Справа №
Провадження № 2/621/164/14
РІШЕННЯ

іменем України

26.05.2014 року м.
Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді
- Бережної Н.М.,

за участю секретаря
- Друпової А.О.,

представника
- адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Змієві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до Лиманської сільської ради
Зміївського району Харківської
області про встановлення факту
проживання та визнання права власності
на житловий будинок з надвірними
будівлями в порядку спадкування за
заповітом, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

встановив:

04.12.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
позовом до Лиманської сільської ради
Зміївського району Харківської
області про визнання права власності
на житловий будинок з надвірними
будівлями в порядку спадкування за
заповітом, третя особа - ОСОБА_3.

13.01.2014 року ОСОБА_2 подав уточнений
позов до Лиманської сільської ради
Зміївського району Харківської
області про встановлення факту
проживання та визнання права власності
на житловий будинок з надвірними
будівлями в порядку спадкування за
заповітом, треті особи - ОСОБА_3, а 17.02.2014
року до участі в справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
було залучено ОСОБА_4.

В своїх позовній заяві ОСОБА_2 зазначив,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама
ОСОБА_5 у Харківській області
Зміївського району у с. Лиман. Мати була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1,
починаючи з 26.07.1986 року і по день смерті.
Після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1,
який належав померлій на підставі
права власності. На випадок своєї
смерті ОСОБА_5 залишила заповіт, згідно
якого все своє майно, де б воно не було і
з чого б воно не складалося, і взагалі
все те, що їй буде належати на день
смерті, і на що вона за законом матиме
право, остання заповідала у власність
своєму синові ОСОБА_2, який є єдиним
спадкоємцем, проживав разом з матір'ю,
здійснював догляд за нею, та прийняв
спадщину у встановленому законом
порядку, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК
України. Інших спадкоємців за
заповітом або таких, які мають право на
обов'язкову частку - немає.

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою
АДРЕСА_2, в той час, коли його мати була
зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, однак,
фактично це одне домоволодіння, а
АДРЕСА_2 - лише літня кухня до
домоволодіння АДРЕСА_1. Тобто, дані
будинки розташовані на одній
території, яке має спільну територію,
будинки не ізольовані один від одного,
огороджені спільним парканом,
реального розподілу чи договору
конкретного користування земельними
ділянками не проводилося, господарські
будівлі та будинки були спільним
володінням і знаходилися у загальному
користуванні ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_5
За весь час їх постійного спільного
проживання єдиною сім'єю склався
фактичний порядок користування і
володіння нерухомістю, який існував
роками. ОСОБА_2 фактично постійно,
безвиїзно, спільно проживав разом з
мамою єдиною сім'єю в період з 1975 року і
до самої її смерті, не влаштував
особистого життя, не створив свою
власну сім'ю, вони спільно обробляли
земельну ділянку, на якій вирощували
овочі для спільного користування,
користувалися одним і тим же робочим
інвентарем, речами побутового
користування та домашнього побуту,
мали спільний сімейний бюджет. Овочі,
які збиралися із земельної ділянки
зберігалися в спільному льохові. Також,
у дворі розташований один колодязь
питної води. Крім того, у спільному
користуванні були такі речі:
холодильник, газова плита, котел для
опалення, шафа для одягу та інше. В
будинках існує єдина система
енергопостачання та газопостачання.
ОСОБА_2 до теперішнього часу володіє та
користується вказаним житловим
будинком та несе обов'язки щодо його
утримання в належному стані.

При зверненні позивача до Зміївської
державної нотаріальної контори
Харківської області, до спливу
шестимісячного строку з дня відкриття
спадщини, йому було роз'яснено, що
оскільки на момент смерті він проживав
разом із матір'ю, то спадщина ним вже
фактично прийнята, тобто він зможе
оформити спадщину і після шести
місяців.

Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що ухвалою
судді Зміївського районного суду
Харківської області Овдієнко В.В. від
05.09.2013 року було відкрито провадження у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем, третя
особа - Зміївська державна нотаріальна
контора Харківської області.

Отже, ОСОБА_2 змушений звернутися до
суду з даним позовом за захистом своїх
законних прав та інтересів, оскільки
ОСОБА_3 затіяла судовий спір, викрала
правовстановлюючі документи на
спадковий будинок, а також заповіт від
імені спадкодавця на ім'я позивача, чим
створює останньому перешкоди та
труднощі в оформленні спадщини.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просив
встановити факт його постійного
проживання разом з мамою ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття
спадщини. Визнати за ОСОБА_2 право
власності в порядку спадкування за
заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
матері ОСОБА_5 на спадкове майно, а саме
на житловий будинок АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник адвокат ОСОБА_1 на
задоволенні позову наполягали,
посилаючись на обставини, викладені в
ньому, просили позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, до суду надійшов
лист Лиманського сільського голови
Бутка О.В., яким він повідомив, що
будь-яких заперечень проти позовних
вимог ОСОБА_2 Лиманська сільська рада
Зміївського району Харківської
області не має, позовні вимоги визнає в
повному обсязі та не заперечує проти їх
задоволення, справу просив розглядати
за відсутності представника
Лиманської сільської ради.

Третя особа - ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_7 у судовому засіданні проти
позову заперечували, вважали його
незаконним. ОСОБА_3 вказувала на те, що
на даний час вона проживає в м. Чугуїв,
однак, до жовтня 2012 року вона проживала
разом із позивачем та його матір'ю
(бабуся ОСОБА_3) - ОСОБА_5 в с. Лиман
Зміївського району Харківської
області. ОСОБА_2 та померла бабуся
проживали за різними адресами - ОСОБА_2 -
у будинку АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - у
будинку АДРЕСА_1. Будинки відокремлені
між собою забором. Отже, позивач
фактично не приймав спадщини. Заповіт,
про який зазначає ОСОБА_2, ОСОБА_3 не
брала, навпаки, зверталася до
правоохоронних органів з приводу
аморального способу життя ОСОБА_2 Таким
чином, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7
вважали за необхідне відмовити ОСОБА_2
у задоволенні його позову в повному
обсязі. Крім того, третьою особою було
заяву про застосування строку позовною
давності, вказуючи на те, що ОСОБА_5
померла у ІНФОРМАЦІЯ_1, тоді як ОСОБА_2
звернувся до суду лише у 2013 році, майже
через 7 років, тобто, після спливу
строку позовної давності.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому
засіданні зазначила, що позовні вимоги
ОСОБА_2 є незаконними, посилаючись на
те, що позивач проживав окремо від
своєї матері - ОСОБА_5, яка проживала
разом із ОСОБА_3, оскільки в одному
дворі розташовані два будинки.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь
у справі, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, прийшов до
наступного висновку:

З копії Свідоцтва про народження, серія
НОМЕР_1, вбачається, що батьками ОСОБА_2
були ОСОБА_8 та ОСОБА_5, актовий запис №
36 /а.с. 8/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла - копія
Свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2,
актовий запис № 66 /а.с. 12/.

З матеріалів справи, а саме копії
технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, копії довідки КП
«Зміївське БТІ» від 27.09.2013 року, копії
Свідоцтва про право на спадщину від
23.04.1983 року, копій реєстраційних
посвідчені БТІ та копії Договору
дарування від 10.03.1984 року, а також копії
інвентаризаційної справи, вбачається,
що будинок АДРЕСА_1, належить ОСОБА_5 на
підставі Свідоцтва про право
власності, виданого виконкомом
Лиманської селищної ради народних
депутатів 21.05.1985 року (1/3 частина),
Свідоцтва про право на спадщину,
виданого Готвальдівською ДНК 01.08.1986
року р-р № 2305 (1/3 частина) та Свідоцтва
про право на спадщину, виданого
Готвальдівською ДНК 01.08.1986 року р-р № 2307
(1/3 частина); житловий будинок АДРЕСА_2,
належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва
про право на спадщину, виданого
Готвальдівською ДНК 29.04.1983 року р-р № 1032
(1/2 частина) та Договору дарування,
посвідченого виконкомом Лиманської
селищної ради народних депутатів 10.03.1984
року, р-р № 50 (1/2 частина) /а.с. 23-25, 26, 30,
31-33, 96-126/.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5
залишила заповіт, відповідно до якого
все своє майно, де б воно не було і з
чого б воно не складалося, і взагалі все
те, що їй буде належати на день смерті, і
на що вона за законом матиме право,
остання заповідала у власність своєму
синові ОСОБА_2, який є єдиним
спадкоємцем /а.с. 13, 14, 46/.

Таким, чином, позивач ОСОБА_2 є сином
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, яка за
життя була власницею житлового будинку
АДРЕСА_1, і який остання заповідала
позивачу.

Спірним є питання щодо різних адрес
проживання позивача та його матері,
оскільки як зазначалося вище та слідує
з копій Довідок від 16.09.2013 року № 861 та №
862, виданих Лиманською сільською радою
Зміївського району Харківської
області, ОСОБА_5 була зареєстрована за
адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_2
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 /а.с.
15, 16/.

Однак, судом встановлено,
підтверджується матеріалами справи та
показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, допитаних у
судовому засіданні, а також протоколом
виїзного засідання, що житлові будинки
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 - це фактично одне
домоволодіння, а АДРЕСА_2 - лише літня
кухня до домоволодіння АДРЕСА_1. Тобто,
дані будинки розташовані на одній
території, яке має спільну територію,
будинки не ізольовані один від одного,
огороджені спільним парканом,
реального розподілу та роздільне
користування земельними ділянками не
проводилося, господарські будівлі та
будинки є спільним володінням і
знаходяться у загальному користуванні
ОСОБА_2 та знаходилися у користуванні
померлої ОСОБА_5 За весь час їх
постійного спільного проживання
єдиною сім'єю склався фактичний
порядок користування і володіння
нерухомістю, який існував роками.
ОСОБА_2 фактично постійно, безвиїзно,
спільно проживав разом з мамою єдиною
сім'єю в період з 1975 року і до самої її
смерті, вони спільно обробляли
земельну ділянку, на якій вирощували
овочі для спільного користування,
користувалися одним і тим же робочим
інвентарем, речами побутового
користування та домашнього побуту,
мали спільний сімейний бюджет. Овочі,
які збиралися із земельної ділянки
зберігалися в спільному льохові. Також,
у дворі розташований один колодязь
питної води. Крім того, у спільному
користуванні були такі речі:
холодильник, газова плита, котел для
опалення, шафа для одягу та інше. В
будинках існує єдина система
енергопостачання та газопостачання.
ОСОБА_2 до теперішнього часу володіє та
користується вказаним житловим
будинком та несе обов'язки щодо його
утримання в належному стані /а.с. 28, 29,
181-183/.

Представник відповідача Гунько Л.М.
також підтвердила зазначений вище факт
та вказувала, що ОСОБА_2 та його мати
ОСОБА_5 фактично постійно проживали
разом за адресою АДРЕСА_1, але,
документально в одному подвір'ї
знаходиться ще й будинок АДРЕСА_2.
Позивач все життя мешкав разом із
матір'ю, допомагав їй, доглядав за нею
та утримував майно. Представник
відповідача позитивно характеризувала
ОСОБА_2 Також, Гунько Л.М. не
заперечувала проти того, що деякий час
за цією ж адресою проживала і ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_2 звертався до
Зміївської державної нотаріальної
контори Харківської області, до спливу
шестимісячного строку з дня відкриття
спадщини, з метою отримання Свідоцтва
про право на спадщину після смерті
матері, де йому було роз'яснено, що
оскільки на момент смерті він проживав
разом із матір'ю, то спадщина ним вже
фактично прийнята, тобто він зможе
оформити спадщину і після шести
місяців. Листами Зміївської державної
нотаріальної контори Харківської
області підтверджується даний факт, а
також повідомляється, що після смерті
ОСОБА_5 ніхто не отримував Свідоцтва
про право на спадщину і, окрім,
позивача, до нотаріальної контори з
приводу прийняття спадщини із
відповідними заявами - не звертався
/а.с. 17-18, 19-20, 21, 22 44, 70-71/.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає
підстави для задоволення позову ОСОБА_2
в частині встановлення факту та
можливість встановити факт постійного
проживання позивача разом з його
матір'ю ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини.

Таким чином, твердження третіх осіб
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо проживання
ОСОБА_2 за різними адресами з матір'ю
ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження
та спростовуються вказаними вище
доказами, в той же час, ані ОСОБА_3, ані
ОСОБА_4, в порушення ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, не надали інших доказів, які б
доводили протилежне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
має труднощі в оформленні спадщини
після смерті матері ОСОБА_5, оскільки,
як зазначає позивач, ОСОБА_3 чинить йому
труднощі.

Так, з матеріалів справи вбачається та
не заперечувалося учасниками процесу,
ОСОБА_3 зверталася до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, третя особа -
Зміївська державна нотаріальна
контора Харківської області, який
перебував в провадженні судді
Зміївського районного суду
Харківської області Овдієнка В.В. та
був задоволений /а.с. 9, 158-160/.

У зв'язку з протиправними діями ОСОБА_3,
ОСОБА_2 звертався до правоохоронних
органів, а саме до начальника
Зміївського РВ ГУМВС України в
Харківській області /а.с. 45/.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Таким чином, судом встановлений факт
постійно проживання ОСОБА_2 разом із
його матір'ю ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, останній на праві
власності належав житловий будинок
АДРЕСА_1, остання заповіла дане майно
своєму синові ОСОБА_2, який в силу ч. 3 ст.
1268 ЦК України, вважається таким, що
прийняв спадщину, крім того, інші
спадкоємці за законом або за заповітом
- відсутні, однак, враховуючи, що щодо
спадкового майна наявний спір, позивач
позбавлений можливості оформити своє
право на спадщину, отже, суд вбачає
підстави для задоволення позову та
визнання права власності за ОСОБА_2, в
порядку спадкування за заповітом, на
вищевказаний будинок.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона також
проживала разом із ОСОБА_5 на момент
смерті останньої, а, відповідно, має
право на спадщину, не приймаються судом
до уваги, оскільки, вона є племінницею
померлої, мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка є
сестрою ОСОБА_5, спадщину не приймала та
на неї не претендує. Крім того, ОСОБА_5
заповідала все своє майно своєму
синові ОСОБА_2

Також, суд не вбачає підстав для
задоволення заяви ОСОБА_3 щодо
застосування строку позовної давності,
так як ОСОБА_5 на випадок своєї смерті
залишила заповіт, ОСОБА_2, в силу ч. 3 ст.
1268 ЦК України, спадщину прийняв, чинним
законодавством України для спадкоємця,
який прийняв спадщину, обмежуючого
строку для її юридичного оформлення не
встановлено. До вересня 2013 року жодних
претензій щодо цивільного права чи
інтересу щодо спадкового майна від
інших осіб не надходило. Тобто, жодна
особа не оспарювала законних спадкових
прав чи інтересів ОСОБА_2, тому у нього
була відсутня необхідність звертатися
до суду з вимогою про захист свого
цивільного права чи інтересу стосовно
спадкового майна після померлої
матері. Лише в вересні 2013 року він
отримав позовну заяву ОСОБА_3 з
доданими документами та ухвалу суду
від 05.09.2013 року про відкриття
провадження у цивільній справі, тобто,
має місце спір, а ОСОБА_3 оспорює
законні права ОСОБА_2 та має намір
усунути його від спадкування, щоб в
подальшому заволодіти спадковим
майном, у зв'язку з чим останній також
був змушений звернутися до суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного праву чи
інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Таким чином, для ОСОБА_2 строк позовної
давності розпочався в вересні 2013 року,
коли він довідався про позов ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного, суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 261, 1216, 1218, 1222, 1233,
1235, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 174,
209, 212-215, 256 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Лиманської сільської
ради Зміївського району Харківської
області про встановлення факту
проживання та визнання права власності
на житловий будинок з надвірними
будівлями в порядку спадкування за
заповітом, третя особа - ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити.

Встановити факт постійного проживання
ОСОБА_2 разом з його матір'ю ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття
спадщини.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
спадщину в порядку спадкування за
заповітом після смерті його матері
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подання апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: