Справа № 461/1650/14
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/7583/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів
Тропак О.В., Федоришина А.В.
з участю секретаря Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2,ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 13 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Товариства з
обмеженою відповідальністю (ТзОВ)
«Техносервіс - Львів» про стягнення
коштів ,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
ТзОВ «Техносервіс-Львів» про стягнення
коштів, посилаючись на те, що він з
квітня 2011 року є учасником, а з грудня
2011 року - директором ТзОВ
«Техносервіс-Львів». Стверджує, що у
відповідача перед ним виникла
кредиторська заборгованість з
компенсації витрат, здійснених в
інтересах відповідача та оформлених
позивачем як підзвітні кошти (податки
та інші обов'язкові платежі, платежі
за отримані товариством послуги,
господарські витрати, тощо) на загальну
суму 170 797,53 гривень. Просить стягнути з
відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 13 травня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_4 заборгованість в
розмірі 170 797,53 грн., судовий збір в
розмірі 1 707,99 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 У
апеляційній скарзі апелянт просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові повністю. Зазначає, що вказане
рішення не ґрунтується на вимогах
закону, не доведено обставини, які суд
вважав встановленими, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам по
справі, судом неправильно застосовано
норми матеріального права. Вважає, що
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з підстав, передбачених ч.1
ст. 309 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта
та його представника, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу належить задовольнити, оскільки
суд першої інстанції зробив свої
висновки без належних підстав, справу
вирішено без достатньої перевірки
обґрунтованості позовних вимог та
наданих на їх обґрунтування доказів;
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи,
встановленим на підставі повної і
всебічної перевірки доказів, їх
дослідження і правильної оцінки; тому з
висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
належними та допустимими доказами
(ст.ст. 10, 58- 61 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам
не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що апелянт є учасником
ТзОВ «Техносервіс-Львів» із часткою
понад 33%. Позивач теж є учасником цього
товариства із часткою біля 4% (а.с.52).

Відповідно до рішення загальних зборів
ТзОВ «Техносервіс-Львів» від 27 грудня
2011року, яке ви знано недійсним
рішенням господарського суду
Львівської об ласті від 11 травня 2012
року, що набрало законної сили, ОСОБА_4
був керівником цього товариства
(а.с.54-60).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не беруть участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їхні права
та обов'язки, мають право на апеляційне
та касаційне оскарження судових рішень
у випадках та порядку, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з п.б ч.1 ст. 10 Закону України І
«Про го сподарські товариства»
учасники това риства мають право брати
участь у розподілі прибутку товариства
та одержувати його частку (дивіденди).
Право на отримання частки прибутку
(дивідендів) пропорційно частці
кожного з учасників мають особи, які є
учасниками товариства на початок
строку виплати дивідендів.
Оскаржуване рішення про стягнення
коштів з товариства стосується прав та
законних інтересів апелянта, як
учасника цього товариства. Він хоч не
був залучений до участі в справі, має
право на оскарження рішення Галицького
районного суду м.Львова з наведених
вище підстав.

На підставі аналізу наявних у справі
доказів колегія суддів приходить до
висновку, що на підтвердженнях своїх
позовних вимог позивач не надав
належних та допустимих доказів.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції в обґрунтування під
ставності позовних вимог навів довідку
від 10 лютого 2014 року з таблицею
заборгованості, яка складена самим
позивачем.

Колегія суддів вважає, що заслуговують
на увагу доводи апелянта в тій частині,
що вказані докази не можуть бути
прийняті як належні та допустимі,
оскільки відповідно до ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підтвердженням вчинення господарської
операції можуть бути лише первинні
документи, які містять передбачені
законом обов'язкові реквізити. Такі
документи на підтвердження позовних
вимог не надані. Позивач не надав
доказів, що перелічені у довідці
витрати понесені позивачем в інтересах
ТзОВ «Техносер віс-Львів», сплачені ним
з особистих коштів.

Тому, на підставі аналізу наявних в
матеріалах справи доказів, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів, якими
стверджується підставність його вимог.

Відтак, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості. Висновки
суду першої інстанції, викладені у
рішенні, не відповідають обставинам
справи, що полягає у неправильній
оцінці встановлених судом фактичних
обставин і помилковому визначенні
юридичних наслідків цих обставин. Тому
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309,
313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Галицького районного
суду м. Львова від 13 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_4 про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Техносервіс - Львів» 170 797,53 грн.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскарженим у касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: