Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1361/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Черниш Т. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.05.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого -
Черниш Т.В.,

суддів
Кривохижі В.І.,

Голованя А.М.,

при секретарі
Дімановій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Капітанівської селищної ради
Новомиргородського району, за участю
третіх осіб: головного управління
юстиції, відділу державного земельного
агентства у Новомиргородському районі,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування, зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
Капітанівської селищної ради, третя
особа- Новомиргородська державна
нотаріальна контора-про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 27 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

3 грудня 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до
Капітанівської селищної ради про
визнання за нею права власності в
порядку спадкування на земельну
ділянку площею 0,5 га, розташовану по
АДРЕСА_1, яка належала її чоловікові
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
на спадщину. Останній за життя склав на
її, позивачки, користь заповіт, зокрема,
на житловий будинок АДРЕСА_1 і на
зазначену земельну ділянку, які він
успадкував після смерті своєї дружини
ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Вона, ОСОБА_3, подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, отримала свідоцтво
про право на спадщину за заповітом та
житловий будинок, однак у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
земельну ділянку площею 0,5 га їй було
відмовлено у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого
документу-державного акту на право
власності спадкодавця на земельну
ділянку, який той не встиг оформити.

Залучена за ухвалою суду від 23
грудня 2013 року до участі у справі
третьою особою ОСОБА_4 проти заявленого
позову заперечував і 27 січня 2014 року
пред'явила зустрічний позов про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом на спірну
земельну ділянку, виданого державною
нотаріальною конторою 15 грудня 2006 року
на ім'я ОСОБА_6

Зазначала, що на день смерті
матері -ОСОБА_7 вона постійно проживала
з нею та батьком, була зареєстрована в
АДРЕСА_1, змінила місце проживання і
виписалась з будинку лише в 2006 році,
однак батько, оформляючи свідоцтво про
право на спадщину, приховав від
нотаріуса цей факт. Вважаючи, що вона як
спадкоємець першої черги спадкування
за законом право на спадщину не
втратила, звернулась до нотаріальної
контори після смерті батька, але
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 13 грудня 2013 року
їй було відмовлено у видачі свідоцтва у
зв'язку з оформленням спадщини на
ОСОБА_6

Просила задовольнити її вимоги та
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Рішенням Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 27 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Зустрічний позов задоволено: визнано
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом на земельну
ділянку площею 0,5 га, розташовану по
АДРЕСА_1, видане ОСОБА_6 державним
нотаріусом Новомиргородської
державної нотаріальної контори 15
грудня 2006 року за р. №2747.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставила питання про скасування рішення
суду першої інстанції з мотивів
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду фактичним обставинам
справи. Зазначала, зокрема, що рішення
суду ґрунтується на сумнівних доказах,
яким суд не дав належної правової
оцінки, незаконно позбавив її права на
присадибну земельну ділянку; не
врахував її доводів про те, що ОСОБА_4
після одруження з 2002 року з
матір'ю-ОСОБА_7 не проживала, спадщину
не приймала, до суду звернулась лише
через 10 років після смерті матері.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції ОСОБА_3 повністю
підтримала доводи апеляційної скарги,
ОСОБА_4 та її представник ці доводи не
визнали, надали письмові заперечення.

Перевіривши за матеріалами
справи законність та обґрунтованість
рішення суду в межах, визначених ст. 303
ЦПК України, заслухавши пояснення осіб,
які з'явились в судове засідання,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_7 Після її смерті
відкрилась спадщина, до складу якої
входить, зокрема, і земельна ділянка,
розміром 0,50 га, розташована в АДРЕСА_1,
яка належна спадкодавцю на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії КР №000753,
виданого Капітанівською селищною
радою 20 червня 1994 року(а.с.9).

За відповідною заявою ОСОБА_6 на
його ім'я державним нотаріусом
Новомиргородської державної
нотаріальної контори 15 грудня 2006 року
за р. №2747 видано свідоцтво про право на
спадщину на цю земельну ділянку (а.с 151).

14 січня 2013 року ОСОБА_6 склав
заповіт, яким все своє майно заповів
своїй дружині ОСОБА_3. (а.с.16), а
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.65)

Заявляючи про визнання
зазначеного свідоцтва про право на
спадщину недійсним, ОСОБА_4, не
заперечуючи права батька як спадкоємця
першої черги спадкування за законом,
стверджувала, що він, вказавши в заяві
про видачу свідоцтва про відсутність
інших спадкоємців, порушив її право на
спадщину, яке вона не втратила.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 ЦК, не заявив про
відмову від неї.

Вирішуючи спір, заявлений ОСОБА_4
з підстав, передбачених ч.3 ст. 1268 ЦК
України, суд першої інстанції вважав
доведеним факт постійного її
проживання разом з матір'ю на час
відкриття спадщини в будинку АДРЕСА_1,
що належав спадкодавцю ОСОБА_7, і
визнав, що ОСОБА_4 як спадкоємець за
законом першої черги прийняла спадщину
у визначений законом спосіб.

При встановленні цих обставин суд
надав правильну оцінку зібраним
доказам.

Так, в паспорті ОСОБА_4 наявні
реєстраційні записи про її місце
реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з 1
серпня 2002 року та зняття з реєстрації 3
листопада 2006 року у зв'язку з переїздом
в АДРЕСА_2(а.с.76). Такі ж дані, з
посиланням на записи в будинковій
книзі, містить довідка селищної ради
від 12 грудня 2013 року (а.с.79).

Про те, що ОСОБА_4 фактично
проживала в будинку матері до її смерті
і залишалась там мешкати з сім'єю до
переїзду в АДРЕСА_2, підтвердили свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

В с. Капітанівка ІНФОРМАЦІЯ_1
народився її син (а.с.178), який перебував
під патронажним наглядом
Капітанівської лікарні, що
підтверджується даними довідки від 25
березня 2014 року( а.с. 204), оглянутою судом
історією розвитку дитини, в яких місце
проживання дитини зазначено
буд.АДРЕСА_1, показами свідка-лікаря
ОСОБА_11, який, крім того, засвідчив з
посиланням на медичні документи
Капітанівської лікарні про
перебування на обліку по вагітності
ОСОБА_4 як мешканки зазначеного
будинку.

З огляду на наведене є
безпідставними доводи ОСОБА_3 про
недостовірність зазначених доказів. За
змістом довідки, виданої
Капітанівською селищною радою 4 грудня
2006 року для пред'явлення до
нотаріальної контори, на яку
посилається ОСОБА_3 і яка міститься в
матеріалах спадкової справи до майна
померлої ОСОБА_7, ОСОБА_6 був прописаний
та проживав разом з спадкодавцем.
Будь-якої інформації щодо доньки-
ОСОБА_4, зареєстрованої на той час за
місцем проживання матері, довідка не
містить (а.с.151).

В заяві про прийняття спадщини та
видачу свідоцтва, поданій 15 грудня 2006
року, ОСОБА_6 зазначив, що інших
спадкоємців, передбачених законом,
немає(а.с.150).

З наданих ОСОБА_4 копій
відповідних свідоцтв про своє
народження, про одруження вбачається,
що вона є рідною донькою спадкодавця
ОСОБА_7, і відповідно до ст. 1261 ЦК
України має право на спадкування у
першу чергу, як і ОСОБА_6

Твердження апеляційної скарги
щодо звернення ОСОБА_4 до суду через 10
років після смерті матері не мають
правового значення, оскільки за
правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини. Доводи ОСОБА_4 відносно
того, що про оформлення спадщини
батьком дізналась лише після його
смерті, не спростовані.

Разом з тим, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду про наявність
правових підстав для визнання
недійсним оспорюваного свідоцтва про
право на спадщину в цілому.

Зазначеним свідоцтвом посвідчено
право ОСОБА_6 як єдиного спадкоємця за
законом першої черги на всю земельну
ділянку розміром 0,5 га, яка належала
спадкодавцю ОСОБА_7(а.с.10,151)

Однак, виходячи з встановленого
факту щодо прийняття спадщини ОСОБА_4
та визначеного ч.1 ст. 1267 ЦК України
принципу рівності часток у спадщині
кожного із спадкоємців за законом,
колегія суддів вважає, що визнанню
недійсним підлягає оспорюване
свідоцтво лише щодо 1/2 частини
спадкового майна-земельної ділянки
розміром 0,5 га, оскільки частка ОСОБА_6
в земельній ділянці становить іншу ?
частину, яка входить до складу
спадкового майна.

Як підтверджено матеріалами
спадкової справи, ОСОБА_3 прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_6 шляхом
подачі 6 березня 2013 року відповідної
заяви до нотаріальної контори(а.с.64).
Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України спадщина
належить їй з часу відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_6 після оформлення
спадщини не отримав державний акт на
право власності за зазначену земельну
ділянку, як встановлено діючим
законодавством, ОСОБА_3 не мала умов для
одержання свідоцтва про право на
спадщину в нотаріальній конторі.
Письмова відмова нотаріуса мотивована
саме відсутністю правовстановлюючого
документу на спірну земельну
ділянку(а.с.8).

З огляду на це, колегія суддів
вважає доведеною наявність правових
підстав для визнання за ОСОБА_3 як
спадкоємцем за заповітом права
власності на ? частину спадкового
майна- земельної ділянко площею 0,5 га,
розташованої по АДРЕСА_1, і часткового
задоволення її позовних вимог.

Наведені обставини свідчать про
те, що суд першої інстанції при
розгляді справи допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи і є підставою для
скасування постановленого рішення з
ухваленням нового.

Виходячи з викладеного та
керуючись, ст. 303, п.2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309,
313,314,316 ЦПК України, колегія суддів
судової палати в цивільних справах

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 27 березня 2014 року
скасувати. Ухвалити нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_4
задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане
Новомиргородською державною
нотаріальною конторою 15 грудня 2006 року
за р. №2747 на ім'я ОСОБА_6, в частині ?
земельної ділянки площею 0,50 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1, і визнати за
ОСОБА_4 право власності в порядку
спадкування за законом на земельну
ділянку в цій частині.

Позов ОСОБА_3 задовольнити
частково. Визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
заповітом на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,50 га, що знаходиться на
території АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді