Справа № 367/6323/13 Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/3535/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами Міністерства
закордонних справ України, ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 25 вересня 2013 року
у справі за позовом Міністерства
закордонних справ України до ОСОБА_1
про стягнення коштів,-

встановила:

У вересні 2013 року Міністерство
закордонних справ України звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що у
вересні 2011 року інспекційною групою
МЗС України було проведено позапланову
перевірку діяльності Генерального
консульства України у Мілані за 2009 - 2010
роки та дев'ять місяців 2011 року, під час
перевірки було виявлено неправильне
застосування консульськими посадовими
особами тарифів консульського збору
при засвідченні підписів двох чи
більше заявників на одній заяві чи
одній довіреності. Консульськими
посадовими особами Генерального
консульства України в Мілані у таких
випадках оплата бралася не за кожний
підпис заявника, а за документ. Як
наслідок, державі нанесено збитки на
загальну суму 12650 євро, у тому числі у
результаті дій аташе на посаді
віце-консула Генерального консульства
України в Мілані ОСОБА_1 - 3792 євро. За
результатами позапланової перевірки
діяльності Генерального консульства
України в Мілані МЗС України видано
розпорядження «Про результати
перевірки діяльності Генерального
консульства України в Мілані» від 31
жовтня 2011 року № 233 щодо вжиття заходів
для усунення недоліків у роботі та
відшкодування нанесених державі
збитків, відповідно до п. 5
розпорядження щодо забезпечення
відшкодування недоотриманих
консульських надходжень у зв'язку з
неправильним вчиненням консульських
дій, МЗС України було направлено ОСОБА_1
лист про добровільне відшкодування
збитків, однак остання відмовилася
добровільно відшкодувати збитки.
Просив стягнути з ОСОБА_1 3792 євро у
гривневому еквіваленті по курсу НБУ на
день сплати на рахунок МЗС України,
покласти на відповідача судовий збір.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 25 вересня 2013 року
позов МЗС України задоволено частково,
стягнуто із ОСОБА_1 на
користь МЗС України матеріальну шкоду
у сумі 971,98 грн., в іншій частині позову
відмовлено.

Позивач МЗС України, не погоджуючись із
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 25 вересня 2013
року, подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи,
просив скасувати рішення і ухвалити
нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1, також не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення,
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення та відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги МЗС
України та ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, виходячи із наступного.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає вказаним
вимогам закону.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1, перебуваючи в трудових
відносинах з Міністерством
закордонних справ України, має
відшкодувати завдану шкоду в межах
середнього місячного заробітку.
Посилання позивача на ст.1166 ЦК України
суд вважав безпідставним, оскільки
було встановлено, що відповідач
перебувала з позивачем у трудових
відносинах, шкода позивачем була
завдана відповідачем при виконанні нею
своїх трудових обов'язків, а тому спір
має вирішуватися відповідно до норм
КЗпП України.

Так, судом встановлено, що наказом МЗС
України від 09 липня 2010 року ОСОБА_1
призначено з 20 липня 2010 року на посаду
аташе віце-консула ГКУ в Мілані та
укладено з нею строковий трудовий
договір.

У вересні 2011 року інспекційною групою
МЗС України було проведено позапланову
перевірку діяльності ГКУ в Мілані за
2009-2010 роки та 9 місяців 2011 року, що
підтверджується актом від 11 жовтня 2011
року №107/1-907. Під час перевірки було
виявлено неправильне застосування
консульськими посадовими особами ГКУ в
Мілані тарифів консульського збору при
засвідчені вірності двох або більше
заявників на одній заяві чи
довіреності. За результатами вказаної
перевірки видано розпорядження «Про
результати перевірки діяльності
Генерального консульства України в
Мілані» від 31 жовтня 2011 року №233 щодо
вжиття заходів для усунення недоліків
у роботі та відшкодування нанесених
держави збитків. Відповідно п.5
вказаного розпорядження щодо
забезпечення відшкодування
недоотриманих консульських надходжень
у зв'язку з неправильним вчиненням
консульських дій. Внаслідок
недоотримання консульського збору,
державі заподіяно збитки на загальну
суму 12650 Євро, у тому числі у результаті
дій відповідача - 3792 Євро. 27 грудня 2011
року МЗС України направило ОСОБА_1 лист
про добровільне відшкодування цих
коштів.

Також за результати проведеної
перевірки ГКУ в Мілані від відповідача
було отримано пояснення з приводу
невірного застосування тарифів
консульського збору, яка визнала
невірність застосування тарифів
консульського збору при засвідченні
вірності підписів двох або більше
заявників на одній заяві чи одній
довіреності.

Згідно з п.2 спільного наказу
Міністерства фінансів України та
Міністерства закордонних справ
України від 31 грудня 2010 року №1761/334 «Про
особливості забезпечення зарахування
до державного бюджету коштів, що
отримуються закордонними
дипломатичними установами України в
іноземній валюті, їх використання і
відображення в обліку та звітності про
виконання державного бюджету»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 24 січня 2011 року за
№108/18846, кошти, що отримують за вчинення
консульських дій закордонними
дипломатичними установами України в
іноземній валюті, зараховуються до
державного бюджету відповідно до
Порядку зарахування до державного
бюджету та використання коштів,
отриманих за вчинення консульських дій
за межами України в іноземній валюті,
та їх відображення в обліку та
звітності про виконання державного
бюджету та використання коштів,
отриманих за вчинення консульських дій
за межами України в іноземній валюті,
та їх відображення в обліку та
звітності про виконання державного
бюджету (далі -Порядок), затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
та Міністерства закордонних справ
України від 23 грудня 2009 року №1505/283,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 26 січня 2010 року за
№81/17376.

Пунктом 4 вказаного наказу від 23 грудня
2009 року передбачено, що МЗС України
забезпечує достовірність відомостей
(узагальнених за дипломатичними
представництвами та консульськими
установами України за кордоном даних
та повідомлень у перерахунку на долари
США) про кошти, отримані за вчинення
консульських дій за межами України, які
підлягають зарахуванню до доходів
загального та спеціального фондів
державного бюджету, правильність
складання та своєчасність подання до
Державного казначейства України і
Міністерства фінансів України
розподілів коштів державного бюджету
при здійсненні видатків (за
відповідними кодами відомчої,
програмної та економічної
класифікації видатків).

У п.5 цього наказу визначено, що МЗС
України та Міністерство фінансів
України забезпечують зарахування до
доходів державного бюджету коштів, що
отримуються за вчинення консульських
дій за межами України, Державне
казначейство України - своєчасне
відображення цих коштів в обліку та
звітності про виконання державного
бюджету відповідно до затвердженого
цим наказом Порядку.

Вказані обставини підтверджуються
наявними в справі доказами.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що спірні
правовідносини виникли з трудового
договору, укладеного між сторонами,
тому спір є трудовим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130, ст. 132 КЗпП
України, працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством. За шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків,
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.
Матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України,
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Відповідно до довідки №212/17-927-501 від 07
грудня 2012 року середньомісячна
зарплата ОСОБА_1 становить 971 грн. 88 коп.
(а.с.49)

Оскільки позивачем не надано доказів,
що з відповідачкою укладався договір
про повну матеріальну
відповідальність, то висновок суду про
стягнення з ОСОБА_1 коштів в розмірі
середньомісячної заробітної плати є
законним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги Міністерства
закордонних справ України та ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 25 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді