Дата документу 14.05.2014
Справа № 334/121/14-ц
Провадження № 2/334/813/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 Травня 2014 року Ленінський
районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Дубини Л.А., при
секретарі Філіпповій Ю.В., розглянув
у відкриотому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення боргу та
збитків за договором позики та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання правочину недійсним та
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, у якому вказує, що 25.01.2011 року
між нею та ОСОБА_2 укладено
безпроцентний договір позики, згідно
якого останній у борг було передано 9800
грн., і які та зобов'язалася повернути
у строк до 11.12.2011 року.

Відповідачка прийнятих на себе
зобов'язань не виконала і гроші до
встановленого строку не повернула.

Позивачка просить суд стягнути з
відповідачки суму боргу 9800 грн., 3%
річних від простроченої суми
заборгованості - 585,58 грн., а також
стягнути на її користь понесені судові
витрати на оплату судового збору у
сумі 229,40 грн., а всього 10614,98 грн.

У судовому засіданні представник
позивачки заявлені позовні вимоги
підтримала у повному обсязі і просила
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені
позовні вимоги не визнала, і
звернулася до суду з зустрічним
позовом у якому вказує, що договір
позики 25.01.2011 року був укладений із
застосуванням фізичного і психічного
тиску з боку ОСОБА_1, під впливом тяжкої
обставини. Крім того, фактично
грошові кошти нею отримані не були, а
сума 9800 грн. - це сума недостачі, яка
наче б то утворилася в результаті її
роботи у громадянки ОСОБА_1 у якості
продавця у магазині.

Крім того, в уточненнях до позовної
заяви від 25.02.2014 року ОСОБА_2 зазначає,
що форма договору позики, укладеної
між нею та ОСОБА_1 не відповідає
приписам закону, а саме ч.1 ст. 1047 ЦК
України, згідно якої договір позики
на суму більше ніж 170 грн. має бути
укладений у письмовій формі.

На думку позивачки розписка від 21.01.2011
року не підтверджує факту укладання
договору позики, з її змісту не
вбачається на яких умовах було
укладено цей договір, яким чином
передавалися гроші, і чи передавалися
взагалі, на підставі чого вважає, що
розписка має бути визнана судом
недійсною.

ОСОБА_2 просить суд поновити строк
позовної давності на звернення з
даним позовом до суду, якщо суд дійде
висновку, що такий строк нею був
пропущений; визнати нікчемним договір
позики, т.я він укладений під впливом
обману, насильства та тяжкої
обставини і не відповідає формі,
передбаченої законом; визнати
недійсною розписку від 25.01.2011 року про
повернення боргу; стягнути з ОСОБА_1
суму заподіяної моральної шкоди 15000
грн., т.я. вона втратила спокій та було
порушено нормальний уклад її життя та
її сім'ї; стягнути понесені нею витрати
на оплату послуг адвоката і
представника у суді у сумі 1750 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник підтримали зустрічний
позов і просили його задовольнити, а у
задоволенні позову ОСОБА_1 просили
відмовити.

Представник ОСОБА_1 заявлені у
зустрічному позові вимоги не визнала,
вважає їх необгрунтованими і
недоведеними, а крім того, заявила про
застосування строків позовної
давності, і з цих підстав відмовити у
задоволенні зустрічного позову.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши надані докази, і
оцінивши їх у сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню у повному
обсязі, а у задоволенні позову ОСОБА_2
необхідно відмовити виходячи з
наступного.

Ст. 509 ЦК України визначено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема з договорів та інших
правочинів.

Згідно ст.. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Ч.1 ст. 1049 ЦК України визначено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ст. ст. 525,526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом установлено, що 25.01.2011 року ОСОБА_2
видала письмову розписку зі змісту
якої вбачається, що вона зобов'язується
повернути ОСОБА_1 борг у сумі 9800 грн.,
при цьому зобов'язується повертати
щомісяця по 200 грн. і більше в гривнях
до 31.12.2011 року.

Розписка має примітку, що вона
складена власноручно ОСОБА_2 і
претензій не має.

Отже, дії сторін у договорі повністю
відповідають приписам закону, а саме:
на підтвердження укладення договору
позики позичальником видано письмову
розписку, яка і підтверджує факт
отримання грошових коштів та прийняття
на себе зобов'язань щодо повернення
боргу, умови його повернення та строк
повернення.

Доводи ОСОБА_2 про застосування до неї
насильства з боку ОСОБА_1 та тяжкої
обставини, про неукладеність договору
позики, відсутність факту передачі
грошей, а також, що сума позики
відповідає сумі недостачі начебто
виявленої у магазині, де остання наче
б то працювала продавцем, не
спростовують позовних вимог ОСОБА_1 та
не ґрунтуються на законі, належних та
допустимих доказах.

Покази свідка ОСОБА_3, яка наче б то
бачила як ОСОБА_2 писала розписку під
тиском ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_4,
суд сприймає критично і до уваги не
приймає, т.я. сама свідок пояснила суду,
що має неприязнь до ОСОБА_1 і не може
надавати об'єктивних показів.

Явка свідка ОСОБА_4 вжитими судом
засобами забезпечена не була.

До визначеного у розписці строку -
31.12.2011 року ОСОБА_2 отримані у борг гроші
ОСОБА_1 не повернула, і до виконання
зобов'язання не приступила.

Ст. 615 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Час прострочки за період з 01.01.2012 року
по 27.12.2013 року складає 727 днів, що
становить 585,58 грн. ( 9800,00 грн. Х3Х727:100).

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги
про стягнення суми боргу є законними
та обґрунтованими, доведені належними
і допустимими доказами, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої постановлено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Оскільки суд прийшов до висновку про
обґрунтованість і законність позовних
вимог ОСОБА_1, то на її користь
підлягають стягненню понесені судові
витрати на оплату судового збору у
сумі - 229,40 грн., а всього на користь
ОСОБА_1 необхідно стягнути 10614,98 грн. (9800
грн. +585,58 грн. + 229,40 грн.)

Щодо позовних вимог ОСОБА_2, заявлених у
зустрічному позові, то суд виходить з
наступного .

Судом установлю, що договір позики,
оформлений розпискою між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було укладено 25.01.2011 року, з
зустрічною позовною заявою про
визнання договору позики нікчемним,
недійсною розписки и стягнення
матеріальної і моральної шкоди
остання звернулася до суду 11.02.2013 року.

У своєму зустрічному позові ОСОБА_2
посилається, що про порушення її прав
їй стало відомо після отримання
судової повістки та копії позовної
заяви ОСОБА_1, - 05.0.2014 року (хоча згідно
повідомлення про вручення поштового
відправлення їх вона отримала 03.02.2014
року ( а.с.13), а отже, вважає, що саме з
цього часу необхідно обчислювати
строк позовної давності на звернення
до суду.

У ст. 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого права або
інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст. 261
ЦК України перебіг строку позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатись
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Перебіг
позовної давності за вимогами про
визнання недійсним правочину ,
вчиненого під впливом насильства,
починається від дня припинення
насильства.

Ст. 267 ЦК України передбачено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення .
Сплив позовної давності , про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
позові.

Так, суд вважає, що ОСОБА_2 про
порушення її права, а саме
застосування насильства з боку
ОСОБА_1 та відсутність факту передачі
грошей стало відомо у день складання
боргової розписки - 25.01.2011 року.

Відповідно до приписів ст. 253 та ч.2
ст. 261 ЦК України саме з наступного дня
після календарної дати, тобто з 26.01.2011
року почався перебіг 3-річного строку
позовної давності, встановленого для
оскарження такого виду правочину.

Разом з тим, ОСОБА_2 до 11.02.3014 року не
вважала своє право порушеним і не
зверталася за його захистом, у
встановлений законом спосіб.

У судовому засіданні ОСОБА_2 не
заперечувала, що за фактом насильства
і вимагання майна вона до
правоохоронних органів не зверталася,
а щодо зобов'язання повернути суму
боргу - сподівалася на порядність
ОСОБА_1, що та не пред'явить до неї
вимог про повернення грошей згідно
розписки та не відносилась серйозно
до наслідків складання такої розписки.

Водночас, прохаючи суд , на всяк
випадок, поновити суд їй строк
позовної давності, якщо суд дійде
висновку, що він пропущений, ОСОБА_2 не
надала жодного належного і
допустимого доказу причин поважності
його пропуску, а тому суд приходить
до висновку, що строк давності на
звернення з позовом до суду попущений
і відсутні поважні причин його
поновити, а отже, це є підставою для
відмови у його замовленні.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,88, 209,212,213 ЦПК
України, ст.ст. 253,256,257,261, ст. 509, 525,526, 530,
615, 629, 1046,1047,1049 ЦК України, суд. -

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити,

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2) суму
боргу 9800 грн., 3% річних від
простроченої суми - 585,58 та судові
витрати 229,40 грн., а всього 10 614,98 грн.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання правочину
недійсним та відшкодування
матеріальної і моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
Дубина Л. А.