У х в а л а

26 травня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів: Мазур Л.М.,
Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 січня 2014 року
у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання договору оренди нежилого
приміщення, стягнення сплаченої
орендної плати та неустойки,
зустрічним позовом ОСОБА_4 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості з орендної плати, пені,
відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ФОП ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом, в якому просила
розірвати укладений між нею та ОСОБА_4
договір оренди нежилого приміщення №
1/2012 від 1 травня 2012 року; повернути
сплачену орендну плату в сумі 36 000 грн.;
компенсувати всі витрати які були
понесені орендарем, у даному випадку
вартість рекламного щита в сумі 5 280 грн.
Зазначала, що 1 травня 2012 року між нею
та відповідачем був укладений договір
оренди нежилого приміщення, а саме кафе
загальною площею 120 кв.м (приміщення №№
1,3,4,5,6,7,8), що розташоване по АДРЕСА_1.
Позивач належним чином виконувала усі
свої договірні обов'язки, у
встановлений договором строк сплатила
орендну плату на загальну суму 36 000 грн.
Проте, вона не могла використовувати
об'єкт оренди за призначенням у зв'язку
із тим, що відповідач перешкоджав їй у
реалізації прав як законного
користувача об'єкту нерухомості за
договором оренди.

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
просив стягнути з ФОП ОСОБА_3 на його
користь заборгованість з орендної
плати у сумі 18 000 грн.; пеню за неналежне
виконання зобов'язання в сумі 251 грн 51
коп.; збитки завдані пошкодженням
орендованого об'єкту, які сталися з
вини ФОП ОСОБА_3

Рішенням Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 23
серпня 2013 року та додатковим рішенням
Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 22
жовтня 2013 року, залишеними
без змін ухвалою апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 15 січня
2014 року, позов ФОП ОСОБА_3 задоволено
частково. Розірвано укладений між
ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_3 договір оренди
нежилого приміщення № 1/2012 від 1 травня
2012 року. У задоволенні позову в частині
стягнення сплаченої орендної плати та
неустойки, стягнення витрат, пов'язаних
із виготовленням рекламного щита
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4
задоволено частково. Стягнуто із ФОП
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
заборгованість з орендної плати за
договором оренди нежилого приміщення
№ 1/2012 від 1 травня 2012 року, укладеним
між ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_3, в сумі 11 225 грн
80 коп. та пеню за несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання в
сумі 251 грн. 51 коп. У задоволенні
зустрічного позову в частині
відшкодування збитків відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 січня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ФОП
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання
договору оренди нежилого приміщення,
стягнення сплаченої орендної плати та
неустойки, зустрічним позовом ОСОБА_4
до ФОП ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості з орендної плати, пені,
відшкодування збитків, за касаційною
скаргою ФОП ОСОБА_3 на рішення
Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 23
серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 15 січня
2014 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 травня 2012
року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Із змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2014 року вбачається, що
суд касаційної інстанції погодився із
висновками судів першої та апеляційної
інстанції, які відмовляючи у
задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 у
частині стягнення сплаченої орендної
плати та неустойки виходили із того, що
ОСОБА_4 істотно не порушував умови
договору, перешкод орендарю у
користуванні орендованим об'єктом не
чинив, позивач з власної ініціативи
перестала користуватися ним.

Із ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 травня 2012
року, на яку заявник посилається як на
підставу неоднакового застосування
норм матеріального права, вбачається,
що суд касаційної інстанції погодився
із висновком апеляційного суду, який
стягуючи з відповідача на користь
позивача 8000 грн в рахунок повернення
безпідставно отриманої орендної плати,
виходив із того, що ПАТ «Мегабанк» не
користувалося спірним жилим
приміщенням, оскільки відповідач
перешкоджала йому у цьому та фактично
не допускала до користування
орендованим жилим приміщенням.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

З огляду на викладене відсутні
підстави вважати, що у справах в яких
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ постановлена ухвала від 28 травня
2012 року та ухвала, про перегляд якої
подано заяву, тотожними є встановлені
судом фактичні обставини, які мають
значення для вирішення спору, який
розглядався, а відповідно, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, які брали участь у розгляді
справ, подібні і мало місце неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Посилання заявника на неправильність
встановлення фактичних обставин і
помилковість висновків викладених в
ухвалі, яку просить переглянути
заявник, не може бути підставою для
допуску справи до провадження.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розірвання договору оренди
нежилого приміщення, стягнення
сплаченої орендної плати та неустойки,
зустрічним позовом ОСОБА_4 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості з орендної плати, пені,
відшкодування збитків відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Л.М.
Мазур В.І. Мартинюк М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук