АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5923/14 Справа № 192/416/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про визнання кредитно-заставного договору, договору купівлі-продажу недійсними, стягнення коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає скаргу необґрунтованою, а рішення законним, таким, що повинне бути залишенно без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, а відповідно до ст.629 ЦК України умови укладеного сторонами договору є обовязковим до виконання.

Матеріалами справи встановлено, що 28 червня 2012 року між позивачкою ОСОБА_2 як замовником та ПП ОСОБА_4 як виконавцем було укладено письмовий договір на виготовлення та передачу у власність замовника зазначених в договорі виробів вартістю 6594 гривні, при цьому відповідно до п.2.1 договору- виробник зобовязується передати вироби замовнику протягом дванадцяти днів після виконання ним обовязку внесення оплати в сумі 6594 гривні в момент підписання договору. В зв*язку з відсутністю у позивачки зазначеної суми - в цей же день, 28 червня 2012 р., між нею та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено кредитно-заставний договір, в п.15 якого зазначено що заява позивачки разом із запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір.

Згідно умов цього договору позивачка отримала кредит на суму 6 791, 82 грн для оплати товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок СПД ОСОБА_3 за вікна металопластикові загальною вартістю 6 594 гривні.

До заяви позичальника був доданий товарний чек СПД ОСОБА_3 № від 28 червня 2012 року на товар - металопластикові вікна на суму 6 594 гривні.

Крім того, і ПП ОСОБА_3 і ПП, ОСОБА_4 написали письмові розписки, в яких зобов*язались встановити позивачці вікна із зазначенням строку та адреси її проживання.

На виконання зобовязань за укладеним кредитним договором ПАТ «Акцент-Банк» було здійснено перерахування грошових коштів на рахунок СПД ОСОБА_3, а позивачкою здійснювалось погашення кредиту в період до 04 грудня 2012 року.

Наведене підтверджує наявність обов*язку як підприємця ОСОБА_3, так і підприємця ОСОБА_4 виготовити та поставити позивачці металопластикові вікна вартістю 6 594 гривні та отримання нею кредитних коштів для їх оплати. Між тим, свої обов*язки за договорами підприємці взагалі не виконали, гроші позивачці - не повернули.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину, а згідно встановлених в судовому засіданні обставин, позивачка мала намір та бажала отримати кредитні кошти для здійснення оплати на виготовлення та встановлення в належному їй будинку металопластикових вікон, для чого їй необхідно було здійснити їх оплату в сумі 6 594 гривні і саме ця сума кредитних коштів була визначена сторонами по спірному кредитному договору.

Факт обману, на чому базується позов, повинен знаходиться у безпосередньому звязку з волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах, проте в судовому засіданні позивачка не довела наявність в діях Банку як сторони за договором умислу щодо навмисного введення її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, оскільки наявними у справі доказами підтверджено, що укладення 28 червня 2012 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 кредитно-заставного договору здійснено відповідно до волевиявлення сторін.

За таких обставин суд обгрунтовано не прийняв до уваги доводи позивачки, що договір укладений нею під впливом обману зі сторони Банку.

Вірно не прийняті до уваги і її доводи про те, що її не було ознайомлено з істотними умовами договору, оскільки заява її як позичальника від 28 червня 2012 року містить вичерпний перелік інформації про умови надання кредиту, тарифи та перелік всіх видів платежів за даним кредитом, всі можливі нарахування та інші витрати, крім того, вона підтвердила, що їй надавались усні роз*яснення, а вказане свідчить, що сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх умов договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Оскільки ні ПП ОСОБА_4, ні ФОП ОСОБА_3 не були стороною кредитно-заставного договору,- вони не могли його підписувати, а Банк при укладенні договору та наданні кредитних коштів не був зобовязаний перевіряти наявність договірних стосунків між позивачкою та цими особами. Перерахування кредитних коштів на рахунок ФОП ОСОБА_3 здійснено за згодою позивачки.

В звязку з відмовою у задоволенні наведеної частини позову, не підлягала задоволенню судом і позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 гривень.

В той же час, є законним висновок суду про відмову у позові в частині визнання недійсним укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3 усного договору купівлі-продажу з підстав недодержання вимог закону щодо письмової форми договору, оскільки дані вимоги суперечать матеріалам справи, а саме: письмовим розпискам підприємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також укладеному між позивачкою та ОСОБА_4 письмовому договору, згідно яких -письмові договори між зазначеними особами слід вважати укладеними.

З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо стягнення з ФОП ОСОБА_3 коштів в сумі 6 594 гривні на користь Банку, а не на користь позивачки, - є безпідставними, такими, що суперечать дійсним обставинам справи, підтвердженими доказами, а тому задоволенню судом не підлягали.

За наведених вище обставин не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги. Обставини, на які є посилання у скарзі, як на такі, що ввели позивачку при укладенні кредитного договору в оману, та такі, що порушують правила ЗУ «Про захист прав споживачів», у дійсності, не є такими, вони лише давали підстави їй або взагалі не укладати договори, або зробити це через деякий час, впевнившись у дотриманні нею та іншими учасниками договорів послідовності та відповідності їх дій вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

СУДДІ: