Справа № 442/4991/14
Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/7530/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
представники ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 24 жовтня 2014 року за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи
ПН Дрогобицького районного
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення та знесення нежитлових
приміщень,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 24 жовтня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи
ПН Дрогобицького районного
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення та знесення нежитлових
приміщень відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5. В
апеляційній скарзі вказує, що висновки
суду не узгоджуються з положеннями
закону. Судом першої інстанції не
досліджено статус приміщень, які
підлягаю знесенню, зокрема нежитлові
приміщення фактично являються
тимчасовими спорудами для здійснення
підприємницької діяльності - малими
архітектурними формами. Суд мав би
врахувати, що визнання права власності
на нежитлові приміщення не є
перешкодою для знесення тимчасової
споруди. Крім того, дані нежитлові
приміщення не вводилися в експлуатацію
так як немає актів приймання від
пожежної служби та електронагляду.
Вказує, що судом першої інстанції не
досліджено всіх обставин, які мають
значення для справи. Просить рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 24 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши доводи скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для зміни чи
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги.

Рішення суду, згідно ст.213 ЦПК, повинно
бути законним та обгрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з»ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтвердженими тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Суд, згідно ч.1ст.11 ЦПК, розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. під час
розгляду справи в апеляційному порядку
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач заявила позов про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 03.06.2013р. в
АДРЕСА_1, на першому поверсі (магазин)
загальною площею 31,6 кв.м. між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Як підстави позову позивач зазначала
про фіктивність правочину, як такого що
не був спрямований на реальне настання
правових наслідків, згідно ст.234 ЦК
України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про відсутність підстав вважати
оскаржуваний договір фіктивним,
недоведеність вимог позивачем
всупереч вимогам ст.60 ЦПК, та
неможливість ухвалення рішення на
припущеннях позивача.

Відповідно до ст.234 ЦК україни
фіктивним є правочин, який вчинено
сторонами без наміру створення
правових наслідків, які обумовлені цим
правочином.

Відповідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України у постанові
від 06.11.2009року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета
і підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
Встановивши підстави визнання
правочину недійсним, суд першої
інстанції застосував норми
матеріального права, які регулюють
спірні відносини, оскільки саме
фіктивністю правочину позивач
обґрунтовувала вимоги.

Правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням
наслідків недійсності, передбачених
законом (п.7 Постанови Пленуму ВСУ). У
разі якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Судам необхідно враховувати, що
виконання чи невиконання сторонами
зобов'язань, які виникли з правочину,
має значення для визначення наслідків
його недійсності, а не для визнання
правочину недійсним. У разі якщо
правочин ще не виконаний, він є таким,
що не створює жодних юридичних
наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Таким чином, виконання сторонами
оспорюваного правочину, передача майна
та реєстрація права власності за
ОСОБА_7 та вчинення набувачем майна за
договором дій щодо придбаного майна як
власника на володіння, користування і
розпорядження нежитловим приміщенням,
укладення договору оренди земельної
ділянки для обслуговування придбаного
нежитлового приміщення свідчить про
реальність договору купівлі-продажу.

Для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочинуСудам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину
було передано майно, такий правочин
не може бути кваліфікований як
фіктивний (п.24 Постанови Пленуму ВСУ).

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін (ст.10 ЦПК),
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб (ст.11 ЦПК) поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відтак, висновки суду першої інстанції
щодо недоведеності, відсутності
доказів та підстав для визнання
правочину недійсним за ст.234 ЦК України
як фіктивного, грунутються на вимогах
норм процесуального та матеріального
права.

Апеляційний суд розглядає справи,
відповідно до вимог ст..303 ЦПК, і під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Позивачем заявлено основну вимогу - про
визнання недійсним правочину, договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення з підстав фіктивності та
похідну - про зобов'язання ОСОБА_6
знести самочинно збудоване нежитлове
приміщення по АДРЕСА_1, тобто саме те
приміщення, яке ОСОБА_6 продала ОСОБА_7

Відмовляючи у позові в цій частині суд
першої інстанції правильно виходив з
безпідставності позовних вимог,
оскільки спірне нежитлове приміщення
набуто ОСОБА_7 у власність, позивач не
наділена законом правом вимагати
знесення чужої власності.

Доводи апеляційної скарги щодо
неповноти з'ясування обставин справи,
зокрема щодо прав ОСОБА_6 на земельну
ділянку, родинних стосунків, технічних
характеристик спірного нежитлового
приміщення та сплату податків
сторонами договору колегія суддів
відкидає як такі, що виходять за межі
предмету доказування у спірних
правовідносинах.

Позивач не позбавлена можливості
звернутись з позовом у загальному
порядку у випадку порушення її прав про
оспорюювання правочину з інших
правових підстав.

Вирішуючи спір у межах заявлених
позовних вимог та з'ясованих судом
правових підстав, з якими позивач
пов'язує недійсність правочину, суд
першої інстанції не порушив норм
процесуального та матеріального права,
тому рішення суду апеляційний суд
залишає без змін відповідно до вимог
ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 24 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра