У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: Хилевич С.В.

суддів: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

за участю ОСОБА_1 та представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського районного суду від 14
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення
земельного сервітуту,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду
від 14 березня 2014 року зазначений позов
задоволено: встановлено безстроковий
та безкоштовний земельний сервітут на
право користування позивачем
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1, мешкає по
АДРЕСА_1) частиною земельної ділянки по
АДРЕСА_2, кадастровий номер
:11:000:0002, цільове призначення - для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, що в с. Свяття Рівненського
району Рівненської області, та
належить ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2, що
виданий 17.01.2001 року Рівненським РВ УМВС
України в Рівненській області) для
проходу, проїзду транспортними
засобами до належної ОСОБА_2 земельної
ділянки по АДРЕСА_1, а також для
обслуговування належних позивачу
комунікацій, які проходять через
частину земельної ділянки відповідача,
відповідно до варіанту, що
встановлений висновком судової
земельно-технічної експертизи №304233_ЮШ
від 03.02.2014 року, а саме площею 62 кв.м.
(рисунок 5), ділянка з геометричними
розмірами по периметру від
південно-східного кута земельної
ділянки за годинниковою стрілкою: 18, 74
м, 2,0 м, 7, 51 м, 0, 9 м по межі ділянки; 23, 31 м
по лінії розмежування (червоний колір);
3, 03 м по межі ділянки.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача
114, 70 гривень судового збору.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі відповідач покликалася

на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось про
недодержання судом вимог ст. 401 ЦК
України та ст. 98 ЗК України стосовно
права земельного сервітуту, яке
здійснюється найменш обтяжливим
способом для власника земельної
ділянки, щодо якої він встановлений.
Тому встановлення сервітуту є
можливим, якщо неможливо задовольнити
потреби особи іншим способом.
Натомість з плану меж державного акту
на право власності на земельну ділянку
ОСОБА_2, протоколу обстеження і
погодження меж земельної ділянки,
висновку земельно-технічної
експертизи вбачається наявність
іншого проїзду в межах від А до Б плану,
тобто земель загального користування,
де міститься проїзд шириною 17, 68 м.
Визнає ці обставини і сама позивач.

Також вказувала про залишення судом
без уваги того, що обтяження земельної
ділянки сервітутом призведе до
позбавлення належного використання
нею за цільовим призначенням.

З цих міркувань просила рішення
Рівненського районного суду від 14
березня 2014 року скасувати і ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
відповідача, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд
першої інстанції правильно виходив з
доведеності та обґрунтованості позову,
оскільки спірний спосіб проходу і
проїзду ОСОБА_2 до своєї земельної
ділянки та житлового будинку є найменш
обтяжливим для власника земельної
ділянки, обтяженої сервітутом, і
найкоротшим для особи, в інтересах якої
встановлено сервітут, а прохід і проїзд
з боку земель комунальної власності є
значно довшим та унеможливлюється їх
використанням лише в сприятливий
погодний період.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 належать на праві власності
земельна ділянка площею 0, 25 га в
АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - під
будівництво і обслуговування
житлового будинку, на якій він
розташований (державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№212135), та земельна ділянка площею 0, 2489
га за цією ж адресою з цільовим
призначенням - для ведення особистого
селянського господарства (державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЗ №212136) (а.с. 7-8, зв.).

Земельна ділянка площею 0, 25 га з боку
вулиці Перемоги є суміжною із
земельною ділянкою, що належить на
праві власності відповідачу, спільна
межа між якими становить 16, 5 м. Проходом
і проїздом через ділянку ОСОБА_1 до
свого будинку позивач користувалася
весь час до моменту виникнення спірних
відносин між сторонами з липня 2012 року.

Крім того, через спірну частину ділянки
відповідача прокладено кабель
електропостачання і трубу
водопостачання, які підведені до
будинку ОСОБА_2, а також розміщено
належний останній електролічильник.

Вважаючи, що створення ОСОБА_1 перешкод
у користуванні спірними проїздом і
проходом порушують її суб'єктивні
права на землю, а інших прийнятних за
всіх погодних умов способів дістатися
до свого житлового будинку не існує,
тому в лютому 2013 року позивач
звернулася до суду із позовом про
встановлення безстрокового і
безкоштовного земельного сервітуту на
право користуватися спірною частиною
ділянки щодо проходу, проїзду та
обслуговування належних їй
комунікацій.

Згідно зі ст.ст. 401-404 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом. У разі
недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту. Сервітут
визначає обсяг прав щодо користування
особою чужим майном. Сервітут може бути
встановлений на певний строк або без
визначення строку. Право користування
чужою земельною ділянкою полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
забезпечення водопостачання тощо.
Особа має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до ст.ст. 98-101 ЗК України
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений. Власники або
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати встановлення
земельних сервітутів, зокрема права
проходу та проїзду на транспортному
засобі по наявному шляху, права
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, трубопроводів.
Земельний сервітут встановлюється за
домовленістю між власниками сусідніх
земельних ділянок на підставі договору
або за рішенням суду. Земельний
сервітут не може бути предметом
купівлі-продажу, застави та не може
передаватися будь-яким способом
особою, в інтересах якої цей сервітут
встановлено, іншим фізичним та
юридичним особам.

Висновком №304233_ЮШ судової
земельно-технічної експертизи
стверджено, що позивачу за рахунок
власної земельної ділянки неможливо
облаштувати заїзд, прохід, проїзд для
транспортних засобів з вулиці Перемоги
в с. Свяття Рівненського району до
належних їй земельної ділянки та
будинку. Найкоротший шлях влаштувати
заїзд, прохід, проїзд для транспортних
засобів з вулиці Перемоги до належних
ОСОБА_2 ділянки і будинку можливий лише
з використанням існуючого проїзду з
вулиці Перемоги в с. Свяття
Рівненського району, який проходить по
земельній ділянці відповідача за
адресою: АДРЕСА_2. Інші під'їзні шляхи з
твердим покриттям (чи інші можливості
для проходу, проїзду) до належних
позивачу ділянки і будинку, крім
проїзду з вулиці Перемоги, який
проходить по належній ОСОБА_1 земельній
ділянці, відсутні. Існуюча польова
дорога, що підходить до земельної
ділянки ОСОБА_2, може використовуватися
лише в сприятливий погодний період (а.с.
66-73).

Наведений висновок судового експерта в
сукупності з іншими доказами у справі
вірно перевірено районним судом і
покладено ним на обґрунтування
оскаржуваного рішення.

З урахуванням того, що спірними
проходом і проїздом, встановленими по
наявному шляху, позивач користується
тривалий час, іншого прийнятного
способу проходу і проїзду до своїх
земельної ділянки і житлового будинку
не вбачається, а зазначений сервітут є
найменш обтяжливим для відповідача
через віддаленість від житлового
будинку і створення мінімальних
незручностей для ОСОБА_1, суд першої
інстанції правильно вирішив спір,
повно і правильно з'ясувавши обставини
справи та застосувавши до спірних
відносин норми матеріального права, що
підлягали застосуванню.

Акт обстеження житлових будинків і
земельних ділянок сторін у справі, що
зроблений 22 травня 2014 року, тобто після
ухвалення оскаржуваного рішення,
комісією Олександрійської сільської
ради, не спростовує правильності
висновків суду першої інстанції.

За таких обставин обґрунтованим є
встановлення безстрокового і
безоплатного земельного сервітуту на
право користування позивачем частиною
земельної ділянки по АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_1 для проходу, проїзду
транспортними засобами до належної
ОСОБА_2 земельної ділянки по вулиці
Перемоги, 25 в цьому населеному пункті, а
також для обслуговування належних
позивачу комунікацій, які про ходять
через частину земельної ділянки
відповідача, відповідно до варіанту, що
встановлений висновком судової
земельно-технічної експертизи №304233_ЮШ
від 03.02.2014 року, а саме площею 62 кв.м.
(рисунок 5), ділянка з геометричними
розмірами по периметру від
південно-східного кута земельної
ділянки за годинниковою стрілкою: 18, 74
м, 2,0 м, 7, 51 м, 0, 9 м по межі ділянки; 23, 31 м
по лінії розмежування (червоний колір);
3, 03 м по межі ділянки.

Доводи апеляційної скарги про
існування проходу і проїзду через іншу
земельну ділянку, встановлення
сервітуту щодо яких унеможливлювали б
задоволення позову, на увагу не
заслуговують, виходячи з такого.

Як зазначала сама позивач, і її
покликання підтверджені висновком
судового експерта, використання ОСОБА_2
польової дороги з метою проїзду і
проходу до ділянки та житлового
будинку неможливе в зв'язку із
залежністю від погодних умов.

Посилання відповідача про намір
збудувати гараж на місці спірних
проходу та проїзду не ґрунтуються на
матеріалах справи.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановленим цим Кодексом.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції вимог закону при
ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського районного суду
від 14 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: