Справа № 442/5938/13
Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків
Провадження № 22-ц/783/4543/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Цар М.М.,

з участю: позивача - ОСОБА_2;

відповідача - ОСОБА_3 та його
представника - ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 17 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: відділ Держземагенства у м.
Дрогобичі про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 17.03.2014 року
позов ОСОБА_2 - задоволено. Ухвалено
зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1; перенести металеву огорожу по
лінії Б-В, позначену в державному акті
на право приватної власності на землю
ІІ-ЛВ №049083, виданого на ім'я ОСОБА_2 в
сторону земельної ділянки відповідача
ОСОБА_3 в точках 53,60 Г-1-Г-2 на 1 м. 37 см.,
В-1-В-2 на 0,63 м., А-1-А-2 на 0,74 см. за тією ж
адресою; стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі в розмірі
900,00 грн. та сплачений судовий збір в
розмірі 114,70 грн..

Рішення суду оскаржив відповідач -
ОСОБА_3.

У поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що судом першої
інстанції при ухваленні зазначеного
рішення неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, неправильно
застосовано норми матеріального права
та не дотримано вимог процесуального
права. Вказує, що до судового засідання
17.03.2014 року ним було подано до
канцелярії суду заяву з проханням про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із перебуванням на стаціонарному
лікуванні після інфаркту міокарда.
Однак, його заява судом врахована не
була, він дізнався про ухвалене рішення
після того, як до нього додому з'явились
працівники державної виконавчої
служби для виконання оскаржуваного
рішення. Зазначає також, що таке йому не
надсилалось. Вказує, що не згідний з
таким рішенням, вважає, що судом
порушено принцип змагальності
судового процесу, оскільки він був
позбавлений права надати пояснення та
докази у справі, зокрема у зв'язку із
заявленим ним клопотанням про
проведення обміру земельної ділянки.

Зважаючи на вказане, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки на території с.
Станиля площею 0,2439 га в межах згідно
планом на підставі Державного акту на
право власності на землю ІІ-ЛВ №049083,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №582 (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Як вбачається із матеріалів справи,
підставою позову ОСОБА_2 є порушення, на
її думку, ОСОБА_3 меж її земельної
ділянки шляхом перенесення огорожі
(а.с.2-3).

Згідно наявної в матеріалах справи
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) ДП
«Львівського науково-дослідного
інституту землеустрою» опис меж
кадастрового плану земельної ділянки
ОСОБА_2 та опис меж цієї ж ділянки
згідно державного акту на право
приватної власності на землю
співпадають.

Водночас, межі земельної ділянки
позивача згідно існуючого
кадастрового плану земельної ділянки
по межі зі сторони землі ОСОБА_3 від А до
В (а.с.12) відрізняється від межі зі
сторони землі ОСОБА_3 від Б до В згідно
кадастрового плану земельної ділянки
ОСОБА_2 (а.с.11) та межі зі сторони землі
ОСОБА_3 від А до Б згідно державного
акту на право приватної власності на
землю (а.с.10), що підтверджується планом
встановлених меж земельної ділянки
(а.с.13).

На порушення меж земельної ділянки, яка
належить на праві приватної власності
ОСОБА_2 у своїх поясненнях вказує і
третя особа - відділ Держземагенства у
м. Дрогобичі Львівської області
(а.с.64-65).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що зі сторони землі
ОСОБА_3 порушено межі земельної ділянки
позивача ОСОБА_2, в результаті чого
площа цієї земельної ділянки
зменшилась.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Частиною 2 ст.152 ЗК України встановлено,
що власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.1 ст.212 ЗК України самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Відтак рішення суду в частині
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди в користуванні позивачем
земельною ділянкою на АДРЕСА_1 та
перенести металеву огорожу по лінії
Б-В, позначену в державному акті на
право приватної власності на землю 11-ЛВ
№049083, виданого на ім'я ОСОБА_2 в сторону
земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 в
точках 53,60 Г-1-Г-2 на 1 м. 37 см., В-1-В-2 на 0,63
м., А-1-А-2 на 0,74 см. та стягнення витрат на
виготовлення технічної документації
із землеустрою із встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) є законним, оскільки
встановлено, що саме в результаті дій
відповідача порушено межі земельної
ділянки, належній ОСОБА_2.

Щодо аргументів апелянта ОСОБА_3 про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, неналежне
повідомлення його про судові засідання
та не надіслання йому копії
оскаржуваного судового рішення, а
відтак позбавлення його права на
захист своїх прав та інтересів, колегія
суддів приходить наступного висновку.

Пунктом 4 ч.3 ст.129 Конституції України
гарантована змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, елементом якої та
обов'язком суду є повідомлення про
судове засідання, а відтак
неповідомлення про дату судового
засідання є порушенням ст. 6 Конвенції
про захист прав та основоположних
свобод і доводи про порушення таких
прав особи не є формальними доводами.

Разом із тим, згідно із ч.3 ст.309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права є підставою для скасування чи
зміни рішення суду, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Крім того, згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відтак, колегія суддів вважає доводи
апеляційної скарги необґрунтованими,
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Отже, на підставі вказаного, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення суду першої інстанції, що
оскаржується слід залишити без змін.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 17 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: відділ
Держземагенства у м. Дрогобичі про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Б.М.Гриновець

Судді:
М.Я.Богонюк

О.М.Ванівський