Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/1544/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Цар М.М.,

з участю: позивачів - ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника Львівського комунального
підприємства «Затишне» - Приндоти
Соломії Геннадіївни на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 11 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівського
комунального підприємства «Затишне»
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, зобов'язання до
вчинення дій, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 11 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ЛКП «Затишне» на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
розмірі 4081,00 грн., моральну шкоду в
розмірі 2000,00 грн., 2100,00 грн. витрат на
проведення експертизи та суму
сплаченого судового збору в розмірі
229,40 грн..

Крім того, зобов'язано ЛКП «Затишне»
провести ремонт покрівлі над квартирою
АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ЛКП «Затишне» - Приндота
С.Г..

У поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що судом першої
інстанції при ухваленні зазначеного
рішення допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
які полягали, на її думку, у тому, що: суд
першої інстанції ухвалив рішення на
підставі доказів, поданих позивачами,
що призвело до неповного з'ясування
обставин справи та ухвалення
необґрунтованого рішення.

Зважаючи на вказане, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити
позивачам у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали місцевого суду
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Як встановлено на підставі матеріалів
справи, квартира АДРЕСА_1 належить на
праві спільної сумісної власності
позивачам: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.12, 13).

Зазначена квартира починаючи з 1996 року
до 2013 року періодично заливалася.
Причиною залиттів був незадовільний
стан покрівлі та водостічних систем
над квартирою АДРЕСА_1 (а.с.15-19, 27, 33, 39-42,
44, 45, 63, 64, 71, 72, 74, 96, 97, 110).

В результаті залиття було пошкоджено
внутрішнє оздоблення згаданої
квартири. В результаті цього
співвласникам була заподіяна
матеріальна шкода, розмір якої згідно
висновку будівельно-технічного
дослідження №1/13с від 05 лютого 2013 року
становить 4081,00 грн.. Зазначений
висновок сторонами визнаний та не
оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч.2 ст.22 ЦК України визначено,
що збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1166 ЦК України встановлено,
що особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Як роз'яснено в абз.1 п.3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» №6 від 27 березня 1992 року
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Зважаючи на вказане, а також те, що
шкода майну позивачів завдана в
результаті винної бездіяльності
відповідача, яка перебуває у
причинно-наслідковому зв'язку із
заподіяними збитками, представник
відповідача під час розгляду справи у
суді першої інстанції та під час
перевірки законності рішення судом
апеляційної інстанції не надав жодних
доказів на обґрунтування відсутності
вини відповідача та спростування
доводів позовної заяви, колегія суддів
приходить до переконання про те, що
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення матеріальної шкоди є
обґрунтованим та законним, ухваленим
на підставі правильного застосування
норм матеріального права та з
дотриманням норм процесуального права.

Законним і обґрунтованим слід вважати
і рішення суду першої інстанції в
частині стягнення судових витрат,
оскільки таке в цій частині ухвалено на
підставі та відповідно до ст.88 ЦПК
України, пропорційно до задоволених
позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивачів моральної шкоди в
сумі 2000,00 грн. колегія суддів приходить
до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Підставою відшкодування моральної
шкоди позивачі вказують ст.ст.4, 22
Закону України «Про захист прав
споживачів», на що під час розгляду
справи апеляційним судом наголосив
представник позивачів - ОСОБА_4.

Згідно роз'яснень наданих у п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику про
відшкодування маральної (немайнової)
шкоди» спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються: коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень; у випадках,
передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного
кодексу Української РСР та іншим
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
Закону «Про захист прав споживачів» чи
інших законів, що регулюють такі
зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Зважаючи на вказане слід прийти до
висновку, що моральна шкода підлягає
відшкодуванню, серед іншого, за
сукупності обставин: порушення
зобов'язання, що підпадає під дію
Закону України «Про захист прав
споживачів» і законодавче закріплення
права на відшкодування такої моральної
шкоди.

На підставі системного аналізу
положень Закону України «Про захист
прав споживачів» у взаємозв'язку із
нормами чинного законодавства, що
регламентує відшкодування моральної
шкоди, колегія суддів приходить до
висновку, що право на відшкодування
моральної шкоди, завданої споживачам в
результаті бездіяльності виконавця
наданої послуги чи надання послуги
неналежної якості чинним
законодавством не передбачене. Таким
чином, спірними правовідносинами не
передбачено відшкодування моральної
шкоди.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.60 ЦПК встановлено, що
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи суд першої
інстанції зазначені вище обставини
справи щодо відшкодування
матеріальної шкоди не з'ясував, а
відтак неправильно застосував норми
матеріального права, які регулюють
відшкодування моральної шкоди
споживачам. Також судом не дотримано
норм процесуального права щодо
обов'язку позивачів та їхнього
представника довести підставність
відшкодування моральної шкоди
позивачам як споживачам та надати
докази на підтвердження такої вимоги.
Підстави звільнення від доказування,
передбачені ЦПК України, як вбачається
із матеріалів справи, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, згідно п.п.2,
3 ч.1 ст.309 ЦПК України, скасовує рішення
суду першої інстанції і ухвалює нове
рішення або змінює рішення у випадках:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи; порушення
або неправильного застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Пунктом 2 ч.1 ст.307 ЦПК України
передбачено, що за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

На підставі вказаного колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
моральної шкоди підлягає скасуванню та
в цій частині слід ухвалити нове
рішення яким відмовити в задоволенні
позовної вимоги про стягнення
моральної шкоди.

Керуючись 303, 304, п.п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4 ч.1
ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу представника
Львівського комунального підприємства
«Затишне» - Приндоти Соломії
Геннадіївни - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 11 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Львівського комунального підприємства
«Затишне» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
зобов'язання до вчинення дій в частині
стягнення моральної шкоди в розмірі
2000,00 грн. - скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Б.М.Гриновець

Судді:
М.Я.Богонюк

С.А.Шашкіна