Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/6009/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, пр.-ки ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Франківського
районного суду м.Львова від 22 липня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до Франківської
РА ЛМР, Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції у Львівській області про
визнання права власності на самочинно
влаштовану веранду до квартири АДРЕСА_1
площею 4,3 кв.м. та зобов'язання
Реєстраційну службу Львівського
міського управління юстиції у
Львівській області зареєструвати
право власності на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 29,7 кв.м., об'єднаних
судом в одне провадження з цивільною
справою за позовом Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради та зустрічної позовної
заяви третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю
третіх осіб без самостійних вимог -
Інспекції ДАБК у Львівській області і
Львівської міської ради про
зобов'язання ОСОБА_2 демонтувати
самовільно споруджену веранду
квартири АДРЕСА_1,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду 18.11.2013 року з
позовом до Франківської районної
адміністрації та реєстраційної служби
Львівського міського Управління
юстиції у Львівскій області про
визнання права власності на самочинне
будівництво- веранду до квартири
АДРЕСА_1 площею 4,3 кв.м. та зобов'язання
провести її державну реєстрацію. Позов
обґрунтовує тим, що як власник квартири
вправі на підставі ч.2 ст.383 ЦК України
здійснити на власний розсуд ремонт, і
зміни у квартирі, за умови що такі дії
не призведуть до порушень прав інших
власників квартир у багатоповерховому
будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

Франківська районна адміністрація
Львівської міської ради звернулась до
суду з позовом 12.11.2013 року до ОСОБА_2 про
демонтаж самовільно здійсненої
прибудови.

Третя особа ОСОБА_3 заявила самостійні
вимоги и подала позов 31.03.2014 року до
ОСОБА_2 про знесення самовільно
здійсненої прибудови до квартири
АДРЕСА_1.

Усі позови заслухано судом в одному
провадженні відповідно до ухвали суду
від 20.01.2014 року про об'єднання.

Рішенням Франківського районного суду
м.Львова від 22 липня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до Франківської РА ЛМР,
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції у
Львівській області задоволено; визнано
за ОСОБА_2 право власності на самочинно
влаштовану веранду до квартири АДРЕСА_1
площею 4,3 кв.м.; зобов'язано
Реєстраційну службу Львівського
міського управління юстиції у
Львівській області зареєструвати за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 29,7 кв.м. з
урахуванням права власності на
квартиру, що підтверджується витягом
№18958958 від 26 травня 2008 року; у
задоволенні позовних вимог
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради та зустрічної
позовної заяви третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2
за участю третіх осіб без самостійних
вимог - Інспекції ДАБК у Львівській
області і Львівської міської ради про
зобов'язання ОСОБА_2 демонтувати
самовільно споруджену веранду
квартири АДРЕСА_1 - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та
Франківська районна адміністрація
Львівської міської ради.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
покликається на неповне з'ясування
всіх обставин справи та порушення норм
матеріального права. Просить рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 22 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
та ОСОБА_3 задовольнити.

Франківська районна адміністрація
Львівської міської ради в апеляційній
скарзі покликається на його
незаконність, необґрунтованість та на
неповні і необ'єктивне дослідження
всіх матеріалів справи чим порушено
принцип повноти та об'єктивності
розгляду судового спору. Просить
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 22 липня 2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовити повністю та
задовольнити позовну заяву
Франківської РА ЛМР та ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, з'ясувавши обставин справи та
перевіривши доводи скарг, колегія
суддів знаходить підстави для
задоволення апеляційної скарги
Франківської районної адміністрації
та часткового задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_3 і скасування рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позову ОСОБА_2, відмови у
задоволенні позову Франківської
райадміністрації, окрім відмови у
позові третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду 18.11.2013 року з
позовом до Франківської районної
адміністрації та реєстраційної служби
Львівського міського Управління
юстиції у Львівській області про
визнання права власності на самочинне
будівництво - веранду до квартири
АДРЕСА_1 площею 4,3 кв. м.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову у цій частині суд першої
інстанції виходив з положень ст.376 ЦК
України, згідно яких житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм
та правил. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку під уже
збудоване нерухоме майно.

Однак колегія суддів не може
погодитись з такими висновками та
тлумаченням норм матеріального права,
які були застосовані судом першої
інстанції за неповно встановлених
обставин справи, невідповідністю
висновків суду дійсним обставинам
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, які є
самостійними та беззаперечними
підставами скасування рішення суду
відповідно до ч.1ст.309 ЦПК України.

Суд, згідно п.3, 4 ст.212 ЦПК, оцінює
належність, допустимість та
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок у
їх сукупності. Результати оцінки
доказів суд відображає у рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Законним є рішення, згідно ст.213 ЦПК,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони покликаються як на підставу
своїх вимог і заперечень ,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Також судом не дотримано вимог ст.214
ЦПК, не визначено які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак ці вимоги судом першої інстанції
дотримано не було, що свідчить про
порушення норм процесуального права,
вимог законності та обґрунтованості
судового рішення.

Суд не встановив обставини, що мають
значення у справі, а саме спорудження
добудови до квартири позивача, що не
можуть виступати самостійним об'єктом
прав, самовільність таких дій без
погоджень органу місцевого
самоврядування та спеціалізованого
органу нагляду за додержанням
законності при здійсненні будівництва,
із самовільним зайняттям земельної
ділянки яка не передавалась у
власність фізичним чи юридичним
особам, а лише у користування на правах
оперативного управління Державному
підприємству «Академсервіс-Львів»
інституту прикладних проблем механіки
і математики ім. Я.С.Підстригача НАН
України».

Суд не звернув уваги на роз'яснення
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України
(про правовий режим самовільного
будівництва)» , де у п.6,7 зазначено, що
право власності на самочинно збудовані
житлові будинки, будівлі, споруди, інше
нерухоме майно не набувають як особи,
які здійснили це будівництво,так і їхні
спадкоємці. Це майно не є об'єктом права
власності, воно не може бути предметом
поділу та встановлення порядку
користування в судовому порядку; на
нього не може бути звернено стягнення
за виконавчими документами, у тому
числі продаж його з прилюдних торгів.
Вимоги особи, яка самочинно збудувала
нерухоме майно, або заінтересованої
особи, що не пов'язані з правом
власності на ці будівлі, зокрема, про
визнання права на матеріали, одержані
при їх знесенні, підлягають розгляду
судами на загальних підставах. Не може
бути застосовано правила статті 376 ЦК
при вирішенні справ за позовами: - про
визнання права власності на самочинно
переобладнані квартири в
багатоквартирних будинках різних
житлових фондів, оскільки такі
правовідносини врегульовано іншими
нормами законодавства, зокрема статтею
383 ЦК та відповідними нормами
Житлового кодексу України щодо
власників квартир; - про визнання права
власності на самочинно збудовані
тимчасові споруди; - про визнання права
власності на самочинно збудовані
приналежності до основної речі (ганок,
веранда, мансарда тощо).

Крім того, суд не застосував правові
норми Земельного Кодексу України, де
передбачено, що право на будівництво
нерухомого майна (забудову) мають
власники земельних ділянок (ст..90 ЗК),
землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи,
які набули права користування чужою
земельною ділянкою (суперфіцій) за
договором із власником земельної
ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших
передбачених законом підстав.
Власником або землекористувачем
земельної ділянки право на її забудову
(будівництво) реалізується за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням та видом
відповідно до містобудівних умов і
обмежень, встановлених законодавством.
Право на забудову виникає у особи, яка
набула права на земельну ділянку на
законних підставах, після здійснення
нею дій, передбачених статтями 26 - 32
Закону.

Тому позовні вимоги ОСОБА_2 не
ґрунтується на законі та не може бути
задоволена судом. Вимога щодо
проведення реєстрації права власності
та реєстрації видозміненої квартири
позивача не підлягає задоволенню як
супутня до основної про визнання права
власності, а також зважаючи на
відсутність самостійного спору у цій
частині.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування. У випадках
порушення прав інших осіб право на
звернення до суду належить і таким
особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
ЦК).

Розпорядженням Франківської районної
адміністрації від 08.11.2013року №476
(а.с.25т.1) Про знесення самочинно
збудованої веранди до квартири АДРЕСА_1
зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти
знести самочинно збудовану веранду,
квартиру привести до попереднього
стану, територію впорядкувати.

Розпорядження районної адміністрації
як виконавчого органу Львівської
міської ради як органу місцевого
самоврядування є обов'язковими для
виконання на території їх поширення, що
встановлено Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні».
Відтак, відповідач, не виконуючи
розпорядження, вчинив незаконні дії, що
дає підстави позивачу на звернення з
позовом до суду. А відмовляючи у позові
районної адміністрації, суд першої
інстанції не врахував її повноважень
та законодавчо встановленого принципу
обов'язковості рішень у виді
розпоряджень органу місцевого
самоврядування.

Таким чином, судом першої інстанції
всупереч вимогам ст.ст. 212-214 ЦПК не було
належно проведено оцінку доказів, не
з'ясовано обставини, що мають значення
у справі, не застосовано закон, який
регулює спірні правовідносини при
вирішенні позову районної
адміністрації. У цій частині рішення
також підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
та зобов'язання ОСОБА_2 знести
самовільно споруджену веранду до
квартири на підставі ст. 73 Закону
України «Про місцеве самоврядування»,
Правил утримання житлових будинків та
прибудинкових територій, затверджені
наказом Держжитлокомунгоспу України
від 17.05.2005року №76, відповідно до яких
(п1.4.3.Правил) до елементів
перепланування жилих приміщень
належать: перенесення і розбирання
перегородок, перенесення і
влаштування дверних прорізів,
улаштування і переустаткування
тамбурів, прибудова балконів на рівні
перших поверхів багатоповерхових
будинків. ( 1.4.4. ) Переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень, що
призводять до порушення тривкості або
руйнації несучих конструкцій
будинку, погіршення цілісності і
зовнішнього вигляду фасадів,
порушення вимог протипожежної
безпеки та засобів протипожежного
захисту, не допускається.
Перепланування жилих будинків, жилих
і нежилих у жилих будинках
приміщень, що погіршує умови
експлуатації і проживання всіх або
окремих громадян у будинку або
квартирі, не допускається. (1.4.6. )
Власник, наймач (орендар) жилого
будинку, жилого чи нежилого у жилому
будинку приміщення, що припустив
самовільне переобладнання або
перепланування, що призводить до
порушення конструктивних елементів
або засобів протипожежного захисту,
зобов'язаний за свій рахунок
привести це приміщення до
попереднього стану.

У разі, якщо самовільне
перепланування або переобладнання
приводить до погіршення технічного
стану жилого будинку в цілому та
порушуються права інших споживачів,
зазначені роботи виконуються
виконавцем послуг, питання
відшкодування вартості цих

робіт власником, наймачем (орендарем)
жилого будинку, жилого чи нежилого у
жилому будинку приміщення
вирішується у судовому порядку.

Проводячи аналіз ознак самовільності
та незаконності переобладнання
квартири ОСОБА_2, апеляційний суд
звертає увагу, що судом першої
інстанції не було дано належної оцінки
доказам щодо наявності порушень.
Зокрема, про порушення права інших
мешканців свідчать вимоги третьої
особи ОСОБА_3, порушення санітарних
норм і погіршення безпеки її житла та
умов експлуатації її квартири. Однак
самостійного права на пред'явлення
позову про демонтаж добудови веранди
на підставі ст. 376 ЦК України третя
особа ОСОБА_3 не має. Порушене право її
фактично захищається районною
адміністрацією, яка і пред'явила позов.
Рішення у частині відмови третій особі
у позові слід залишити без змін.

Апеляційний суд повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши доводи скарг, знаходить
підстави, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1ст.309
ЦПК, для часткового скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового про задоволення позову
Франківської районної адміністрації
та про відмову у позові ОСОБА_2, а решту
залишає без змін.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, ч.1ст.309,
ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради задовольнити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 22 липня 2014 року скасувати
в частині вирішення позову ОСОБА_2 і
Франківської районної адміністрації
та ухвалити нове рішення.

Позов Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити частково, зобов'язати
ОСОБА_2 знести самовільно збудовану
веранду до квартири АДРЕСА_1.

У позові ОСОБА_2 про визнання права
власності на самочинно збудовану
веранду до квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язання зареєструвати - відмовити
повністю.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржено протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра