У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Касьяна О.П., Попович О.В.,Ступак О.В.,
Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_6, товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімторг-Комплект»,
треті особи: приватний нотаріус
Сєвєродонецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Лисичанський завод
залізобетонних виробів», про визнання
договору купівлі-продажу недійсним, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Державний
експортно-імпортний банк України»
(далі - ПАТ «Укрексімбанк») звернулось
до суду із зазначеним позовом до
ОСОБА_6, товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімторг-Комплект»
(далі - ТОВ «Хімторг-Комплект»),
мотивуючи його тим, що 23 червня 2006 року
між ПАТ «Укрексімбанк» та товариством
з обмеженою відповідальністю
«Донбас-ліс» (далі - ТОВ «Донбас-ліс»)
було укладено кредитний договір №
6106К17. На забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 23
червня 2006 року між позивачем та
ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки
№ 6106Z27, предметом якого є
належні на праві власності 43/1000 часток
від цілого об'єкту нерухомості -
будівель і споруд деревообробного
комбінату, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: сушильний цех,
позначений літерою «В». Починаючи з
червня 2007 року ТОВ «Донбас-ліс»
перестало виконувати умови кредитного
договору, внаслідок чого утворилась
заборгованість. З метою уникнення
майнової відповідальності
іпотекодавці звернулись до суду із
позовом до ПАТ «Укрексімбанк» про
визнання договору іпотеки від 23 червня
2006 року недійсним. На підставі судових
рішень вищезазначений договір іпотеки
було визнано недійсним. Рішенням
Верховного Суду України від 10 червня
2009 року судові рішення, якими було
визнано договір іпотеки недійсним,
скасовані та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову
іпотекодавців.

Позивач вважав, що іпотека та заборона
на відчуження предмета іпотеки, за
договором іпотеки від 23 червня 2006 року,
на теперішній час дійсна, проте
всупереч умовам іпотечного договору
ОСОБА_6 змінив місцезнаходження
предмета іпотеки та 28 травня 2008 року
уклав із ТОВ «Хімторг-Комплект»
договір купівлі-продажу будівлі
сушильного цеху.

Оскільки ОСОБА_6 здійснив відчуження
предмета іпотеки, а також змінив його
місцезнаходження, чим порушив умови
іпотечного договору, позивач просив
суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу будівлі сушильного
цеху, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ
«Хімторг-Комплект».

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 25
квітня 2012 року в задоволенні позову ПАТ
«Укрексімбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 29 січня 2014 року рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 25 квітня 2012 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ПАТ
«Укрексімбанк» відмовлено з інших
підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрексімбанк»
просить суд касаційної інстанції
скасувати рішення апеляційного суду та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги про визнання недійсним договору
купівлі-продажу задовольнити,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
«Укрексімбанк», суд першої інстанції
виходив із того, що на момент укладання
спірного договору купівлі-продажу,
договір іпотеки був визнаний судом
недійсним, а тому ОСОБА_6 при відчуженні
нерухомого майна не було порушено
умови іпотечного договору, подальше
скасування судових рішень, на підставі
яких було визнано недійсним договір
іпотеки, не впливає на правомірність
укладання спірного правочину.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
висновку, що судом першої інстанції
було допущено порушення норм
процесуального закону, оскільки не
було залучено до участі у справі
місцевий благодійний фонд «Григорія
Сковороди», який на сьогодні є
власником спірного нерухомого майна.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону, з наступних
підстав.

Судам встановлено, що 23 червня 2006 року
між позивачем, ТОВ «Триггер», ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір
№ 6106Z27, предметом якого є: 437/1000 часток
від цілого об'єкту нерухомого майна -
будівель і споруд деревообробного
комбінату, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: приміщенням № 3-5
першого поверху цеху столярних виробів
(дверне відділення) - літер «П, п»,
загальною площею 152,6 кв. м; приміщення
цеху столярних виробів (віконне
відділення) - літ. «М-2Н, Пд., п,п»:
першого поверху № 1 - IV; 1-5; 7-12; 17-25; 32; 33,
загальною площею 4 670,1 кв. м, другого
поверху № 1; ІІ; 1-18, загальною площею 489,6
кв. м, підвалу № 1; ІІ; 1-12, загальною
площею 462,6 кв. м, належні на праві
власності товариству з обмеженою
відповідальністю «Триггер»; 43/1000
часток від цілого об'єкту нерухомого
майна - будівель деревообробного
комбінату по АДРЕСА_1, а саме: сушильний
цех - літ. «В», загальною площею 1 908,1 кв.
м, належні на праві власності ОСОБА_6;
склад готової продукції по АДРЕСА_1
загальною площею 2 284,0 кв. м, належний на
праві власності ОСОБА_8 (а.с. 5-10). На
предмет іпотеки у реєстрі прав
власності приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу накладено заборону відчуження
до припинення іпотечного договору.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від
27 листопада 2007 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 11 березня 2008 року,
іпотечний договір від 23 червня 2006 року
визнано недійсним.

28 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ТОВ
«Хімторг-Комплект» було укладено
договір купівлі-продажу об'єкту -
будівлі сушильного цеху, позначеного
літерою «В», по АДРЕСА_1, загальною
площею 1 910,1 кв. м (а.с. 84).

Ухвалою судді Верховного Суду України
від 22 травня 2008 року зупинено
виконання судових рішень попередніх
інстанцій щодо визнання іпотечного
договору від 23 червня 2006 року недійсним
(а.с. 92).

Рішенням Верховного Суду України від 10
червня 2009 року рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 27 листопада
2007 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 11 березня
2008 року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову про визнання недійсним
іпотечного договору (а.с. 11-12).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Укрексімбанк» апеляційний суд дійшов
висновку, що права місцевого
благодійного фонду «Григорія
Сковороди», який на сьогодні є
власником спірного нерухомого майна,
можуть бути порушені, оскільки фонд
володіє спірним нерухомим майном на
законних підставах.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 130
ЦПК України встановлено, що суд під час
проведення попереднього судового
засідання має вирішити питання про
склад осіб, які братимуть участь у
справі.

Тобто, вирішуючи питання про склад
осіб, які братимуть участь у справі, суд
повинен виходити з характеру спірних
правовідносин, визначеної ним норми
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, та з
матеріально-правового інтересу у
вирішенні справи. Суд має також
вирішити питання про участь інших
учасників процесу, які сприятимуть
здійсненню розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено, що
спірне майно, а саме: будівлі
сушильного цеху, позначеного літерою
«В», по АДРЕСА_1, загальною площею 1 910,1
кв. м на підставі договору
купівлі-продажу від 26 жовтня 2012 року
продане Місцевому благодійному фонду
«Григорія Сковороди».

Встановивши, що спірне нерухоме майно
було відчужене на підставі договору
купівлі-продажу від 26 жовтня 2012 року,
апеляційний суд не звернув уваги на те,
що вищезазначений правочин укладено
після прийняття судом першої інстанції
рішення від 25 квітня 2012 року, тобто у
суда першої інстанції не було
процесуальних підстав для залучення
зазначеної особи до участі у справі.

Враховуючи зазначене, рішення
апеляційного суду не можна визнати
законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 3 статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
обмежений доводами касаційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Враховуючи положення статті 335 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що і рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодавець виключно
на підставі згоди іпотекодержателя має
право: зводити, знищувати або проводити
капітальний ремонт будівлі (споруди),
розташованої на земельній ділянці, що є
предметом іпотеки, чи здійснювати
істотні поліпшення цієї земельної
ділянки; передавати предмет іпотеки у
наступну іпотеку; відчужувати предмет
іпотеки; передавати предмет іпотеки в
спільну діяльність, лізинг, оренду,
користування.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що правочин щодо
відчуження іпотекодавцем переданого в
іпотеку майна або його передачі в
наступну іпотеку, спільну діяльність,
лізинг, оренду чи користування без
згоди іпотекодержателя є недійсним.

Недодержання стороною (сторонами)
вимог, встановлених частинами
першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203
ЦК України, є підставою недійсності
правочину, як зазначено у частині
першій статті 215 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Укрексімбанк» суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що ухвалою судді
Верховного Суду України від 22 травня 2008
року було зупинено виконання судових
рішень щодо визнання іпотечного
договору від 23 червня 2006 року
недійсним, а в подальшому рішенням
Верховного Суду України від 10 червня 2009
року в задоволенні позову про визнання
іпотечного договору недійсним
відмовлено.

Враховуючи вищенаведене, судом першої
інстанції не враховано, що спірний
договір купівлі-продажу об'єкту -
будівлі сушильного цеху, позначеного
літерою «В», по АДРЕСА_1, загальною
площею 1 910,1 кв. м, був укладений
28 травня 2008 року, тобто під час дії
заборони на виконання рішень щодо
визнання договору іпотеки недійсним.

Крім того, судом першої інстанції на
порушення вимог процесуального закону
не було досліджено рішення виконавчого
комітету Сєвєродонецької міської ради
№ 1542 від 26 червня 2007 року про виділення
сушильного цеху у самостійний об'єкт з
присвоєнням йому поштової адреси та
лист комунального підприємства
«Сєвєродонецьке бюро технічної
інвентаризації» Луганської області
від 4 вересня 2009 року щодо тотожності
об'єктів, яким повідомлено, що 43/1000
часток від цілого об'єкту нерухомого
майна по АДРЕСА_1 тотожні
будівлі сушильного цеху по АДРЕСА_1

Вищенаведені порушення норм
матеріального та процесуального
закону є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції із
направленням справи на новий розгляд
до суд першої інстанції.

Враховуючи наведене судом першої
інстанції необхідно встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи,
звернути увагу на мотиви скасування
попередніх судових рішень та
визначитись із складом осіб, які мають
беруть участь у справі.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 25
квітня 2012 року та рішення апеляційного
суду Луганської області від 29
січня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

О.П. Касьян

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик