Справа № 357/2304/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

29 травня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Гапоненко А. П.
,

при секретарі - Миронова Н. В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1, третьої особи УВЖКГ-1 -
Третьякової Н.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні, в залі
суду м. Біла Церква, справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Узинська
міська рада Білоцерківського району
Київської області, Комунальне
підприємство «Виробниче управління
житлово-комунального господарства-1» м.
Узин, ОСОБА_5, про усунення перешкод у
користування житлом шляхом вселення
позивача та виселення відповідача , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вказаним
позовом, який мотивує тим, що вона
разом з своїм опікуном ОСОБА_6 14.09.1992
року на підставі ордеру, виданого
згідно рішення Узинської міської ради
№ 57 від 08.09.1992 року, вселилась в
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, де
проживала і була зареєстрована. В
квартирі також зареєстрований її
малолітній син. Після сварки з опікуном
вона тимчасово проживала з дитиною в
іншому місці. ІНФОРМАЦІЯ_4 опікун
ОСОБА_6 померла. Після смерті опікуна в
квартирі безпідставно проживає
відповідач ОСОБА_4, який чинить їй
перешкоди у вселенні в квартиру та
проживання в ній. Тому позивач
звернулась до суду з вказаним позовом,
яким просить суд усунути їй перешкоди у
користуванні квартирою шляхом її
вселення з дитиною та виселення
відповідача.

У судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі,
пославшись на обставини та підстави,
викладені у позовній заяві, просять суд
позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день і час розгляду справи
повідомлений вчасно та належним чином,
про що свідчить поштове повідомлення
про вручення повістки, а тому, зі згоди
представника позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Представник третьої особи Узинської
міської ради Білоцерківського району у
судовому засіданні проти задоволення
позову не заперечував. В подальшому
надав суду письмову заяву про розгляд
справи без його участі.

Третя особа - Комунальне підприємство
«Виробниче управління
житлово-комунального господарства - 1»
м. Узин в особі представника
Третьякової Н.В., позовні вимоги
підтримала та пояснила суду, що позивач
та її неповнолітній син ОСОБА_8
зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1. Дана
квартира не приватизована, віднесена
до державного житлового фонду і
перебуває на балансі КП «ЖКГ - 1». В
спірну квартиру без будь-яких законних
підстава вселився і проживає
відповідач по справі ОСОБА_4, який в
квартирі не зареєстрований і чинить
перешкоди позивачу у користуванні
житлом.

Третя особа - ОСОБА_5, який ухвалою суду
від 15.04.2014 року був залучений до участі
у справі за його клопотанням, як третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимог, пояснив суду, що відповідач по
справі приходиться йому рідним
батьком. Померла ОСОБА_6 залишила йому
заповіт. Спадщину він не оформив, тому
при вирішені даної справи можуть бути
порушені його законні права та
інтереси. В подальшому ОСОБА_5 та його
представник, будучи належним чином
повідомленими про день, час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явились, заяв про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, вивчивши та
дослідивши письмові матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3
разом з своїм опікуном ОСОБА_6 14.09.1992
року на підставі ордеру, виданого
згідно рішення Узинської міської ради
№ 57 від 08.09.1992 року, вселилась в
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується копією ордеру ( а.с.57).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 58 ЖК
України, ордер, який є єдиною підставою
для вселення в надане житлове
приміщення, видається громадянину на
підставі рішення виконавчого комітету
відповідної ради про надання житлового
приміщення в будинку державного чи
громадського житлового фонду .

Разом з опікуном проживала і була
зареєстрована в квартирі позивач, що
підтверджується довідкою ЖКГ-1 № 651 від
10.02.2014 року (а.с.13).

В квітні місяці 1994 року опікун ОСОБА_6
повідомила позивачу та розпочала
вчиняти дії про приватизацію їх
квартири по ? частині на кожного. При
цьому надала довідку розрахунок площі
квартири, що приватизується та
квитанцію про оплату. 22.12.2009 року
виконавчий комітет Узинської міської
ради листом № К-07-02-14 повідомив, що
згідно запису в книзі реєстрації
документів по приватизації квартир в м.
Узин від 21.04.1994 року № 502 проведена
приватизація квартири АДРЕСА_1 на дві
особи. При цьому судом встановлено, що
опікун ОСОБА_6 не завершила
приватизацію у встановленому законом
порядку, тому квартира на час розгляду
справи віднесена до державного
комунального фонду.

В 2002 році в даній квартирі позивач
зареєструвала свого сина ОСОБА_8. У
зв'язку з конфліктом між ОСОБА_6 та нею,
в березні 2012 року позивач була змушена
тимчасово проживати з дитиною в
орендованій квартирі, хоча всі її речі
та меблі залишились в спірній квартирі.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла.

18 жовтня 2013 року позивач повернулась з
наміром вселитись в квартиру,
співвласником якої вважала себе. Однак,
замки на вхідних дверях були поміняні і
в квартирі фактично мешкає відповідач
ОСОБА_4, який став чинити перешкоди
позивачу поселитись в квартиру.

Дані обставини підтверджуються
письмовими доказами, а також показами
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11

У відповідності до ст.. 47 Конституції
України, ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщення
інакше як з підстав і в порядку,
передбаченому законом.

Згідно ст. 18 Закону України « Про
охорону дитинства», діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем.

Відповідно до ст.. 29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи є квартира у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає.

У відповідності до ст. 3,6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
місцем проживання фізичної особи
підлягає реєстрації.

Судом було встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 проживає в квартирі без
реєстрації, дозволу на вселення від
позивача не отримував.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, може вселити в
займане жиле приміщення свою дружину,
дітей, батьків, а також інших осіб.

Згідно роз'яснень, наведених в п. 9
Постанови ПВС № 2 від 12.04.1985 року «Про
деякі питання, що виникають в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування житлом.

Особи, які вселились в жиле приміщення
без письмової згоди членів сім'ї
наймача не можуть набути право
користування цим жилим приміщенням,
якщо за обставинами справи
встановлено, що члени сім'ї таку згоду
не висловлювали.

Судом достовірно встановлено, що
відповідач ОСОБА_4 до 13.09.2011 року був
зареєстрований в АДРЕСА_2 та був знятий
з реєстраційного обліку за рішенням
суду, що підтверджується копією
довідки адресного бюро ( а.с.22). В спірну
квартиру посилився самоправно з
порушенням діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання
іншого жилого приміщення.

Даючи оцінку встановленим обставинам
справи та зібраним доказам в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що житлові права позивача порушені
відповідачем, а тому позов знайшов
своє обґрунтування і підлягає до
задоволення шляхом вселення позивача
і виселення відповідача із жилого
приміщення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15,16,29 ЦК України, ст.ст. 9,65,116 ЖК
України, ст.ст. 3,6 Закону України „Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні ",
стст.3,15,60,213-215,224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Усунути перешкоди створені ОСОБА_4 щодо
користування житлом, шляхом вселення
ОСОБА_3 з її неповнолітнім сином ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3 в жиле приміщення 2-х
кімнатної квартири АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_4 з 2-х кімнатної
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати з оплати судового збору
в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засідання під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. П. Гапоненко