Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1725/14
Головуючий у 1 інстанції: Марченко
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 27 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3, що діє
в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 , за участю третьої особи
управління Державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
органу опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Заводському району про
вселення та за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_5 ОСОБА_3 що діє в своїх
інтересах і в інтересах малолітнього
ОСОБА_4, за участі третьої особи, органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Заводському району про
визнання осіб такими, що втратили право
користування,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_3, що діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, за участю третьої особи
управління Державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
органу опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Заводському району про
вселення.

В обґрунтування позову зазначали, що
ОСОБА_6, колишній чоловік ОСОБА_5 є
наймачем АДРЕСА_1 Зазначали, що
зареєстровані за загоди
квартиронаймача у квартирі АДРЕСА_1 але
ОСОБА_6 чинить перепони у користуванні
квартирою, робить проживання позивачів
в квартирі неможливим.

Посилаючись на вказані обставини, та
враховуючи те, що у них неповнолітня
дитина - інвалід, просили суд вселити
їх у житлове приміщення де вони
зареєстровані.

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_3 що діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням в
АДРЕСА_1

В позові зазначали, що ОСОБА_6, на
підставі рішення адміністрації та
профспілкового комітету Заводу
вогнетривких виробів від 30 серпня 1983р.,
отримав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Зазначена квартира була виділена на
сім'ю у складі трьох осіб: ОСОБА_6,
ОСОБА_7,, і ОСОБА_8

05 травня 1989р. ОСОБА_6 уклав шлюб з
ОСОБА_5 Цей шлюб фактично був
припинений у 2005р., а офіційно
розірваний 31 березня 2011р. Під час шлюбу
ОСОБА_6, як відповідальний
квартиронаймач, прописав у спірній
квартирі тодішню свою дружину ОСОБА_5
та її дочку ОСОБА_3

У подальшому ОСОБА_3 народила сина
ОСОБА_11, якого також було зареєстровано
відповідно чинного законодавства за
місцем проживання матері (тобто, у
спірній квартирі). З часом стосунки між
ними погіршились, а у 2005р. сімейні
відносини були практично припинені і
відповідачі залишили спірну квартиру.
З того часу у АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не проживають.

Відповідачі залишили спірну квартиру
добровільно, без примусу. Протягом
тривалого часу мешкають в іншому
житловому приміщенні. До них з
пропозицією вселити їх у квартиру не
звертались. Таким чином, відповідачі не
проживають у спірній квартирі без
поважної на те причини. Ніякої участі в
утриманні спірної квартири ніколи не
приймали; це повністю роблять позивачі.

Оскільки строк непроживання
відповідачів у спірній квартирі значно
перевищує шість місяців, просили
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 27 лютого 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_3, що
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 про вселення в
квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 особою, що втратила
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Визнано ОСОБА_3 разом з неповнолітнім
сином ОСОБА_4 особами, що втратили право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_4, ОСОБА_5
зазначають, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, тому
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги про
вселення в квартиру АДРЕСА_1, та
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 про визнання їх
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

.71 ЖК України ' , , ? ? .

( , ' ) ? (. 2 . 71, . 72 ЖК України, . 10
? 12 1985 № 2 " ? , Житлового кодексу
України").

, ' (? ') , ? , ? ? ?, ? ? ,
. 214 ЦПК України.

Судом встановлено, що спірна квартира,
на підставі рішення адміністрації та
профспілкового комітету Заводу
вогнетривних виробів від 30 серпня 1983р.,
була виділена на сім'ю у складі трьох
осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, і ОСОБА_8 і
складається з двох кімнат.

В травні 1989 року ОСОБА_6 одружився з
ОСОБА_5, яка вселилась в спірну квартиру
як його дружина. Разом з ОСОБА_12 в
спірну квартиру вселилась ОСОБА_3 У 2002
році ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_4, який
також зареєстрований в спірній
квартирі.

В 2005 року шлюбні відносини між ОСОБА_6
та ОСОБА_5 припинені і з квітня 2005 року
ОСОБА_12 разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 та
онуком ОСОБА_4 виїхали з спірної
квартири.

Задовольняючи на підставі ст. ст. 71,72 ЖК
України позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про визнання такими, що втратили право
користування жилим приміщенням
ОСОБА_5, ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах
і в інтересах малолітнього ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив із того, що
вони добровільно залишили спірну
квартиру, тривалий час, а саме, з квітня
2005 року (більше шести місяців) у ній не
проживають, квартирою не цікавляться,
витрат на оплату квартирної плати та
комунальних послуг не несуть, а факт
того, що ОСОБА_6 перешкоджав ОСОБА_5,
ОСОБА_3, та неповнолітньому ОСОБА_4
користуватися зазначеною квартирою не
знайшов свого підтвердження.

В обґрунтування такого висновку
районний суд посилався на акти КП ПРЕЖО
№ 4 від 05.05.2011 року та від12.10.2012 року, (т. 2
а.с.15,16).

За комунальні послуги за спірну
квартиру сплачував тільки ОСОБА_6, що
не заперечувалось сторонами.

При цьому суд дійшов обґрунтованого
висновку про недоведеність доводів
ОСОБА_5, та ОСОБА_3 про залишення ними
спірної квартири у зв"язку з
неможливостю в ній проживання із за
того, що ОСОБА_6 їм перешкоджав у
користуванні спірною квартирою.

Доказів того, що позивач ОСОБА_6
перешкоджав користуватися спірною
квартирою ОСОБА_5, та ОСОБА_3 та її сину
ОСОБА_4 (звернення в правоохоронні
органи з цього питання та інші органи,
заміна замків в квартирі ), останні суду
не надали.

Суд першої інстанції врахував вимоги
закону, фактичні обставини справи,
надав оцінку всім наданим доказам по
справі і прийшов до обгрунтованого
висновку про задоволення позову
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, і відмові у
задоволені позову ОСОБА_5, ОСОБА_3 яка
діє в особистих інтересах та
представляє інтереси малолітнього
ОСОБА_4

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що судом повно і всебічно
з"ясовані обставини справи, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
при розгляді спору не порушені,
застосовані правильно, ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, а
доводи апеляційної скарги є
неспроможними і необгрунтованими та не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_4, ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 27 лютого 2014 року в цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: