Приморський районний суд м. Одеси в
головуючого одноособово судді
при секретарі судового
засідання Скибінській Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання недійсними договорів,
Позивачка звернулася до суду з позовом
в якому, просить визнати недійсними
договір дарування ? квартири АДРЕСА_1 та
договір купівлі-продажу автомобіля
«Шкода Октавія», державний номер
НОМЕР_1, які були укладені ОСОБА_2 на
При цьому, позивачка посилається на те,
що 11.03.2004 року між нею та відповідачем,
ОСОБА_2, був укладений договір позики,
за яким останній отримав грошові кошти
у сумі 8000 доларів США, в підтвердження
чого написав письмові розписки.
Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 13.10.2010 року у
користь ОСОБА_1 111 827,06 гривень боргу та
судові витрати. Ухвалою Приморського
районного суду м. Одеси від 29.07.2010 року
позову було накладено арешт на
автомобіль «Шкода Октавія» державний
номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2
Постановою Першого Приморського
відділу ДВС Одеського МУЮ від 29.11.2010 ВП
№22885036 було відкрито виконавче
провадження з виконання
вищезазначеного рішення накладено
арешт на все рухоме та нерухоме майно
боржника, ОСОБА_2, було внесено записи
про заборону відчуження та арешт в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна та в Єдиному реєстрі заборон
відчуження нерухомого майна. 14.04.2011
року заочне рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 13.10.2010 року
було переглянуте та ухвалене нове, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 23.11.2011 року,
за яким сума стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 була зменшена до 69 260,96
грн. Однак арешти на майно боржника,
накладені ухвалою суду та постановою
державного виконавця не скасовані та
дійсні з 2010 року по цей час. В період дії
арештів та обмежень, відповідач ОСОБА_2
з метою ухилення від виконання
судового рішення, зареєстроване за
собою майно передав своїй тещі, ОСОБА_3
шляхом укладення договорів дарування
та купівлі-продажу. У зв'язку з цим,
права позивачки, як кредитора,
порушуються, оскільки
унеможливлюється виконання рішення
суду за рахунок примусової реалізації
На підставі вищезазначеного, позивачка
просить суд проголосити рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги.
Представник позивачки, діючий на
підставі довіреності ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення сповіщався належним чином,
надав заяву в якій позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, та просить
їх задовольнити, а також просить
розглядати справу за відсутності
позивача та її представника, проти
постановлення заочного рішення не
Відповідачі в судове засідання не
з'явились про день, час та місце
розгляду справи сповіщались належним
чином, причини своєї неявки суду не
повідомили, заяви про розгляд справи у
відсутності відповідачів до суду не
Через неявку у судове засідання
відповідачів, за згоди представника
позивача суд ухвалив розглянути справу
заочно у порядку, передбаченому ст. 224
Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши вся суттєві обставини та
перевіривши їх наданими доказами, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Судом було встановлено, що заочним
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 13.10.2010 року у справі №2-10129
позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 111 827,06 гривень
боргу та судові витрати.

За заявою ОСОБА_2, ухвалою Приморського
районного суду від 07.02.2011 року було
скасовано заочне рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 13.10.2010 року.

14.04.2011 року Приморським районним судом
м. Одеси за наслідком повторного
розгляду справи було винесено рішення,
яке ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 23.11.2011 року залишене без
змін, за яким сума стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 була зменшена до 69260,96
грн.

08.02.2012 року постановою Першого
Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ
було відкрито виконавче провадження
№31570204 зі стягнення з ОСОБА_2 суми боргу
у розмірі 69 260,96 грн., яке не закінчено до
цього часу. Виконавче провадження №
22885036 було закінчено 08.06.2012 року.

Частиною 2 статті 11 ЦК України
визначено, підстави виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема
це договори та інші правочини.

Відповідно до інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, реєстру прав власності
на нерухоме майно та Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, наданих Реєстраційною службою
Одеського міського управління юстиції
Одеської області, за ОСОБА_2 не
обліковується нерухоме майно, а у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна
обліковується запис про арешт
нерухомого майна належного ОСОБА_2,
зареєстрований Одеською філією ДП
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України 29.11.2010 року за № 10543638 на
підставі постанови Першого
Приморського ВДВС ОМУЮ від 29.11.2010 року
про відкриття виконавчого провадження.
Арешт майна чинний до цього часу.

З матеріалів справи вбачається, що
29.08.2011 року ОСОБА_2 було відчужено
належну йому ? частину квартири АДРЕСА_1
на користь ОСОБА_3 на підставі договору
дарування р№ 4-2821.

Відповідно до відповіді начальника
центру №1 надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування м. Одеса
підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в
Одеській області від 04.12.2014 року за
№42/1-3079 вбачається, що згідно бази даних
АІС «Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в
Одеській області та національної
автоматизованої системи ДАІ МВС
України, станом на 03.12.2014 року на ім'я
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії
НОМЕР_5, виданий 26.02.2010 року Приморським
РВ УМВС України в Одеській області, ІПН
НОМЕР_2, у період з 01.01.2010 року по день
надання відповіді транспортні засоби
не реєструвались та з обліку не
знімались.

З зазначеного не вбачається проведення
будь-яких правочинів стосовно спірного
автомобіля відповідачем.

З відповіді завідуючого Шостою
одеською державною нотаріальною
конторою Головного управління юстиції
в Одеській області від 24.11.2014 року за
№01/16 вбачається, що перед посвідченням
договору дарування 29.08.2011 року за р.
№4-282, державним реєстратором Шостої
ОДНК було проведено перевірку в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна на наявність
арештів, заборон, про що свідчить витяг
№32740562 від 29.08.2011 року по ПІБ (згідно
паспортних даних - ОСОБА_2),
ідентифікаційного номеру (згідно
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номеру - НОМЕР_3) та
за адресою. Реєстратором ДП
«Інформаційний центр» зареєстрував
арешт на ім'я ОСОБА_2 з ідентифікаційним
номером НОМЕР_4. Тому, Шостою одеською
державною нотаріальною конторою, під
час проведення перевірки в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, не було виявлено
даного арешту.

Вищезазначене підтверджується
наданими та засвідченими копіями
договору з копіями документів, зокрема
Витягу з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна про податкові застави
від 29.08.2011 року та Витягу з Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна від 29.08.2011 року.

З наданих матеріалів не вбачається
порушення державним нотаріусом Шостої
одеської державної нотаріальної
контори, Пенчевим К.Л., норм чинного
законодавства України при посвідченні
та реєстрації договору дарування від
29.08.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно з ст. 317 Цивільного кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Статтею 30 ЦК України встановлено, що
цивільну дієздатність має фізична
особа, яка усвідомлює значення своїх
дій та може керувати ними. Цивільною
дієздатністю фізичної особи є її
здатність своїми діями набувати для
себе цивільних прав і самостійно їх
здійснювати, а також здатність своїми
діями створювати для себе цивільні
обов'язки, самостійно їх виконувати та
нести відповідальність у разі їх
невиконання. Обсяг цивільної
дієздатності фізичної особи
встановлюється цим Кодексом і може
бути обмежений виключно у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності ; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі ;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним ;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України
визначено, що вимога про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину може бути пред'явлена
будь-якою заінтересованою особою.

Позивачем не зазначено в чому є її
заінтересованість у скасуванні
спірних договорів та яким чином спірні
договори вплинуть на її законні права

Частиною 1 статті 213 ЦПК України
визначено, що рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 11, 30, 203, 215, 216 ЦК України,
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст. 11, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215,
224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними
договорів - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя