Справа № 639/719/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова

у складі: головуючого -
судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Черненко К.І.,
Малойван Є.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя
особа ОСОБА_4, опікунська рада
адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради про визнання
недійсним договору дарування та про
захист цивільного права на житло, суд

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до Жовтневого районного
суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-тя особа ОСОБА_4, опікунська
рада адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради про визнання
недійсним договору дарування та про
захист цивільного права на житло, в
якому просила суд захистити цивільне
право позивача на постійне проживання
за місцем реєстрації, визнати договір
дарування житлового будинку від 31.07.2013
року недійсним, зобов'язати приватного
нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 внести до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно відомості про скасування права
власності ОСОБА_2 та стягнути з
відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що ОСОБА_1
будучи членом сім'ї ОСОБА_3
зареєстрована та постійно проживає в
житловому будинку АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок на праві
власності належав матері позивача
ОСОБА_3.

Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_1
будучи членом сім'ї власника житлового
проживала разом з власником ОСОБА_3 та
користувалася жилим приміщенням
нарівні з власником будинку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 26.09.2012 ОСОБА_2 було
призначено опікуном ОСОБА_3

31 липня 2013 року ОСОБА_2 будучи опікуном
ОСОБА_3 уклала з підопічною договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що даний правочин є
недійсним, оскільки є таким, що
укладений з порушенням вимог ст. 68 ЦК
України.

Ставши власником житлового будинку
відповідач ОСОБА_2 12.10.2013 року за
відсутності позивача зламала замки на
вхідних дверях та встановила нові
замки, позбавивши позивача можливості
доступу в приміщення житлового
будинку, чим порушила положення ст. 405
ЦК України, ст. 156 ЖК України та право
позивача на проживання в житловому
будинку.

Враховуючи викладені обставини ОСОБА_1
і була змушена звернутися до суду з
даним позовом.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26.02.2014
року надали суду письмові заперечення,
в яких посилались на те, що договір
дарування житлового будинку не може
бути нікчемним правочином, оскільки
всі вимоги чинного законодавства були
дотримані. Крім того вказали, що
рішення суду про визнання ОСОБА_3
недієздатною було скасовано рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 05.07.2013 року.

ОСОБА_3 вказала, що вона уклала дала
договір дарування перебуваючи при
здоровому розумі, ясній пам'яті та
діючи добровільно, повністю розуміючи
значення своїх дій та правові наслідки
договору, без будь-якого примушування,
насильства, чи погроз.

08 квітня 2014 року позивач уточнила
позовні вимоги та просила суд
встановити, що на момент вчинення
правочину договору дарування
житлового будинку відповідач ОСОБА_2,
відповідач ОСОБА_3 та третя особа
приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4
недодержали вимог ст. 203 ЦК України та
уклали договір між підопічною та
опікуном; визнати договір дарування
недійсним; застосувати наслідки
недійсності правочину, передбачені ст.
216 ЦК України; зобов'язати приватного
нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 внести до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно відомості про
скасування права власності ОСОБА_2;
захистити цивільне право позивача
ОСОБА_1 на постійне проживання за
місцем реєстрації у житловому будинку
АДРЕСА_1; стягнути з відповідача ОСОБА_2
на користь позивача судові витрати у
розмірі 1 623,70 грн.

В якості третіх осіб було вказано
ОСОБА_4 та Опікунську раду Жовтневого
району Харківської міської ради.

23 квітня 2014 року ОСОБА_3 надала суду
письмові заперечення на уточнений
позов, в якому вказала, що фактично вона
весь час була дієздатною, а опіка над
нею була припинена за законом з 05.07.2013
року, тобто з дня винесення рішення
апеляційним судом Харківської області.
Так, з 05.07.2013 року ОСОБА_2 не мала права
виконувати повноваження опікуна у
зв'язку з дієздатністю ОСОБА_3 Крім
того, ніякі цивільні права позивача
ОСОБА_1 порушені не були.

Позивач та її представник ОСОБА_5, який
діє на підставі договору від 26.02.2014
року, в судовому засіданні уточнений
позов підтримали, просили суд його
задовольнити, з підстав, викладених в
уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності
від 12.05.2014 року, в судовому засіданні
проти позову заперечували, просила суд
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, надала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності. Її
представник, ОСОБА_7, який діє на
підставі довіреності від 17.03.2014 року в
судовому засіданні проти позову
заперечував, просив суд відмовити в
його задоволенні, підтримав письмові
пояснення ОСОБА_3

Третя особа, приватний нотаріус ХМНО
ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилась,
надала суду заяву про розгляд справи за
її відсутності, та вказала, що підстав
для визнання правочину недійсним
немає, договір оформлено з додержанням
вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи Опікунської
ради Жовтневого району ХМР, Рогожина
В.В., яка діє на підставі доручення від
14.01.2014 року в судовому засіданні позов
не визнала, та пояснила, що ОСОБА_2 23.07.2013
року надала останній звіт опікуна
разом з рішенням апеляційного суду
Харківської області від 05.07.2013 року.
Оскільки засідання опікунської ради
було призначено на 06.08.2013 року, то
питання щодо припинення опіки було
розглянуто саме на цьому засіданні, та
було прийнято рішення про припинення
опіки над ОСОБА_3 з 05.07.2013 року, тобто з
дня ухвалення рішення.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, вважає, що
у задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено,
що ухвалою Московського районного суду
м. Харкова від 30.05.2012 року у цивільній
справі за заявою ОСОБА_1 про визнання
особи недієздатною, заінтересована
особа Відділ опіки та піклування
адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради, заяву ОСОБА_1
про призначення її опікуном було
залишено без розгляду.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 30.05.2012 року заяву ОСОБА_1
було задоволено та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
було визнано недієздатною. (а.с. 33)

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 26.09.2012 року ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, було призначено опікуном
недієздатної ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.
6)

Згідно письмових пояснень Опікунської
ради адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради від 08.04.2014
року, на підставі вищевказаних рішень
та відповідно до п. 3.5 Правил опіки та
піклування, опікунською радою було
сформовано особову справу на підопічну
особу №39. (а.с. 84)

Як пояснила в судовому засіданні
ОСОБА_2, вона встановлювала опіку,
зокрема, для оскарження рішення суду
про позбавлення ОСОБА_3 дієздатності.

Так, рішенням апеляційного суду
Харківської області від 05.07.2013 року за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 30.05.2012 року було скасовано.
Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви
про визнання недієздатною ОСОБА_3 (а.с.
35)

Рішення набрало законної сили.

23 липня 2013 року до Опікунської ради
адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради ОСОБА_2 було
подано звіт опікуна за період з 26.09.2012
року по 05.07.2013 року.

В даному звіті ОСОБА_2 повідомила, що за
час офіційного опікунства над
недієздатною ОСОБА_3 ніяких договорів
від імені підопічної та зі своєю
підопічної вона не укладала. (а.с. 119)

31 липня 2013 року між ОСОБА_3 (дарувальник)
та ОСОБА_2 (обдаровувана) було укладено
договір дарування житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Договір було посвідчено приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, зареєстровано
в реєстрі за №1804.

Під час посвідчення даного договору
нотаріусом було встановлено особи
сторін, їх дієздатність, а також
належність ОСОБА_3 житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 було
перевірено. (а.с. 5)

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 1 ст. 718 ЦК України, дарунком
можуть бути рухомі речі, в тому числі
гроші та цінні папери, а також нерухомі
речі.

Позивач вважає вказаний договір
дарування недійсним, оскільки, на її
думку, він є таким, що укладений між
опікуном та підопічною особою, для чого
вона і звернулась до суду.

Але, суд не може погодитися з
твердженнями позивача та її
представника, з наступних обставин.

Як було встановлено у рішенні вище,
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 30.05.2012 року, яким ОСОБА_3 і
була визнана недієздатною, було
скасовано рішенням апеляційного суду
Харківської області від 05.07.2013 року, цим
же рішенням ОСОБА_1 було відмовлено в
позові. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до положень ст. 60 ЦК України,
суд встановлює опіку над фізичною
особою у разі визнання її недієздатною
і призначає опікуна за поданням органу
опіки та піклування.

Згідно ч. 3 ст. 73 ЦК України, опіка
припиняється у разі поновлення
цивільної дієздатності фізичної особи,
яка була визнана недієздатною.

Так, законодавством передбачено, що над
недієздатними опіка встановлюється та
припиняється за рішенням суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» від 18.12.2009
N14, рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права. У зв'язку з цим суди повинні
неухильно додержувати вимог про
законність і обґрунтованість рішення у
цивільній справі.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
незалежність судової влади» від 13.06.2007
N 8, відповідно до частини п'ятої статті
124 Конституції України судові рішення
є обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені.

Виключне право перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.

Так, рішенням апеляційного суду
Харківської області від 05.07.2013 року
було встановлено, що рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 30.05.2012 року є незаконним, у зв'язку з
чим його і було скасовано, та ухвалено
рішення про відмову в задоволенні
позову про визнання ОСОБА_3
недієздатною.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 40 ЦК України,
фізична особа визнається недієздатною
з моменту набрання законної сили
рішенням суду про це.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 є такою особою, що
ніколи не позбавлялась дієздатності,
оскільки у цивільній справі щодо
позбавлення її дієздатності було
ухвалено рішення про відмову в
задоволенні позову.

Так, у суду відсутні підстави вважати,
що договір дарування було укладено між
опікуном та підопічною особою.

Ствердження представника позивача
стосовно тих обставин, що судом не
приймалося рішення про поновлення
дієздатності, та ОСОБА_2 не звільнялась
від обов'язків опікуна суд не приймає
до уваги, оскільки як було встановлено
у рішенні вище ОСОБА_3 ніколи не
визнавалася недієздатною особою.

Крім того, матеріали справи містять
Витяг з протоколу №10 засідання
опікунської ради адміністрації
Жовтневого району Харківської міської
ради від 06.08.2013 року, згідно якого було
прийнято рішення про припинення опіки
над ОСОБА_3 з 05.07.2013 року на підставі
рішення апеляційного суду Харківської
області. (а.с. 109-110)

Щодо позовних вимог про захист
цивільного права ОСОБА_1 на постійне
проживання за місцем реєстрації, то суд
не знаходить підстав для задоволення і
цієї частини позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Матеріали справи містять Довідку про
склад сім'ї №121 від 16.04.2013 року,
відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_1
(донька), ОСОБА_10 (онука), ОСОБА_2 (онука).
(а.с. 7)

Позивач в судовому засіданні
вказувала, що відповідач ОСОБА_2, після
укладання договору дарування, зламала
замки на вхідних дверях та встановила
нові замки, позбавивши позивача
можливості доступу в приміщення
житлового будинку, чим порушила її
право на проживання за місцем
реєстрації.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Підстав для звільнення від доказування
в даному випадку судом не вбачається.

Отже, в порушення зазначених вимог
закону, позивачем не було надано суду
доказів обставин, на які вона
посилається, як на підставу для
задоволення позову в цій частині.

Відтак, суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 31, 57-60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК,
ст. 16, 39, 40, 60, 73, 717, 718 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18.12.2009 N14,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про незалежність судової
влади» від 13.06.2007 N 8, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-тя особа ОСОБА_4, опікунська
рада адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради про визнання
недійсним договору дарування та про
захист цивільного права на житло -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Харківської області
через Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В.В. Труханович