Справа № 565/1104/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року
м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської
області під головуванням

суддіДемчини Т.Ю.при
секретаріКовальчук В.С.,з участю
позивачаОСОБА_3,відповідачаОСОБА_4,пред
ставника відповідачаОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів
за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_4
заборгованості за договором позики в
сумі 362917,44 грн., інфляційного
збільшення суми боргу у розмірі 30332,23
грн., 17220,55 грн. трьох процентів річних
від простроченої суми, а також судових
витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються
тим, що 10.09.10 р. відповідач взяв у
позивача в позику грошові кошти в сумі
237000,00 грн., що на той момент дорівнювало
30000,00 доларів США, з умовою повернення
рівними частинами щомісячно, з
кінцевим строком повернення до 10
вересня 2013 року, про що сторони уклали
письмовий договір. Однак, у домовлений
термін суму позики ОСОБА_4 не повернув,
жодного щомісячного платежу на користь
ОСОБА_3 не робив, на його неодноразові
звернення відповідач належним чином не
реагує, позичені кошти до цього часу не
повернув.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
вимоги позовної заяви підтримав в
повному обсязі та пояснив, що з ОСОБА_4
тривалий час підтримував товариські
стосунки, раніше вже позичав йому
грошові кошти, які той своєчасно та в
повному обсязі повернув. У вересні 2010
року ОСОБА_4 звернувся до нього з
проханням позичити 30000,00 доларів США, на
що ОСОБА_3 погодився. 10.09.10 р. ОСОБА_3, за
домовленістю з ОСОБА_4, прийшов за
місцем роботи відповідача - у
торгівельний павільйон на МПП «Ринок»
в м.Кузнецовську Рівненської області,
де передав йому гроші в сумі 237000,00 грн.
купюрами по 100-200 грн., які сторони
перерахували. Безпосередньо після
цього ОСОБА_3 продиктував, а ОСОБА_4
власноручно написав письмовий договір,
за умовами якого відповідач взяв у
позику грошові кошти в еквіваленті
30000,00 доларів США з умовою повернення
протягом трьох років щомісячно рівними
частинами. Даний письмовий договір був
підписаний сторонами, виконаний в
одному екземплярі, який ОСОБА_3 забрав
собі. Однак будь-яких щомісячних
платежів ОСОБА_4 не здійснював. Позивач
пояснив, що він неодноразово звертався
до відповідача з питаннями та
проханням повертати позику, однак
ОСОБА_4 пояснював неможливість
виконання своїх зобов'язань
відсутністю коштів та скрутним
матеріальним становищем. Не повернув
суму позики ОСОБА_4 і після 10.09.13 р. При
цьому, як пояснив ОСОБА_3, увесь час він
систематично відвідував ОСОБА_4 та
пропонував повернути кошти. У квітні 2014
року між ними на ґрунті невиконання
ОСОБА_4 своїх зобов'язань по поверненню
позики виник конфлікт, що спонукало
ОСОБА_3 звернутись до суду з позовом на
захист своїх майнових інтересів.

Відповідач ОСОБА_4 вимоги позовної
заяви не визнав в повному обсязі та
пояснив, що у 2005 році отримав від ОСОБА_3
у борг значно меншу суму грошей, про що
сторони оформили та посвідчили
нотаріально відповідний договір. У
договорі йшлось про безпроцентну
позику, хоча ОСОБА_3 перед його
укладенням наполягав на сплаті
процентів за користування коштами, на
що ОСОБА_4 погодився. В подальшому,
протягом часу до 2010 року, ОСОБА_4
повертав кошти ОСОБА_3, як суму позики,
так і проценти у запропонованому
ОСОБА_3 обсязі. У вересні 2010 року ОСОБА_3
повідомив ОСОБА_4, що за цей час
останній не сплатив йому проценти у
загальному розмірі 30000,00 доларів США, а
ці кошти самому ОСОБА_3 не належать, та
запропонував написати договір позики
цієї суми, з метою заспокоєння осіб,
яким винен ОСОБА_3, запевнивши при
цьому, що будь-яких правових наслідків
для ОСОБА_4 це не створить. Будучи
введеним в оману ОСОБА_3, ОСОБА_4 10.09.10 р.
написав власноручно під диктовку
ОСОБА_3 у приміщенні власного
торгівельного павільйону на МПП
«Ринок» в м.Кузнецовську Рівненської
області договір позики, при цьому
будь-яких коштів ОСОБА_3 йому не
передавав. ОСОБА_4 пояснив також, що до
квітня 2014 року ОСОБА_3 з приводу
повернення позики його не турбував, а у
квітні 2014 року прийшов на його робоче
місце та почав вимагати повернення
надуманого боргу, при цьому завдав
ОСОБА_4 тілесних ушкоджень та пошкодив
його майно. З цього приводу ОСОБА_4
звернувся до органів міліції, однак
порушене по факту спричинення йому
тілесних ушкоджень кримінальне
провадження згодом було закрито.
ОСОБА_4 пояснив, що до правоохоронних
органів з приводу вимагання у нього
грошових коштів чи шахрайських дій він
не звертався, оскільки вірив ОСОБА_3, що
написаний ним письмовий договір позики
не створить будь-яких наслідків. З цих
підстав відповідач просив суд
відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні заперечив проти
задоволення позовних вимог з підстав
недоведеності ОСОБА_3 факту передачі
10.09.10 р. грошових коштів ОСОБА_4, у
зв'язку з чим вважає договір позики
нікчемним. Він також просив суд
відмовити у задоволенні позову у
зв'язку з безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши та оцінивши у
сукупності докази у справі, приходить
до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню. Підставами для
такого висновку суду стало наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Судом досліджено оригінал письмового
договору позики, укладеного ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 10 вересня 2010 року. З договору
вбачається, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3
237000,00 грн., що на момент укладення
договору складає 30000,00 доларів США
терміном до 10 вересня 2013 року, і
зобов'язувався повертати кошти
щомісячно рівними частинами у розмірі
6583,00 грн. до закінчення строку позики. У
договорі зазначено, що повернення
позики має бути проведено в
м.Кузнецовську Рівненської області. У
разі падіння курсу гривні призначена
до повернення сума повинна становити
еквівалент 30000,00 доларів США. У разі
неповернення позичальником грошей до
зазначеного у договорі строку,
позичкодавець вправі пред'явити цей
договір до стягнення в порядку і
строки, передбачені чинним
законодавством України. У договорі
ОСОБА_4 зазначено, що гроші за цим
договором він отримав до його
підписання.

З пояснень учасників процесу судом
встановлено, що договір позики
складений ОСОБА_3 та написаний
власноручно ОСОБА_4 Дана обставина
ніким не оспорюється.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони, або якщо воля
сторін виражена за допомогою
телетайпного, електронного або іншого
технічного засобу зв'язку. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 не
заперечував факт надання ОСОБА_4 у 2005
році іншої суми коштів у позику,
зазначивши при цьому, що попередній
борг ОСОБА_4 йому повернуто в повному
обсязі і будь-яких претензій з цього
приводу він до відповідача не має та не
заявляє.

Укладений договір позики за формою
відповідає встановленим
законодавством вимогам, містить
відомості про осіб, що його уклали,
предмет, взаємні права та обов'язки
сторін. Договір позики підписаний
сторонами безпосередньо після його
складання, що ОСОБА_4 не оспорюється.

Таким чином, з пояснень позивача та
наданого ним письмового договору судом
встановлено, що 10 вересня 2010 року
ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_3 у позику грошові
кошти в сумі 237000,00 грн. на умовах
повернення рівними частинами в сумі по
6583,00 грн. терміном на 36 місяців, і у разі
зміни у сторону зменшення курсу
національної валюти України
зобов'язався повернути їх у сумі,
еквівалентній у доларах США сумі
позики.

У п.4 договору зазначається про те, що
кошти, передбачені 1 п. цього договору
(237000,00 грн.), ОСОБА_4 отримав до
підписання договору.

Отримання зазначених у договорі позики
коштів ОСОБА_4 оспорюється. У
підтвердження своїх пояснень ОСОБА_4
посилається на показання допитаних
судом свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також
письмові пояснення ОСОБА_8

Як показав ОСОБА_6, він являється
підприємцем та має торгівельний
павільйон на МПП «Ринок» навпроти
торгівельного павільйону ОСОБА_4
Свідок пояснив, що у вересні 2010 року до
ОСОБА_4 прийшов ОСОБА_3, при цьому свідок
не пам'ятає, чи мав ОСОБА_3 у руках якусь
ношу. Вони з ОСОБА_4 розмовляли на
вулиці, після чого зайшли до кіоску
ОСОБА_4 Через хвилин 15-20 ОСОБА_3 пішов, а
коли свідок зайшов до ОСОБА_4, останній
повідомив йому, що написав ОСОБА_3 якусь
розписку, при цьому ОСОБА_4 мав
пригнічений вигляд. В подальшому
ОСОБА_3 час від часу (коли раз на місяць,
коли раз на квартал) приходив на робоче
місце ОСОБА_4, однак про що вони
розмовляли, свідку невідомо. У квітні
2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник
конфлікт. Чи позичав ОСОБА_4 у ОСОБА_3
кошти, свідку невідомо.

Допитана судом як свідок дружина
ОСОБА_4 ОСОБА_7 суду показала, що зі слів
ОСОБА_4 їй відомо, що у квітні 2014 року до
нього приходив ОСОБА_3 та вимагав
якійсь гроші, після чого ОСОБА_4
повідомив дружину про те, що більше
трьох років тому назад написав
письмову розписку про те, що винен
ОСОБА_3 гроші, хоча фактично таких
грошей від нього не отримував. Свідок
вважає, що грошей ОСОБА_4 за цей час
ніхто не надавав, бо їй про це нічого
невідомо. У 2011 році вони придбали
автомобіль, однак, як пояснила свідок,
гроші на нього вони збирали, крім того,
їм допомогли батьки.

З нотаріально посвідчених письмових
пояснень ОСОБА_8 вбачається, що в кінці
2011 року він передав для свого зятя
ОСОБА_4 та своєї дочки ОСОБА_7 2000,00
доларів США, щоб допомогти їм придбати
автомобіль. Про укладення ОСОБА_4 у 2010
році договору позики йому нічого
невідомо.

Показання свідків не спростовують
висновків суду про отримання ОСОБА_4
від ОСОБА_3 10.09.10 р. коштів в сумі 237000,00
грн., оскільки жоден свідок при
укладенні договору позики присутній не
був та не спростував факт передачі
ОСОБА_3 ОСОБА_4 суми позики, у той час як
про це прямо зазначено у тексті
договору, підписаного сторонами.

Відповідно до ст.218 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків.

З огляду на вищезазначену норму,
оскільки доказів, зазначених у ст.218 ЦК
України, у підтвердження своїх
заперечень факту отримання від ОСОБА_3
коштів відповідачем не надано, суд
вважає недоведеними його твердження
про те, що письмовий договір позики не
був спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
а волевиявлення учасників правочину не
було вільним чи не відповідало їх
внутрішній волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

З пояснень відповідача судом
встановлено, що до квітня 2014 року із
заявами про вчинення щодо нього ОСОБА_3
вимагання, шахрайства чи інших
злочинних дій, ОСОБА_4 до
правоохоронних органів не звертався, в
провадженні Кузнецовського МВ УМВС
України в Рівненській області на даний
час перебуває лише кримінальне
провадження за ч.1 ст.125 КК України
(спричинення легких тілесних
ушкоджень), у якому ОСОБА_4 є потерпілим.

Судом не встановлено обставин, які б
вказували на нікчемність договору
позики, укладеного 10.09.10 р. ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 Позов про визнання даного
договору позики недійсним
відповідачем не пред'являвся.

Так як з договору позики вбачається
досягнення сторонами згоди щодо
істотних його умов, а саме - суми позики,
умов її надання, строку та умов її
повернення, що засвідчено їх підписами,
суд прийшов до висновку про додержання
позичальником ОСОБА_4 та позикодавцем
ОСОБА_3 вимог закону, що ставляться до
правочинів, отже, про дійсність
договору позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Так як строк договору позики сплинув,
суд вбачає наявність правових підстав
для стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 заборгованості за договором
позики.

Вирішуючи питання про розмір коштів, що
підлягають стягненню, суд враховує
наступне.

Відповідно до ст.524 ЦК України,
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Із змісту договору позики вбачається,
що сторони визначили грошовий
еквівалент зобов'язання у іноземній
валюті, зазначивши, що сума позики
складає еквівалент 30000,00 доларів США.
Договір позики має застереження про те,
що у разі зміни курсу гривні до долара
США у сторону зменшення, сума
зобов'язання повинна відповідати цьому
еквіваленту.

Згідно з офіційним курсом НБУ станом на
10.09.10 р., курс української гривні до
долара США складав 790,82 грн. за 100
доларів США. На момент розгляду справи
згідно з офіційним курсом НБУ такий
курс складає 1585,40 грн. за 100 доларів США.
Отже, курс української гривні знизився,
у зв'язку з чим розмір позики, що
підлягає поверненню, підлягає
визначенню як еквівалент 30000,00 доларів
США, що складає: 30000,00 доларів США * 1585,40
грн./100 = 475620,00 грн.

Разом з тим, враховуючи вимоги ст.11 ЦПК
України, беручи до уваги, що позивачем
позовні вимоги не збільшувались, суд
вбачає підстави для стягнення коштів
за договором позики у сумі, зазначеній
у позовній заяві - 362917,44 грн.

Вирішуючи вимоги про застосування
наслідків порушення грошового
зобов'язання, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Інфляція - це знецінення грошей і
безготівкових коштів, що
супроводжується зростанням цін на
товари і послуги (п.2 Методологічних
положень щодо організації
статистичних спостережень за змінами
цін (тарифів) на спожиті товари
(послуги) і розрахунку і розрахунку
індексу споживчих цін, затверджених
наказом Держкомстату № 519 від 14.11.06 р.)
Показником, який характеризує рівень
інфляції, є індекс споживчих цін, який
характеризує зміни у часі загального
рівня цін на товари та послуги, що купує
населення для невиробничого
споживання. Він є показником зміни
вартості фіксованого набору споживчих
товарів та послуг у поточному періоді
порівняно з базовим. Отже, встановлений
індекс інфляції враховується при
обчисленні суми боргу в разі наявності
між сторонами грошових зобов'язань у
грошовій одиниці України.

Оскільки сторонами у договорі позики
визначено суму коштів, що підлягає
поверненню, у іноземній валюті, суд не
вбачає правових підстав для стягнення
з ОСОБА_4 інфляційних втрат у розмірі
30332,23 грн.

Розрахунок 3 % річних, наданий
позивачем, суд вважає обґрунтованим і
на підставі ст.625 ЦК України вбачає
підстави для стягнення цих коштів у
межах заявлених вимог у розмірі 17220,55
грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.203,
204, 207, 218, 524, 533, 625, 1046-1049 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 362917
(триста шістдесят дві тисячі дев'ятсот
сімнадцять) грн. 44 коп. заборгованості
за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 17220
(сімнадцять тисяч двісті двадцять) грн.
55 коп. у зв'язку з простроченням
виконання грошового зобов'язання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
понесені позивачем судові витрати в
розмірі 3654 (три тисячі шістсот
п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позову
відмовити у зв'язку з безпідставністю.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Рівненської області через
Кузнецовський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Головуючий: