Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2, представника
відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Одеса цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, про поділ спільного майна, про
стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, про поділ спільного
майна, про стягнення грошової
компенсації. Позовні вимоги мотивовані
тим, що з середини жовтня 2005 року
позивачка з відповідачем вирішили
створити сім'ю,і з цією метою почали
спільно проживати як подружжя, без
реєстрації шлюбу в квартирі за
адресою:м. Одеса, АДРЕСА_1, в якій
проживала позивачка.

Позивачка стверджує, що вона з
відповідачем вела спільне
господарство, здійснювали разом
витрати на придбання предметів,
необхідних для налагодженого
сімейного побуту,зробили ремонт в
квартирі.

В січні 2007 року сторони за спільною
домовленістю придбали в кредит
автомобіль марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2006 року
випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1.
При цьому, поручителем за кредитним
договором була мати позивачки - ОСОБА_5.
Позивачка також стверджує, що їй мати
надала суму у розмірі 5000 доларів США,
які її мати отримала від продажу
батьківського будинку. Вищевказані
кошти вона надала відповідачу з метою
внесення первісного внеску за
автомобіль.

Після придбання автомобіля, сторони
використовували його для потреб сім'ї,
проте він був оформлений на ім'я
відповідача, оскільки позивачка не
мала прав на керування транспортними
засобами.

З моменту придбання автомобіля, а також
під час шлюбу, відповідач вносив кошти
до банку, які були спільно набуті
подружжям.

Згідно положень кредитного договору,
вартість автомобіля складає 31 592.00
доларів США, що на момент укладення
договору було еквівалентно 256 843 грн., у
зв'язку з чим, позивачка бажає отримати
компенсацію вартості 1/2 частини даного
автомобіля, а саме у розмірі 128 421,50 грн.

На підставі викладеного, позивачка
просить:

- встановити юридичний факт, що ОСОБА_4
та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, без
реєстрації шлюбу в період з жовтня 2005р.
по 27.10.2007р.

- визнати автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2006 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, спільною сумісною власністю
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також виділити
даний автомобіль ОСОБА_2, стягнувши з
нього грошову компенсацію у розмірі 128
421,50 грн..

В судовому засіданні позивачка, а також
її представник підтримали позовні
вимоги, а також підтвердили обставини
заявленого позову. Так позивачка
підтвердила той факт, що вона почала
проживати однією сім'єю з відповідачем
з жовтня 2005р.. Однак шлюб між сторонами
був зареєстрований лише 27 жовтня 2007р..
За вищевказаний період вони спільно
придбали автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2006 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1. При цьому, вони спільно вносили
кошти на погашення кредиту. Однак після
фактичного припинення шлюбних
відносин, відповідач не бажає сплатити
компенсацію вартості вищевказаного
автомобіля.

Відповідач, а також його представник
позовні вимоги не визнали. Так
відповідач пояснив, що він придбав
автомобіль до шлюбу. При цьому на час
придбання автомобіля він не проживав з
позивачкою однією сім'єю та вони не
мали спільного бюджету. Кошти на
первісний внесок за автомобіль у нього
частково збереглись після продажу
інших автомобілів, а також частину
коштів він запозичив у своїх родичів.
Він не заперечував того факту, що
частину коштів на погашення
заборгованості за кредитним договором
він вносив під час шлюбу, проте ці кошти
були його родичів. Крім того, він є
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою, а тому він
використовував автомобіль для
здійснення підприємницької
діяльності, у зв'язку з чим, вважає, що
автомобіль не може бути визнаний
спільною сумісною власністю.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, свідків,
проаналізувавши у сукупності надані
сторонами докази, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню на підставі фактів,
встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 одружились 27 жовтня 2007р.,
актовий запис № 23, зареєстрований
Вигодинської сільрадою Біляївського
районного Одеської області. (а.с. 5)

Однак в судовому засіданні
встановлено, що фактично сторони стали
проживати однією сім'єю, без реєстрації
шлюбу ще з жовтня 2005р.. При цьому,
сторони проживали за однією адресою, а
саме АДРЕСА_1, в якій проживала
позивачка, мали спільний бюджет та вели
спільне господарство.

Вищевказаний факт підтверджується
поясненнями позивачки ОСОБА_4, а також
поясненнями свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_6 підтвердив той факт, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу
перебували у фактичних шлюбних
відносинах на протязі двох років. При
цьому вони мешкали спільно в квартирі
удвох.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 почали зустрічати з 2004р., а
спільно стали проживали як єдина сім'я
з 2005р.. Вона також пояснила, що надала
ОСОБА_2 кошти у розмірі 5000 доларів США
на перший внесок для придбання
автомобіля, а також погодилась
виступати поручителем за кредитним
договором.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є
сусідкою ОСОБА_2, а також підтвердила
той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 2005р.
проживали однією сім'єю.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що з 2001р. вона
знає ОСОБА_4, оскільки з нею спільно
працювала. Крім того, вона пояснила, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 2005р. стали проживати
як подружжя. Вона декілька разів
залишалась переночувати та бачила, що
вони ведуть спільне господарство.

В той же час, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10
надала інші пояснення.

Так, свідок ОСОБА_9 підтвердила той
факт, що ОСОБА_2 запозичив у старшого
брата ОСОБА_12 кошти на придбання
автомобіля.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_2
запозичив у старшого брата ОСОБА_12
кошти на придбання автомобіля. При
цьому, ОСОБА_2 проживав спільно з ним, а
не з позивачкою.

Суд вважає, що в даному випадку
пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11
неможливо прийняти до увагу, оскільки
вони фактично не свідчать про характер
взаємовідносин між сторонами, а лише
мають посилання на факт позики коштів
на придбання автомобіля.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 в
2007р. придбав автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2006
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1. При цьому частину коштів
на придбання автомобіля у розмірі 19776
доларів США, він отримав за кредитним
договором від 12 січня 2007р., який був
укладений з ПАТ КБ «Приватбанк».
Загальна вартість автомобіля склала
суму у розмірі 31592 долара США. (а.с. 27-33).

Погашення заборгованості за кредитним
договором, відповідач здійснював в
період з 12.01.2007р. по 28.08.2013р., тобто
основну частину коштів він погасив в
період шлюбу.

Необхідно відзначити, що між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_5 був укладений
договір поруки, відповідно до якого
остання виступала майновим
поручителем ОСОБА_2 за договором від
12.01.2007р. (а.с. 40-41)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5
пояснила, що погодилась стати
поручителем, оскільки її дочка ОСОБА_4
проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю, а
також бажали одружитись.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не надав
зрозумілої відповіді, яким чином, та за
яких умов, ОСОБА_5 погодилась стати
його поручителем, за умовою, що він не
підтримував з її дочкою фактичні
шлюбні відносини.

Таким чином, суд вважає, що в судовому
засіданні підтвердився факт, що ОСОБА_4
та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, без
реєстрації шлюбу в період з жовтня 2005р.
по 27.10.2007р..

Частиною 1 ст. 74 СК України встановлено,
що якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому
іншому шлюбі, майно, набуте ними за
час спільного проживання, належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

При цьому, ч. 2 цієї статті встановлено,
що на майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, поширюються положення глави 8
цього Кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від
21.12.2007р. „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», судам
роз'яснено, що застосуванні ст. 74 СК,
що регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Суд вважає, що у виниклих
правовідносинах між сторонами можливо
застосувати положення ч. 1 ст. 74 СК
України, оскільки сторона в спірний
період проживали однією сім'єю, як
чоловік та дружина, мали спільний
бюджет, спільно відпочивали та
перебували на святах.

Згідно ч.2 ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

В судовому засідання відповідач
посилався на те, що частину коштів на
придбання автомобіля він запозичив у
брата ОСОБА_12, а також кошти запозичив
на погашення кредиту.

При цьому, він надав копії розписок від
24.12.2006р. та від 10 жовтня 2014р..

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 також підтвердили той факт, що
відповідач брат в борг кошти на
придбання автомобіля у старшого брата
ОСОБА_12.

Позивачка також пояснила, що її мати
ОСОБА_5 надала відповідачу кошти у
розмірі 5000 доларів, що також
підтвердила безпосередньо ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Крім того, ч. 7 ст. 57 СК України
встановлено, що якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і
кошти, що належали одному з подружжя,
то частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною

власністю.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України встановлено,
що договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

З наданих відповідачем розписок, що
підтверджують отримання коштів не
вбачається, що з їх змістом була
ознайомлена позивачка. Крім того, в
судовому засіданні позивачка пояснила,
що їй не було відомо про існування
боргових зобов'язань у відповідача.
Доказів того, що позивачка була
ознайомлена з умовами отримання коштів
зі сторони відповідача не надано. На
підставі викладеного, суд вважає, що
вищевказані кошти є особистими
зобов'язаннями відповідача.

Суд вважає, що пояснення свідків
ОСОБА_9 та ОСОБА_11, а також ОСОБА_5 про
отримання відповідачем на придбання
автомобіля коштів, неможливо прийняти
до уваги, оскільки згідно ч. 2 ст. 218 ЦК
України заперечення однією із сторін
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідач не надав суду яких-небудь
письмових доказів, що первісний внесок
на придбання автомобіля він зробив за
рахунок особистих коштів, або майна,
які йому належали до початку фактичних
шлюбних відносин з позивачкою.

Враховуючи той факт, що сторони на час
придбання автомобіля проживала як одна
сім'я, мали спільний бюджет та вели
спільне господарство тривалий час, суд
вважає, що автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2006
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1 є спільною сумісною
власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2, у рівних
частках, тобто по 1/2 за кожним.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Частиною 2 ст. 71 СК України встановлено,
що неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема

на житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду
на підставі позову інших
співвласників,

якщо річ є неподільною.

У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦК України
яку не можна поділити без втрати її
цільового призначення.

Автомобіль є річ неподільна, що є
загальновідомим фактом, а тому, суд
вважає, що вищевказаний автомобіль
необхідно виділити відповідачу,
оскільки він ним користується, а на
користь позивачки стягнути грошову
компенсацію його дійсної ринкової
вартості.

При цьому, суд не приймає до уваги
твердження відповідача, що автомобіль
використовувався ним для здійснення
підприємницької діяльності, оскільки
до суду не надано жодного доказу
організації транспортних перевезень
на даному автомобілі з метою отримання
прибутку.

Згідно висновку судової
автотоварознавчої експертизи № 1062 від
06.03.2014р. ринкова вартість автомобіля
Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 складає
суму у розмірі 150097, тобто вартість 1/2
частки складає суму у розмірі 75048
(сімдесят п'ять тисяч сорок вісім)
гривень 50 (п'ятдесят) копійок.

Таким чином, суд вважає, що необхідно
виділити ОСОБА_2 автомобіль Suzuki Grand Vitara,
2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, визнавши
за ним право особистої приватної
власності на даний автомобіль та
стягнути з нього на користь позивачки
грошову компенсацію дійсної ринкової
вартості 1/2 частини автомобіля у
розмірі 75048 (сімдесят п'ять тисяч сорок
вісім) гривень 50 (п'ятдесят) копійок.

Кріп того, з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню витрати
за проведення судової
автотоварознавчої експертизи у
розмірі 354 гривні 24 копійки, судовий
збір 750 гривень 48 копійок.

В той же час, необхідно стягнути з
ОСОБА_4 додатково судовий збір на
користь Держави у розмірі 155 гривень 68
копійок, оскільки він не був сплачений
у повному обсязі, згідно останніх
позовних вимог, у задоволенні яких було
частково відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
65,61,69,70, 74 Сімейного Кодексу України,
ст.ст. 183, 365 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, про поділ спільного
майна, про стягнення грошової
компенсації - задовольнити частково.

2. Встановити юридичний факт,
що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією
сім'єю, без реєстрації шлюбу в період з
жовтня 2005р. по 27.10.2007р.

3. Визнати автомобіль Suzuki Grand Vitara,
2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною
сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

4. Виділити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, іпн
НОМЕР_2) автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2006 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, визнавши за ним право
особистої приватної власності на даний
автомобіль.

5. Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2,
іпн НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (
ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_3)
грошову компенсацію дійсної ринкової
вартості 1/2 частини автомобіля Suzuki Grand
Vitara, 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі
75048 (сімдесят п'ять тисяч сорок вісім)
гривень 50 (п'ятдесят) копійок.

6. Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2,
іпн НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (
ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_3)
витрати за проведення судової
автотоварознавчої експертизи у
розмірі 354 гривні 24 копійки, судовий
збір 750 гривень 48 копійок, а всього суму
у розмірі 1104 (одна тисяча сто чотири)
гривні 72 (сімдесят дві) копійки.

7. Стягнути з ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_3)
судовий збір на користь Держави у
розмірі 155 гривень 68 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку через
Суворовський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя