Номер провадження: 22-ц/785/3075/14
Номер справи місцевого суду: 495/7588/13-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 року

м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Процик М.В., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання
Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Білгород – Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 січня 2014 року по цивільній справі
за позовом Білгород – Дністровської
міської ради до ОСОБА_2, третя особа –
КП «Асорті» про знесення самочинного
будівництва, -

ВСТАНОВИЛА:

До Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
звернулась ОСОБА_3 міська рада з
позовом до ОСОБА_2, третя особа – КП
«Асорті» про знесення самочинного
будівництва а саме: громадського
туалету, що розташований на території
автостанції по вул.Ізмаїльській 56,
м.Білгород-Дністровський, Одеська
область. В обґрунтування позивач
посилався на те, що при виконанні
розпоряджень міського голови від 06.06.2013
№114 «Про організацію заходів щодо
проведення перевірок стану додержання
вимог земельного законодавства та у
сфері здійснення містобудування на
території м.Білгород-Дністровського»
та від 06.06.2013 року №115 «Про організацію
проведення інвентаризації розміщення
тимчасових споруд на території
м.Білгород-Дністровського», було
виявлено факт самовільного зайняття
земельної ділянки та самовільного
будівництва громадського туалету на
території автостанції по
вул.Ізмаїльській, 56 в
м.Білгород-Дністровському, Одеської
області. Згідно відповіді комунального
підприємства «ОСОБА_3 бюро технічної
інвентаризації» №1405 від 09.08.2013 року,
визначити забудовника зазначеного
туалету не представилось можливим,
оскільки державна реєстрація права
власності на нього не проводилась. За
результатами подальшої перевірки щодо
встановлення осіб, забудовників
позивачу ОСОБА_3 міські раді стало
відомо, що зазначений громадський
туалет, що розташований на території
автостанції по вул.Ізмаїльській, 56 в
м.Білгород-Дністровському, Одеської
області, був зведений без відповідної
документації фізичною особою ОСОБА_2
Азирбеківою. Позивач просив
зобов’язати відповідача знести
самочинно збудований громадський
туалет на території автостанції по
вул.Ізмаїльській, 56 в
м.Білгород-Дністровському, Одеської
області (а.с. 1-4).

Рішенням Білгород – Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 січня 2014 року було задоволено
позов Білгород – Дністровської
міської ради до ОСОБА_2, третя особа –
КП «Асорті» про знесення самочинного
будівництва (а.с.57-60).

30.01.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на рішення Білгород –
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 20 січня 2014 року
(а.с.63-66). В обґрунтування апелянт
посилається на порушення норм
процесуального та матеріального права,
просить рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 січня 2014 року скасувати та
постановити нове, яким у задоволені
позовних вимог ОСОБА_3 міської ради
відмовити у повному обсязі. Зокрема,
апелянт посилається на те, що вона не
заявляла вимоги стосовно визнання за
неї права власності на спірний об’єкт,
на те, що з матеріалів справи не
вбачається в чому саме полягає
порушення прав чи законних інтересів
позивача, на те, що в матеріалах справи
відсутній висновок експертизи. Крім
того, посилається на договір від 01.01.2009
року укладений між МЦ «Благоустрій» та
фізичною особою-підприємцем – ОСОБА_2
про співпрацю, предметом якого є
об’єднання зусиль з метою
санітарно-гігієнічного благополуччя
та захисту населення та гостей міста
ОСОБА_3 від інфекційних хвороб та
відновлення роботи туалету на
території автостанції «Ринок» КП
«Автотранссервіс», розташованої по
вул.Ізмаїльській 56,
м.Білгород-Дністровський, Одеська
область.

Представники позивача та третьої особи
КП «Асорті» проти задоволення
апеляційної скарги заперечували.

В судовому засіданні неодноразово
оголошувалась перерва для
забезпечення доказів і встановлення
обставин справи.

Відповідач жодного разу в судове
засідання не з’явилася, про день і час
розгляду справи сповіщалась належним
чином. У відповідності з вимогами ч.2
ст.305 ЦПК України, її неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, пояснення учасників
провадження, які з’явились, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов`язковою підставою для
скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
предметом позову і розгляду по суті
суду першої інстанції були вимоги щодо
зобов’язання ОСОБА_2 знести самочинно
збудований (реконструйований)
громадський туалет, що розташований на
території автостанції по
вул.Ізмаїльській 56,
м.Білгород-Дністровський, Одеська
область. Звертаючись до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
позивач у поданій позовній заяві
зазначив, що відповідачка є фізичною
особою, яка здійснила самочинну
реконструкцію без відведення
земельної ділянки з чим погодився суд
першої інстанції, задовольнивши подану
позовну заяву. При цьому, до матеріалів
справи відповідачкою в порядку
заперечення факту самовільного
зайняття земельної ділянки та
реконструкції туалету було подано
копію договору від 01.01.2009 року між КП МЦ
«Благоустрій» та фізичною
особою-підприємцем – ОСОБА_2 про
співпрацю, предметом якого є
об’єднання зусиль з метою
санітарно-гігієнічного благополуччя
та захисту населення та гостей міста
ОСОБА_3 від інфекційних хвороб та
відновлення роботи туалету на
території автостанції «Ринок» КП
«Автотранссервіс», розташованої по
вул.Ізмаїльській 56,
м.Білгород-Дністровський, Одеська
область (а.с. 47-48). Вказана обставина в
рішенні суду оцінки не знайшла. При
цьому, суд першої інстанції виходив з
доведеності факту здійснення
самочинного будівництва саме фізичною
особою ОСОБА_2 До матеріалів справи
також було приєднано копію
розпорядження міського голови м.
Білгород-Дністровський від 01.04.08 № 79 з
якого вбачається, що КП «МЦ
«Благоустрій» доручалось виконати
роботи по відновленню туалету на
території автостанції «Ринок» КП
«Автотранссервіс» (а.с. 67). Незважаючи
на те, що КП МП Благоустрій» надало
довідку про відсутність такого
договору в архіві з посиланням на його
не укладання (а.с. 130) ці факти будь-яким
рішенням суду не встановлені, окремо
судом першої інстанції не
досліджувались, а договір недійсним у
встановленому законом порядку не
визнаний. Так само факт підробки
вказаного договору у порядку
кримінального провадження на момент
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції не було встановлено
правоохоронними органами, що не
заперечувалось представниками
позивача та третьої особи.

Між тим, відповідачка - ОСОБА_2 є
фізичною особою – підприємцем, яка
зареєстрована в такому статусі з 30.11.07
р. (а.с. 97-99).

Апеляційним судом Одеської області на
підтвердження доводів представника
позивача про підробку вказаного
договору відповідачем було
витребувано матеріалів кримінальних
проваджень №0003150 від 13 вересня 2013
року та №0000380 від 12 лютого 2014 року
(не завершені). З копій цих проваджень,
приєднаних до матеріалів справи
вбачається, що всі дії органів
місцевого самоврядування та державних
органів за фактом самочинної
реконструкції вчинялись щодо ФОП
ОСОБА_4 про що свідчать листи
виконавчого комітету ОСОБА_3 міської
ради від 15.08.2013 року №25/2419 (а.с.135), №21/2404
(а.с.136), від 15.08.2013 року №21/2403 (а.с.137),
№21/2406 (а.с. 138), № 29/3283 (а.с. 153), № 29/198 (а.с.
137); лист інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області від 18.11.2013 року за
№05/1-10870 (а.с.142), № 04.2-11/08/892 (а.с. 163). Крім
того, протокол про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності від
06.11.2013 року складений відносно ФОП
ОСОБА_2 (а.с. 143-144), акт перевірки
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
06.11.2013 року ФОП ОСОБА_2 (а.с.145-146), припис
щодо усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудування
(а.с. 147), постанова про накладення
штрафу на ФОП ОСОБА_2 (а.с. 151-152). Таким
чином, позивачем та третьою особою не
було надано жодного доказу, що
самочинна реконструкція, а в
подальшому і експлуатація, була
здійснена фізичною особою ОСОБА_2,
тобто відповідачка - ОСОБА_2 у спірних
правовідносинах виступала виключно як
фізична особа-підприємець. На користь
такого висновку колегії суддів
свідчить і специфіка об’єкту
самочинного будівництва – споруда
суспільного туалету на автостанції.

Таким чином, судом першої інстанції не
було встановлено всіх обставин справи,
не було надано вірної оцінки зібраним
по справі доказів, що потягло невірне
вирішення спору. При цьому, за
приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 1, ст. ст. 2, 12
Господарського процесуального кодексу
України справи, у яких сторонами є
юридичні особи та громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
розглядаються господарськими судами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі, суд
повинен виходити з того, що згідно зі
ст. 124 Конституції України юрисдикція
загальних судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі,
а за частинами першою і другою ст. 15 ЦПК
у порядку цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за КАС України
(ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12)
віднесено до компетенції
адміністративних чи господарських
судів.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що спір фактично стосується
господарської діяльності та виник між
юридичною особою - ОСОБА_3 міською радою
та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2.
При цьому, колегія суддів критично
оцінює надану постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24.02.14 р. по справі № 495/6699/13-а (а.с.
193-197) надану представником позивача як
доказ того, що позивач у спірних
правовідносинах визнав себе фізичною
особою, оскільки вказане рішення не
перевірялось в апеляційному порядку, а
крім того, визнання стороною свого
певного статусу не свідчить про
правильне визначення самою
зацікавленою особою свого статусу,
оскільки, юрисдикція спорів
визначається з врахуванням специфіки
правовідносин та сфери в якої вони
виникають. Крім того, як вбачається з
вказаної постанови, предметом
оскарження був локальний нормативний
акт не індивідуальної дії (рішення
виконкому ОСОБА_3 міської ради «Про
демонтаж некапітальних пунктів» від
25.07.13 р. щодо якого будь-який громадянин
міг звернутися до суду з його оспорення
якщо вважав, що його права були
порушені.

Таким чином, оскільки, доводи
апеляційної скарги знайшли своє
частково підтвердження, а судом
апеляційної інстанції встановлені
порушення норм процесуального права
колегія суддів задовольняє апеляційну
скаргу частково та скасовує на рішення
Білгород – Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 січня 2014 року та закриває
провадження у справі на підставі п.1 ч. 1
ст. 205 ЦПК України, роз’яснюючи право
позивачу звернутися до господарського
суду Одеської області з аналогічним
позовом до ФОП ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, п.п. 1, 3 ч. 1. ст. 309, 310, 205, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Білгород – Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 січня 2014 року - задовольнити
частково.

Рішення Білгород – Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 січня 2014 року – скасувати.

Провадження за позовом Білгород –
Дністровської міської ради до ОСОБА_2,
третя особа – КП «Асорті» про знесення
самочинного будівництва закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської
області

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7