Банк» в особі відділення АТ «ОТП
Банк» в м. Дніпродзержинськ був
укладений Кредитний договір №
ML-303/097/2007, за умовами якого Банк
зобов'язався надати позивачу кредит на
споживчі цілі у сумі 485 000 швейцарських
франків, що в еквіваленті по курсу НБУ
на день укладення договору склало 2 087
538,94 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 5.99 %
річних + FIDR за період користування
кредитом строком до 21.09.2022 року.

Наслідки світової
фінансово-економічної кризи
наприкінці 2008 року призвели сторін до
спору щодо умов та порядку повернення
кредитної заборгованості, в результаті
вирішення якого сторони дійшли згоди
про припинення кредитних зобов'язань
за умови, якщо позивач передасть
Регіональному відділенню
«Дніпропетровська регіональна
дирекція» АТ «ОТП Банк», на
обслуговуванні у якого знаходилась
його кредитна справа, суму 336 700
швейцарських франків, а відповідач
після отримання вказаної суми скасує
неустойку.

На виконання даної домовленості
сторонами був укладений додатковий
договір №6 від 04.04.2012 р. З назви даного
додаткового договору не можна
встановити його дійсну правову
природу, оскільки згідно цим договором
передбачено як внесення Позивачем
одноразового платежу в сумі 336 700
швейцарських франків, так і анулювання
(прощення) безнадійної заборгованості
в сумі 215 575,98 швейцарських франків і
скасування нарахованої пені.

Позивач вважає даний договір
удаваним, оскільки сторони лише удали
те, що вчиняють правочин щодо
анулювання (прощення) безнадійної
кредитної заборгованості Позивача, а
насправді шляхом підписання
Додаткового договору Позивач виконав
кредитне зобов'язання шляхом передачі
відступного у сумі 336 700 швейцарських
франків, а Банк отримав вказане
відступне, що повністю відповідало
внутрішній волі сторін.

Крім того, відповідач на думку
позивача безпідставно переклав на
останнього обов'язок щодо податкових
зобов'язань за анульованою кредитною
заборгованістю в сумі 215 575,98
швейцарських франків та неправомірно
нарахував та списав як безнадійну
кредитну заборгованість пеню у сумі 1 905
145,18 грн.

Рішенням Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від 27
березня 2014 року в задоволені позову
відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним
рішенням, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21
вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП
Банк» укладено Кредитний договір №
ML-303/097/2007.

Згідно умов даного договору Банк
зобов'язується надати Позичальнику
кредит на споживчі цілі у сумі 485 000.00
швейцарських франків, що в еквіваленті
по курсу НБУ на день укладення
вказаного договору складало 2 087 538.94
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 5.99 %
річних + FIDR за період користування
кредитом строком до 21.09.2022 р. та сплати
платежів по кредиту та нарахованим
відсоткам згідно Графіку погашення
кредиту та відсотків, які оформляються
у вигляді Додатків до Кредитного
договору і є його невід'ємною частиною.

У якості забезпечення виконання
зобов'язань щодо погашення кредиту,
сплати процентів за користування
кредитом і можливих штрафних санкцій
та інших витрат за вказаним Кредитним
договором між Банком та позивачем було
укладено Договір іпотеки від 21.09.2007
року, відповідно до умов якого
Позичальником в іпотеку Банку
передається предмет іпотеки, а саме:
житловий будинок АДРЕСА_1.

У зв'язку з суттєвою заборгованістю
позичальника перед банком 04 квітня 2012
року між сторонами був укладений
Додатковий договір №6 від 04.04.2012 року.
Згідно умов даного договору сторони
домовились, що позивач (Позичальник)
зобов'язаний в день укладення цього
Додаткового договору здійснити
продаж/забезпечити продаж третіми
особами предмету іпотеки, а саме:
житлового будинку АДРЕСА_1 за ціною не
нижче 336 700,00 швейцарських франків та
направити кошти від продажу
вищевказаного майна на погашення
Боргових зобов'язань за Кредитним
договором. Незважаючи на інші
положення Кредитного договору, Сторони
домовились, що Позичальник 04 квітня 2012
р. зобов'язується погасити Боргові
зобов'язання в розмірі 336700,00
Швейцарських франків, що в еквіваленті
по курсу НБУ на день укладення цього
Додаткового договору складає 2 975 574 гри.
47 копійок. За умови належного виконання
Позичальником умов Кредитного
договору та цього Додаткового
договору, Сторони домовились: що Банк
керуючись ст.605 Цивільного кодексу
України, здійснює анулювання (прощення)
боргу в розмірі 215 575,98 Швейцарський
франків, що в еквіваленті по курсу НБУ
на день укладення цього Додаткового
договору складає 1 905 145,18 гривень
(надалі - «Сума прощенного боргу») і
Позичальник буде вважатись таким, що
погасив свої Боргові зобов'язання
перед Банком в повному обсязі; та
здійснює скасування пені, що була
нарахована на момент укладання цього
Додаткового договору.

Також сторони домовилися, що у
випадку виникнення розбіжностей між
положеннями Кредитного договору №
ML-303/097/2007 та цього Додаткового договору,
положення цього Додаткового договору
підлягають пріоритетному
застосуванню, якщо інше не передбачено
умовами цього Додаткового договору.

Окрім іншого, даний договір
містить застереження щодо
необхідності сплати позивачем
обов'язкових податкових платежів із
суми 215 575,98 Швейцарський франків, що в
еквіваленті по курсу НБУ на день
укладення цього Додаткового договору
складає 1 905 145,18 гривень.

Відмовляючи у задоволені позову
районний суд зробив правильний
висновок про те, що підписуючи
додатковий договір №6 від 04.04.2012 року
сторони діяли добровільно на свій
розсуд, без примусу, не порушуючи при
цьому вимог діючого законодавства, а
саме ст.3,6 Цивільного кодексу України,
відповідно до яких сторони вільні під
час підписання договорів, та мають
право врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд, якщо це не
суперечить діючому законодавству.

Також правильним є висновок суду
про те, що даний договір за своєю
правовою природою є змішаним
договором, оскільки містить елементи
різних правочинів, що в свою чергу
відповідає вимогам ст.627,628 ЦК України.

За умовами Додаткового договору №6
від 04.04.2012 року встановлено обов'язок
позивача частково погасити суму
кредитної заборгованості в сумі 336 700
швейцарських франків за рахунок
коштів, отриманих від продажу предмету
іпотеки. В свою чергу відповідач
звільняє позивача від його обов'язку
щодо сплати непогашеної суми кредитної
заборгованості у розмірі 215 575,98
швейцарських франків шляхом прощення
боргу та скасовує пеню, що була
нарахована на момент укладення
Додаткового договору.

Відповідно до вимог ст. 627
Цивільного кодексу України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Відповідно до ст.628 Цивільного
кодексу України - зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, твердження позивача про
те, що додатковий договір №6 від
04.04.2012 року - є удаваним, оскільки
фактично між ними досягнуто
домовленостей та підписаний договір
про припинення кредитних зобов'язань
шляхом передачі відступного в грошовій
формі про спрощення боргу, колегія
суддів вважає помилковими, оскільки
питання припинення зобов'язань, що
виникають з кредитних договорів, в тому
числі шляхом прощення боргу, повинні
бути врегульовані між сторонами
зобов'язання в рамках договірних
правовідносин (про що було зазначено
вище), у зв'язку з чим твердження
позивача про односторонність
правочину з прощення боргу також є
безпідставними.

Оспорюваний позивачем додатковий
договір укладений у належній формі,
сторони із ним ознайомились та
підписали без зауважень, що
підтверджується матеріалами справи та
сторонами не заперечується. Будь-яких
відомостей, які б свідчили про
недодержання сторонами при вчиненні
правочину вимог закону суду не надано.

Під час розгляду справи судом не
встановлено, а позивачем не доведено
суду про те, що в діях сторін при
укладанні спірного Додаткового
договору був наявним умисел,
направлений на приховання інших
правовідносин ніж тих, що
задекларовані у такому договору.

Доводи апеляційної скарги такі
висновки суду не спростовують

Також є необґрунтованим доводи
апеляційної скарги про те, що вказаним
договором порушено права майнового
поручителя, оскільки ні позовних вимог
з цього приводу, ні доказів на
підтвердження продажу залогового
майна позивач суду не надавав, та ці
обставини взагалі не були предметом
дослідження судом першої інстанції.

Доказів про те, що відповідач не
виконав свої зобов'язання за
Додатковим договором №6 від 04.04.2012 року
в матеріалах справи також відсутні.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
не є суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи. Суд
першої інстанції повно та правильно
з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
зазначені норми матеріального права,
що підлягали застосуванню, висновки
суду про встановлені обставини й
правові наслідки є вичерпаними,
відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженнями в судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 027
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: