У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Галицького районного
суду

м. Львова від 15 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 14 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр розвитку
нерухомості», Відділу державного
земельного агентства у м. Львові
Львівської області, науково-дослідного
центру «Рятівна археологічна служба»
Інституту археології Національної
академії наук України, Відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
львівського міського управління
юстиції, про скасування державного
акта на право власності на земельну
ділянку, визнання права власності на
земельну ділянку, витребування з
чужого незаконного володіння
елементів будівлі, заборони вчиняти
будівельні та земляні роботи в
підвальних приміщеннях та фундаментах
будинку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у
якому зазначав, що він є власником
нерухомого майна −? приміщень та
фундаментів окремої будівлі - пам'ятки
історії та культури підприємства
Громадської організації «Львівський
художньо-виробничий комбінат»
Львівської обласної організації
Національної спілки художників
України, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1, на підставі укладеного 03
червня 2011 року договору
купівлі-продажу із Національною
спілкою художників України.

09 червня 2011 року ОСОБА_2 зареєстрував
своє право власності на вказане майно,
про що ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
видано витяг про державну реєстрацію
прав

від 09 червня 2011 року № 30258607.

Вважав, що відповідно до ст. 120 ЗК
України, до особи, яка набула право
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у власності іншої
особи, переходить право власності на
земельну ділянку на якій вони
розміщені. Проте, земельна ділянка на
АДРЕСА_1 належить ТОВ «Центр розвитку
нерухомості» на підставі державного
акта від 04 квітня 2005 року серії ЯА № 422460
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1090 га, тому просив скасувати
державний акт від 04 квітня 2005 року
серії ЯА № 422460 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1090 га, виданий
ТОВ «Центр розвитку нерухомості»;
визнати за ним право власності на
земельну ділянку площею 0,1090 га, що
знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1; витребувати з чужого
незаконного володіння ТОВ «Центр
розвитку нерухомості» на користь
ОСОБА_2 демонтовані елементи приміщень
та фундаментів окремої будівлі -
пам'ятки історії та культури
підприємства громадської організації
«Львівський художньо-виробничий
комбінат» Львівської обласної
організації Національної спілки
художників України; заборонити
відповідачам та іншим особам вчиняти
будівельні та земляні роботи у
підвальних приміщеннях та фундаментах
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 15 січня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області

від 14 квітня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у позові,
оскільки рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 10 квітня 2013
року, залишеним в силі ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року, визнано
недійсним договір купівлі-продажу
приміщення та фундаментів окремої
будівлі, укладений 03 червня 2011 року між
Національною спілкою художників
України та ОСОБА_2, визнано недійсною та
скасовано державну реєстрацію права
власності позивача на вказаний об'єкт
та запис про нього як власника
згаданого об'єкту у державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відсутній.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
розвитку нерухомості», Відділу
державного земельного агентства у м.
Львові Львівської області,
науково-дослідного центру «Рятівна
археологічна служба» Інституту
археології Національної академії наук
України, Відділу державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
реєстраційної служби львівського
міського управління юстиції, про
скасування державного акта на право
власності на земельну ділянку,
визнання права власності на земельну
ділянку, витребування з чужого
незаконного володіння елементів
будівлі, заборони вчиняти будівельні
та земляні роботи в підвальних
приміщеннях та фундаментах будинку.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік