Справа № 467/218/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року Арбузинський районний
суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді
Кологривої Т.М.,

за участю секретаря
Сіваченко Ю.І.

представника позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

представника органу опіки та
піклування Арбузинської РДА
Деменко І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Арбузинка цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
встановлення регламенту побачень з
дитиною, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору орган опіки та
піклування Арбузинська РДА

В С Т А
Н О В И В:

У лютому 2014 року позивач
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про встановлення регламенту побачень з
дитиною, мотивуючи свої вимоги тим, що
вона перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 9 вересня 2000
року. Шлюб розірвано за рішенням
Арбузинського районного суду
Миколаївської області 12 березня 2003
року. Від цього шлюбу є неповнолітній
син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з батьком. Позивач, посилаючись
на те, що відповідач перешкоджає йому у
побаченнях з сином після розірвання
шлюбу, прохала встановити регламент
систематичних побачень її з дитиною -
ОСОБА_6, а саме: в перші і треті вихідні
дні місяця з 9 години ранку суботи до 19
години вечора неділі та проведення
спільного відпочинку під час літніх
канікул, а також прохала винести
ухвалу щодо покладення обов'язку на
службу у справах дітей Арбузинської
РДА залучити спеціаліста служби у
справах дітей Арбузинської РДА та
дитячого психолога для встановлення
контакту між нею та сином ОСОБА_6 і щодо
надання висновку про встановлення
регламенту побачень матері з дитиною.

Ухвалою суду від 16 квітня 2014 року
вимоги щодо покладення обов'язку на
службу у справах дітей Арбузинської
РДА залучити спеціаліста служби у
справах дітей Арбузинської РДА та
дитячого психолога для встановлення
контакту між нею та сином ОСОБА_6 і щодо
надання висновку про встановлення
регламенту побачень матері з дитиною
були залишені без розгляду.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги позивача,
пояснив, що дитина проживає з
відповідачем окремо від позивача з 2004
року. З 2007 року позивач проживає у
Об'єднаних Арабських еміратах, у Києві
ж, де має у власності дві квартири,
сумарно проживає біля двох місяців на
рік. До смт. Арбузинки позивач
приїжджала з 2005 року постійно 2-3 рази на
рік з метою побачитись з дитиною, однак
їй не давали можливості цього робити.
Позивач надавала матеріальну допомогу
- гроші, подарунки, а чи приймав їх
відповідач - йому як представнику
невідомо. У 2013 році з метою
встановлення регламенту побачень
позивач звернулася до служби у справах
дітей.

Відповідач заперечував проти
задоволення позову, пояснив, що з 2004
року по 2013 року позивач до смт.
Арбузинки не приїзджала та з дитиною не
бажала зустрічатися. У судовому
засіданні по справі про позбавлення
батьківських прав свідок ОСОБА_8 дала
неправдиві свідчення щодо того, що
позивач приїжджала до смт. Арбузинки та
хотіла бачитися з дитиною, поскільки з
ОСОБА_8 він тільки протягом одного року
перебував у шлюбі. Ніяких грошових
коштів і подарунків позивач ніколи не
надавала сину. Син її не знає як свою
матір. У минулому році якось син йому
зателефонував зі школи та повідомив, що
якась незнайома тітка бігала за ним по
школі і казала, що вона його матір. Він
не заперечує проти спілкувань позивача
з сином у нього вдома, однак не у барі,
як хоче цього позивач. Син не бажає
спілкуватися з позивачем, бо він її не
знає. 6 лютого 2014 року відбулося
побачення позивача з сином, але син
спілкувався з нею хвилин 10 і після
цього сказав, що не хоче з нею більше
спілкуватися.

Представник відповідача
підтримав доводи відповідача, також
зазначив, що позивач життям свого сина
не цікавиться, не телефонує, не
поздоровляє його навіть з днем
народження, матеріальної допомоги на
його утримання не надає, не виявляла
бажання з ним спілкуватися на протязі
останніх 10 років. На сьогоднішній день
дитина матір не пам'ятає та не виявляє
до неї кожних почуттів та не бажає з нею
зустрічатися. Між дитиною та позивачем
втрачено зв'язок матері та дитини.
Поскільки дитина не висловлює бажання
щодо зустрічей з матір'ю, встановлення
психологічного контакту між позивачем
та сином неможливе, тому відповідач не
має законного права силувати сина до
зустрічей з матір'ю. Доводи позивача
щодо перешкоджання йому відповідачем у
спілкуванні з дитиною ніякими
належними доказами не підтверджені,
так як у червні 2013 року та 6 лютого 2014
року відповідач та його батьки надали
змогу позивачу спілкуватися з дитиною.
Встановлення запропонованого
позивачем способу участі у вихованні
дитини може призвести до негативних
наслідків, створить для дитини
нестерпну обстановку.

Представник органу опіки та
піклування пояснила, що позивач у
період з 2009 по 2012 рік з питань побачень
з дитиною до служби у справах дітей не
зверталася, тому до суду при розгляді
справи за позовом ОСОБА_2 про
позбавлення її батьківських прав
органом опіки та піклування було
надано висновок про доцільність її
позбавлення батьківських прав. Також
судом було винесено заочне рішення про
позбавлення її батьківських прав, яке у
подальшому було переглянуто та
відмовлено у задоволенні позову.
Пізніше позивач звернулася з заявою
щодо встановлення побачень з дитиною. 1
червня 2013 року у присутності психолога
було проведено побачення дитини та
матері протягом 15-20 хвилин. 15 січня 2014
року винесено рішення служби у справах
дітей щодо встановлення побачень
матері з дитиною. 6 лютого 2014 року
позивач звернулася з заявою, в якій
зазначила про невиконання рішення щодо
побачень, цього ж дня було проведено
побачення матері з дитиною. Після
побачення ОСОБА_6 сказав, що не хоче
більше зустрічатися з матір'ю та
відмовився від запропонованого нею
подарунку - ноутбука.

Вислухавши відповідача,
представників сторін, представника
органу опіки та піклування, свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Сторони перебували у шлюбі з 9
вересня 2000 року по 12 березня 2003 року.
Від шлюбу вони мають малолітню дитину -
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 22 листопада
2004 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про зміну місця проживання
дитини у задоволенні позову
відмовлено.

Таким чином, дитина з 2004 року по
теперішній час проживала окремо від
матері з батьком, а на даний час
проживає разом з дідом та бабусею.

Рішенням Арбузинського
районного суду Миколаївської області
від 9 липня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про позбавлення
батьківських прав відмовлено, вказане
рішення суду на момент винесення цього
рішення не набрало законної сили.

Позивач має власне житло у м.
Києві, задовільні умови проживання, на
обліку і психіатра та нарколога не
перебуває, позитивно характеризується
за місцем проживання, 9 лютого 2007 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_15, при цьому
змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_5.

Відповідач позитивно
характеризується за місцем роботи, має
задовільні умови проживання.

Як вбачається з наданих
позивачем письмових доказів, остання
зверталася до служби у справах дітей
Арбузинської РДА з питання побачень з
дитиною у квітні 2013 року, у січні 2014
року, а також у квітні 2013 року - до
Арбузинського РВ УМВС України в
Миколаївській області з питання
перешкоджання ОСОБА_2 у зустрічах з
сином, у травні 2013 року - до
Арбузинської селищної ради
Миколаївської області.

З клопотання начальника відділу
освіти Арбузинської районної
державної адміністрації від 20 грудня
2004 року видно, що останнім зобов'язано
ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічі
ОСОБА_5 з сином ОСОБА_6.

З висновку за матеріалами
перевірки, проведеної Арбузинським РВ
УМВС України в Миколаївській області
за заявою позивача від 16 квітня 2013 року
вбачається, що 16 квітня 2014 року
зустрічі матері з дитиною перешкоджав
дідусь ОСОБА_6.

Таким чином, позивачем не надано
жодних доказів, які б свідчили про те,
що з 20 грудня 2004 року відповідач
перешкоджав позивачу у зустрічах з
сином і того, що вона з 2005 року по
квітень 2013 року бажала зустрічатися з
дитиною і вживала для цього певні
заходи.

У свою чергу свідки по справі -
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
підтвердили, що позивач з 2004 року не
спілкується ніяким чином з своїм сином,
відповідач не міг позивачу забороняти
зустрічатися з сином, бо вона навіть не
приїжджала ні до школи, ні додому до
дитини. Також у характеристиці на
відповідача зазначено про те, що
позивач участі у вихованні дитини не
бере, навчанням не цікавиться, при
зустрічі через 10 років сина не
впізнала.

1 червня 2013 року з дозволу
відповідача за заявою позивача та з
ініціативи органу опіки та піклування
Арбузинської РДА відбулася зустріч
позивача ОСОБА_5 з сином ОСОБА_6 у
присутності практичного психолога, за
результатами якої практичний психолог
ОСОБА_16 склала письмовий відгук, в
якому зазначено, що у ході зустрічі
контакту матері з дитиною встановлено
не було, за вільного спілкування з
сином такий контакт можливий, однак
ситуація, в якій знаходиться ОСОБА_6,
психологічно впливає на емоційний стан
дитини, може призвести до розладів у
поведінці та психіці.

Після цього дитина з матір'ю не
зустрічалася.

Рішенням № 4 від 15 квітня 2014 року
комісії з питань захисту прав дитини
Арбузинської РДА рекомендовано ОСОБА_5
в інтересах дитини за попередньою
домовленістю з батьком дитини ОСОБА_2,
за бажанням дитини, для встановлення
психологічного контакту з ОСОБА_6
проводити зустрічі на нейтральній
стороні не менше одного разу на місяць,
а після встановлення контакту -
проводити зустрічі за бажанням дитини
та за попередньою домовленістю з
батьком дитини про час та місце
зустрічі, але не менше одного разу на
місяць. Крім того, рекомендовано ОСОБА_5
виконувати свої батьківські обов'язки,
приділяти увагу дитині і турботу,
виховувати його і матеріально
забезпечувати, а ОСОБА_2 - поважати
батьківські права ОСОБА_5 і не
обмежувати її у спілкуванні з сином.

Як пояснили учасники процесу,
другий раз ОСОБА_6 з дозволу батька
зустрівся з позивачем 6 лютого 2014 року,
зустріч тривала біля 10 хвилин і після
неї ОСОБА_6 відмовився взяти подарунок
та у подальшому зустрічатися з матір'ю.

У ході слухання справи
малолітній ОСОБА_6 пояснив суду, що він
з матір'ю бачився всього за останні два
роки три рази, ним опікуються дід,
бабуся та тато. Мама тільки один раз
приходила до школи, він її впізнав,
однак не хтів з нею говорити. Не бажає
зустрічатися з матір'ю, причину цього
пояснити не зміг.

Психолог ОСОБА_17, яка була
присутня при поясненнях дитини у
судовому засіданні 16 квітня 2014 року,
пояснила, що контакту дитини з матір'ю
не встановлено, ситуація з матір'ю
впливає на його емоційний стан. Дитина
не дає критичну поведінку діям матері,
не виявляє до матері ніякого
відношення.

Згідно висновку органу опіки та
піклування Арбузинської РДА від 15
квітня 2014 року № 99/0/12-17/3-14 ОСОБА_5 за
попередньою домовленістю з батьком
дитини ОСОБА_2, за бажанням дитини, для
встановлення психологічного контакту
з ОСОБА_6 необхідно проводити зустрічі
на нейтральній стороні не менше одного
разу на місяць, а після встановлення
контакту з сином проводити зустрічі за
бажанням дитини та попередньою
домовленістю з батьком дитини про час
та місце зустрічі, але не менше одного
разу на місяць.

Відповідно до ст. 153 СК України
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Згідно ч. 3 ст. 157 СК України той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому із батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Частина перша статті 159 СК України
дає право звернення до суду з позовом
про усунення перешкод щодо
спілкування з дитиною, якщо той з
батьків, з ким проживає дитина, чинить
перешкоди тому із батьків, хто проживає
окремо, у спілкуванні з дитиною та її
вихованні.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК.

Оскільки позивачем не надано
доказів того, що саме відповідач чинить
йому перешкоди у спілкуванні з
малолітньою дитиною та перешкоджає їй
бачитися з дитиною, суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Крім того, з висновку органу опіки
та піклування, письмового відгуку
психолога, пояснення психолога у
судовому засіданні, пояснень самої
дитини встановлено, що саме малолітня
дитина не хоче спілкуватися з матір'ю
на даному етапі складних відносин між
батьками. Конфлікт між батьками після
розлучення негативно впливає на
психічний розвиток дитини, може
призвести до порушення його психіки.

Сімейним кодексом передбачено, що
батьки дитини мають одинакові права
відносно своєї дитини.

Однак, відповідно до ст. 150 СК
України, батьки мають ще й обов'язки
щодо виховання та розвитку дитини та,
відповідно до частини четвертої цієї
статті, батьки зобов'язані поважати
дитину. Повага до дитини має
базуватися на визнанні незаперечної
істини: дитина - це маленька людина, зі
своїм внутрішнім світом, своїми
уподобаннями, своїми бажаннями та
потребами.

Спілкування з матір'ю та батьком -
це право, а не обов'язок дитини. Якщо
дитина через певні обставини
відмовляється бачитися з батьком чи
матір'ю, силувати її ніхто не має права.
Такий примус був би актом неповаги до
дитини.

Таким чином, суд вважає, що
запропонований позивачем спосіб
участі у спілкуванні з дитиною за
відсутності психологічного контакту
між матір'ю та дитиною не буде
відповідатиме інтересам дитини, може
привести до негативних наслідків.

Керуючись ст.ст. 10, 59, 209, 212 - 215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної
заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
встановлення регламенту побачень з
дитиною відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Арбузинський районний
суд Миколаївської області на протязі 10
днів з дня отримання його копії.

Суддя

Т.М.Кологрива