Справа № 1328/4189/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6642/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій І.І.

з участю представника
позивача Тістика Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 27 серпня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, та зустрічним позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" про визнання
недійсними кредитних договорів,-

встановила:

В травні 2010 року позивач ПАТ
"УкрСиббанк" звернувся в суду з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з врахуванням
заяви про уточнення позовних вимог
просив ухвалити рішення, яким
солідарно стягнути з відповідачів в
користь ПАТ "УкрСиббанк"
заборгованість за кредитними
договорами № 0 від 28.07.2008 р. та №
0 від 28.07.2008 р. у розмірі 280 206,51 дол.
США, що згідно курсу НБУ станом на 09.09.2011
р. становило 2 233 722 грн. 24 коп. (т. 1 а.с. 2-5,
а.с. 184-186).

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 28.07.2008 року між
АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником
якого є ПАТ "УкрСиббанк" та
відповідачем ОСОБА_3 укладено договір
про надання споживчого кредиту №
0, за яким остання отримала кредит
в розмірі 139 381,00 дол. США, що в
гривневому еквіваленті на момент
складання договору становило 674 994,31
грн., з кінцевим терміном повернення не
пізніше 27.07.2029 р. і сплатою 13,5 % річних.

Крім цього, 28.07.2008 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 укладено договір
про надання споживчого кредиту №
0, за яким ОСОБА_3 отримала кредит в
розмірі 136 442,00 дол. США, що в гривневому
еквіваленті на момент складання
договору становило 660 761,32 грн., з
кінцевим терміном повернення не
пізніше 27.07.2018 р. і сплатою 14,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитними договорами між банком та
відповідачем ОСОБА_3 укладено договір
іпотеки від 28.07.2008 р., предметом якого є
будинок та земельна ділянка, що по
АДРЕСА_1 та договір іпотеки від 28.07.2008р.,
предметом якого є квартира, що по
АДРЕСА_2.

Також, між позивачем та відповідачами
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договори
поруки № 218947 та № 218948 від 28.07.2008 р., а
також договори поруки від 28.07.2008 р. №
219120, № 219161 на виконання кредитного
договору № 0 за якими поручителі
на добровільних засадах взяли на себе
зобов'язання перед Банком відповідати
за зобов'язання відповідача ОСОБА_3 в
повному обсязі.

По кредитному договору № 0 від
28.07.2008 р. між банком та відповідачами
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було також укладено
два договори поруки №219120 та № 219161 від
28.07.2008 р., згідно умов яких, поручителі
на взяли на себе зобов'язання перед
Банком відповідати за зобов'язання
відповідача ОСОБА_3 в повному обсязі.

Оскільки зобов'язання за договорами не
виконані, просив позов задовольнити.

13.07.2012 р. ОСОБА_3 подала до суду
зустрічний позов, вимоги по якому
уточнила заявою від 27.06.2014 року, просила
ухвалити рішення, яким визнати
недійсними Кредитні договори на
споживчі цілі №0 та № 0 від
28.07.2008 року, укладені між нею та АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк» (т. 2 а.с. 194-207).

В обґрунтування позову покликалася на
те, що укладені між нею та АКІБ
"УкрСиббанк", правонаступником якого є
ПАТ "УкрСиббанк", кредитні договори є
недійсними,з підстав передбачених
ст.ст. 203, 215 та 227 ЦК України, оскільки
банк не має індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Львова від 01 жовтня 2012 року
задоволено клопотання представника
ПАТ «УкрСиббанк», об'єднано в одне
провадження зазначені вище позови,
присвоєно справі № 2/1328/1650/12,
провадження № 2/1328/53/12.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 27 серпня 2014
року позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 в користь ПАТ "УкрСиббанк"
заборгованість за кредитними
договорами № 0 та № 0 від
28.07.2008 р. у розмірі 80 206 дол. 51 цнт США, що
згідно курсу НБУ станом на 09.09.2011 р.
становило 2 233 722 грн. 24 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 в користь ПАТ "УкрСиббанк"
судові витрати у розмірі 1820 грн.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання
недійсними кредитних договорів №
0 та №0 від 28.07.2008р.
відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, з оскаржуваним
рішенням не погоджується, оскільки
вважає, що таке ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Звертає увагу суду на те, що в рішенні
суду першої інстанції суд не зробив
розподілу суми боргу на необхідні
складові, а саме, яка сума
заборгованості по тілу кредиту, борг по
відсотках, пеня, штрафні санкції та
інші можливі суми заборгованості.

Також, звертає увагу на не допустимість
одночасного солідарного стягнення
суми боргу з позичальника та кількох
поручителів, оскільки може бути
порушено їх право на повернення в
порядку регресу стягнутих з них сум.

Крім цього, на переконання апелянта,
кредитний договір суперечить
законодавству України в частині
використання іноземної валюти, як
засобу платежу на території України.

Покликаючись на норми ЗУ «Про
Національний Банк України», ЦК України,
ЗУ «Про банки і банківську діяльність»,
Декрет КМУ «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»,
Інструкцію про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземних валютах
вважає, що діючим законодавством не
передбачена оплата процентів по
кредиту в валюті без наявності
індивідуальної ліцензії НБУ.

Стверджує, що єдиним законним
платіжним засобом в Україні є гривня,
іноземна валюта на території України
за загальним правилом не володіє
ознакою платіжного засобу, в розумінні
законодавства не є грошима. Вважає, що
має місце зміна становища щодо
виконання боргових зобов'язань за
кредитним договором, оскільки з
підвищенням курсу іноземної валюти,
сума боргу значно зросла.

Просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 27 серпня 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким у первинному позові
ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_9 про стягнення заборгованості
відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 до
ПАТ "УкрСиббанк" про визнання
недійсними кредитних договорів
задовольнити.

Позивач за первісним позовом ПАТ
«УкрСиббанк» подав заперечення на
апеляційну скаргу ОСОБА_3, з якою не
погоджується та вважає її
безпідставною і необґрунтованою.

Просить в задоволенні апеляційної
скарги відмовити, оскаржуване рішення
залишити без змін.

Представник позивача Тістик Р.Б. в
судовому засіданні просить апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_4, будучи
повідомленим належним чином про день
та час розгляду справи, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення (т. 2
а.с. 259), в судове засідання апеляційної
інстанції не прибув, не повідомив суд
про причину неявки.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6
викликалися в судове засідання та не
з»явилися, повідомлення про вручення
поштового відправлення повернулись в
суд за закінченням терміну зберігання
(т. 2, а.с. 260-262).

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача на заперечення
доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково
виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання,
що оскаржуване рішення суду не в повній
мірі відповідає зазначеним вимогам
закону.

Задовольняючи вимоги по первинному
позову ПАТ "УкрСиббанк" суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
власні зобов"язання по кредитних
договорах виконав в повному обсязі,
натомість, в порушення умов кредитних
договорів відповідачі свої
зобов"язання належним чином не
виконали та допустили заборгованість в
сумі 280206,51 дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 2233722,24 грн.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову відповідача ОСОБА_3
суд вказав, що вчиняючи оспорювані
кредитні договори банк мав на це
відповідні дозволи, як це вимагало
діюче на той час законодавство.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
28.07.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк",
правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_3
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, за яким
відповідач отримала кредит в розмірі
139381,00 дол. США, що в гривневому
еквіваленті на момент складання
договору становило 674994,31 грн., з
кінцевим терміном повернення не
пізніше 27.07.2029 р. і сплатою 13,5% річних, а
також в цей день між тими самими
сторонами укладено договір про надання
споживчого кредиту №0 від 28.07.2008
року, за яким ОСОБА_3 отримала кредит в
розмірі 136442,00 дол. США, що в гривневому
еквіваленті на момент складання
договору становило 660761,32 грн., з
кінцевим терміном повернення не
пізніше 27.07.2018 р. і сплатою 14,5 % річних (т.
1 а.с.17-27, 37-45).

Додатковою угодою № 1 від 28.07.2008 р. до
кредитного договору №0

від 28.07.2008 р., сторони домовились, що
Банк надає позивачу ОСОБА_3
відстрочення сплати платежів на 6
місяців, а саме з 28.07.2008 р. до 28.01.2009 р. (т. 1
а.с. 28)

В забезпечення виконання зобов'язання
за зазначеними кредитними договорами,
між банком та відповідачем ОСОБА_3
укладено договір іпотеки від 28.07.2008 р.,
відповідно до умов якого предметом
іпотеки є будинок і земельна ділянка,
що по АДРЕСА_1 та договір іпотеки від
28.07.2008 р., предметом якого є квартира
АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 76-88).

Крім цього, між позивачем та
відповідачем ОСОБА_5 28 липня 2008 року
укладено договори поруки № 218947 та №
219161, за яким поручитель взяв на себе
зобов"язання перед банком відповідати
за виконання ОСОБА_3, усіх зобов"язань,
що виникли з договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 28.08.2008
року, а також договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 28 липня
2008 року.

Аналогічного змісту договори поруки
укладено між позивачем та
відповідачем ОСОБА_6 (т.1 а.с. 64-75).

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк
зобов"язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено,
що якщо в зобов»язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк.

Свої зобов'язання щодо надання кредиту
позичальнику згідно Кредитних
договорів Банк виконав в повному
обсязі, що підтверджується заявою на
видачу готівки № 42 від 28 липня 2008 року
(т. 1 а.с. 52).

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов»язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншими актами
цивільного судочинства.

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК
України якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться у з п. 4.1
Кредитних договорів, відповідно до
яких банк вправі вимагати дострокового
повернення кредиту, у зв'язку з
порушенням позичальником термінів
погашення таких.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що позивачем належним чином виконано
обов`язки за договорами про надання
споживчих кредитів, натомість
відповідачі, як основний боржник так і
фінансові поручителі, прострочили
погашення поточних платежів за
кредитами та нарахованими відсотками,
а вимоги банку про дострокове
повернення кредитів та процентів у
зв'язку з неналежним виконанням таких,
залишились не виконані.

Банком подано довідки-розрахунки
заборгованості за кредитними
договорами (т. 1 а.с. 187-200).

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов"язання.

Оскільки в основній своїй частині
апеляційної скарги доводи апелянта
стосуються недійсності кредитного
договору, а в іншій формулювання
резолютивної частини рішення щодо
порядку та форми стягнення
заборгованості, відповідно
розглядаючи апеляційну скаргу суд
виходить з наступного.

Відповідно до роз"яснень, які викладені
у п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»
резолютивна частина рішення повинна
мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі,
що випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог і залежно від
характеру справи давати відповіді на
інші питання, зазначені у статтях 215 - 217
ЦПК України.

На переконання колегії суддів, судом
першої інстанції при ухваленні рішення
не враховано вимоги та роз"яснення, які
містяться у п. 42 постанови Пленуму
Вищого спеціалізовано суду України з
розгляду цивільних у кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", відповідно
до яких, у резолютивній частині рішення
в обов"язковому порядку має
зазначатися, зокрема, як загальний
розмір вимог, так і всі його складові,
що підлягають сплаті.

Крім цього, у разі пред'явлення позову
про стягнення грошової суми в
іноземній валюті суду слід у
мотивувальній частині рішення навести
розрахунки з переведенням іноземної
валюти в українську за курсом,
встановленим Національним банком
України на день сплати.

З наданих суду розрахунків
заборгованості за кредитними
договорами встановлено, що
заборгованість за кредитним договором
№ 0 від 28.07.2008 року станом на 09.09.2011
року складає 141 931,53 дол. США, що
еквівалентно 1131435,58 грн., з яких
заборгованість за кредитом 111 702,97 дол.
США 97 цнт., що еквівалентно 890462,57 грн. 57
коп., заборгованість за процентами 30228,56
дол. США 56 цнт., що еквівалентно 240973,01
грн. грн. 01 коп., пеня в розмірі 32867,96 грн.
грн. 96 коп. та штраф 500 грн.

Крім цього, борг за кредитним договором
№ 0 від 28.07.2008 року станом на 09.09.2011
року складає 138274,98 дол. США, що
еквівалентно 1102286,66 грн., з яких
заборгованість за кредитом 105907,90 дол.
США 90 цнт., що еквівалентно 844226,01 грн. 01
коп., заборгованість за процентами 32367,08
дол. США 08 цнт., що еквівалентно 258020,65.
грн. 65 коп., пеня в розмірі 43780,51 грн. грн.
51 коп. та штраф 500 грн.

Загальний розмір заборгованості за
кредитними договорами № 0 від
28.07.2008 року та № 0 від 28.07.2008 року
станом на 09.09.2011 року складає 280206,51 дол.
США, що згідно курсу НБУ (1 дол. США = 7,9717)
еквівалентно 2233722 грн. 24 коп., з яких
заборгованість за кредитом 217610,87 дол.
США, що еквівалентно 1734728,58 грн.,
заборгованість за процентами 62595,64 дол.
США, що еквівалентно 498993,66 грн.,
неустойка в розмірі 77648,47 грн., з яких
пеня 76648,47 грн., штраф 1000,00 грн.

Відповідно, резолютивну частину
рішення слід змінити, доповнивши зміст
рішення складовими частинами
загального розміру заборгованості,
який необхідно стягнути з відповідачів
в користь позивача.

В свою чергу, статтею 554 ЦК України
встановлено, що в разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Виходячи з аналізу зазначеної правової
норми, поручителі, які спільно
поручилися одним договором,
відповідають перед кредитором
солідарно. У разі укладення кількох
договорів поруки на виконання одного й
того самого зобов"язання, ч. 3 ст. 554 ЦК
України не застосовується.

У такому випадку кредитор має право
пред"явити вимогу до кожного з
поручителів на підставі окремого
договору, відповідно до яких кожен із
поручителів відповідає перед
кредитором разом із боржником, як
солідарні боржники.

Однак, суд першої інстанції на
зазначене увагу не звернув, одночасно
стягнув в користь позивача
заборгованість солідарно з
позичальника ОСОБА_3 та фінансових
поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а відтак,
оскаржуване рішення підлягає зміні в
цій частині шляхом стягнення
заборгованості в користь кредитора
солідарно із боржника та кожного
поручителя окремо.

Що стосується доводів апелянта про
недійсність кредитних договорів,
оскільки такі суперечать
законодавству України щодо
використання іноземної валюти, як
засобу платежу на території України,
колегія суддів бере до уваги
роз"яснення, які викладені у п. 11
постанови Пленуму Вищого
спеціалізовано суду України з розгляду
цивільних у кримінальних справ № 5 від
30.03.2012 року "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", у якому зазначено, що у
разі виникнення спору щодо отримання
сторонами кредитного договору
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України, як засобу платежу
або як застави (підпункт "г" пункту 4
статті 5 Декрету про валютне
регулювання) суд має виходити з того, що
Національним банком України на
виконання положень статті 11 цього
Декрету, статті 44 Закону України "Про
Національний банк України" в межах
своїх повноважень прийнято Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з
пунктом 1.5 цього Положення
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями, який до
переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків" генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, або генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні
виходити з того, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
жовтня 1991 року АКІБ "УкрСиббанк",
(правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк") отримав ліцензію НБУ № 75
на право здійснювати банківські
операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11
ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки та
банківську діяльність", в тому числі
щодо розміщення залучених коштів від
свого імені на власних умовах та на
власний ризик.

24.12.2001 року АКІБ "УкрСиббанк",
(правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк") отримав Дозвіл № 75-2 на
право здійснення операцій визначених
пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст. 47
ЗУ "Про банки і банківську діяльність",
та 19.11.2002 року отримав Додаток до
Дозволу № 75-2 на здійснення операцій з
валютними цінностями.

Відтак АКІБ "УкрСиббанк",
(правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк"), як фінансова установа,
отримавши у встановленому законом
порядку генеральну ліцензію, в тому
числі на здійснення валютних операцій,
мав право здійснювати операції з
надання кредитів в іноземній валюті.

Також, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині безпідставності покликання
ОСОБА_3 на несправедливість умов
кредитних договорів про надання
кредиту в доларах США, оскільки саме по
собі зростання/коливання курсу
іноземної валюти не є достатньою
підставою для розірвання кредитного
договору на підставі статті 652 ЦК,
оскільки зазначене стосується обох
сторін договору й позичальник при
належній завбачливості міг, виходячи з
динаміки зміни курсів валют із моменту
введення в обіг національної валюти та
її девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

При цьому, у п. 10.13 Договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 28.07.2008
року та Договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 28.07.2008
року зазначено, що підписання даного
Договору позичальником свідчить про
те, що всі умови даного Договору йому
цілком зрозумілі і він вважає їх
справедливими по відношенню до нього і
перед підписання даного договору
позичальником отримано інформаційний
лист відповідно до вимог чинного
законодавства, зокрема п. 2 ст. 11 ЗУ "Про
захист прав споживачів".

Разом з тим, суд першої інстанції
помилково стягнув солідарно з
відповідачів в користь позивача
судовий збір, оскільки відповідно до
ст.ст. 541, 543 ЦК України передбачена
солідарна відповідальність лише за
виконання обов"язку, який встановлений
законом або договором.

В свою чергу, у ст. 88 ЦПК України не
передбачено право солідарної вимоги
або солідарного обов"язку на
присудження з другої сторони понесених
іншою стороною судових витрат, тому
судові витрати підлягають до стягнення
з кількох відповідачів у відповідній
частині.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 27 серпня 2014 року -
змінити.

Викласти абзац другий та третій
резолютивної частини рішення в
наступній редакції:

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5
на користь ПАТ «УкрСиббанк» (МФО 351005,
, р/р 0113) борг за
кредитними договорами № 0 від
28.07.2008 року та № 0 від 28.07.2008 року у
сумі 280206,51 дол. США, що згідно курсу НБУ
(1 дол. США = 7,9717) еквівалентно 2233722 (два
мільйони двісті тридцять три тисячі
сімсот двадцять дві) грн. 24 коп., з яких
заборгованість за кредитом 217610,87 дол.
США, що еквівалентно 1734728,58 грн.,
заборгованість за процентами 62595,64 дол.
США, що еквівалентно 498993,66 грн.,
неустойка в розмірі 77648,47 грн., з яких
пеня 76648,47 грн., штраф 1000,00 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6
на користь ПАТ «УкрСиббанк» (МФО 351005,
, р/р 0113) борг за
кредитними договорами № 0 від
28.07.2008 року та № 0 від 28.07.2008 року у
сумі 280206,51 дол. США, що згідно курсу НБУ
(1 дол. США = 7,9717) еквівалентно 2233722 (два
мільйони двісті тридцять три тисячі
сімсот двадцять дві) грн. 24 коп., з яких
заборгованість за кредитом 217610,87 дол.
США, що еквівалентно 1734728,58 грн.,
заборгованість за процентами 62595,64 дол.
США, що еквівалентно 498993,66 грн.,
неустойка в розмірі 77648,47 грн., з яких
пеня 76648,47 грн., штраф 1000,00 грн.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» (МФО 351005, ,
р/р ) 1820 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин