Справа № 456/2759/14-ц
Провадження № 2/456/1523/2014
РІШЕННЯ

іменем України

22 грудня 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді Микитчина І. М.

при секретарі
Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
позовом ОСОБА_1 до Вищого професійного
училища №34 міста Стрия про поновлення
на роботі, визнання недійсним
трудового договору, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ :

позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з
позовною заявою до відповідача та
уточнивши позовні вимоги, просить
поновити її на посаді викладача
англійської мови з 01 липня 2014 року
Вищого професійного училища №34 міста
Стрия. Визнати недійсним трудовий
договір у частині визначення строку (з
строкового на безстроковий). Стягнути з
відповідача в її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 11 991,68 грн. та 1000, 00 грн. моральної
шкоди. Притягнути директора та
керівника відділу кадрів до
дисциплінарної відповідальності за
порушення вимог трудового
законодавства, порушення
встановленого порядку ведення, обліку,
зберігання і видачі трудових книжок.

В обґрунтування позовних вимог,
покликається на те, що 23 червня 2014 року
їй стало відомо про звільнення її з
посади викладача Вищого професійного
училища №34 міста Стрия (далі - ВПУ).

30 червня 2013 року вона закінчила
навчання на факультеті іноземних мов у
Львівському національному
університеті імені Івана Франка,
здобувши диплом магістра. Відповідно
до Угоди "Про працевлаштування
випускника Львівського національного
університету ім. І. Франка, який
навчався за напрямами і спеціальностям
педагогічного профілю" (далі - Угода про
працевлаштування), яка укладена після
отримання диплома магістра між нею, ВНЗ
та Департаментом освіти Львівської
ОДА, як роботодавцем, встановлено її
обов'язок відпрацювати протягом трьох
років з дня укладення Угоди у
загальноосвітньому чи
професійно-технічному навчальному
закладі.

22 серпня 2013 року вона звернулася до
директора ВПУ Пилипіва І.М. із заявою
про прийняття її на роботу на посаду
викладача англійської мови, яку займає
працівник, який знаходиться у
відпустці за доглядом за дитиною до 3-х
років. У той ж день за проханням
начальника відділу кадрів ВПУ №34 про
написання ще одної заяви про прийняття
на роботу на період 2013-2014 навчальний
рік. з поясненням "що така практика у
нас в училищі", вона написала ще одну
заяву про прийняття на роботу. Директор
ВПУ усно запевнив, що вона буде
працевлаштована в училищі як мінімум
на 3 роки відповідно до угоди. Як
вбачається з документів, які вона
витребувала у ВПУ 29 червня 2014 року,
наказом №56-к від 02 вересня 2013 року її
було прийнято на посаду викладача
англійської мови на 2013-2014 навчальний
рік. З наказом вона ознайомлена не була,
про що свідчить відсутність її підпису
на ньому. Фактично до трудових
обов'язків вона приступила негайно. 26
червня 2014 року начальник відділу
кадрів ВПУ №34 повідомила про
звільнення із займаної посади у зв'язку
з закінченням строку трудової угоди.
Від отримання трудової книжки вона
відмовилася у зв'язку з тим, що вважає
своє звільнення незаконним. У зв'язку з
вищевказаними діями ВПУ №34 вважає
оформлення прийняття на роботу та
звільнення з роботи такими, що
суперечать чинному законодавству
України про працю у зв'язку з наступним:

Відповідно до пункту 2.3.2 зазначеної
Угоди про працевлаштування вона, як
молодий фахівець, випускник ВНЗ,
підготовка якого здійснювалася за
державним замовленням, повинна
відпрацювати у роботодавця на обраній
посаді згідно направлення до 31 серпня
2016 року. Тобто після подачі заяви про
прийняття на роботу на посаду
викладача англійської мови вона
повинна працювати до 31 серпня 2016 року,
тобто 3 роки. Після переоформлення
документів, а саме наказу про прийняття
на роботу на підставі строкового
трудового договору строком 1
навчальний рік, умисного не
ознайомленням з даним наказом, вважає
умови прийняття на роботу такими, які
суперечать вимогам законодавства.
Таким чином, відповідач грубо порушив
умови Угоди про працевлаштування.

Крім того, відповідно до Постанови КМ
України "Про Порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням" від 22.08.1996 №992,
вказується, що "оформлене замовником
або вищим навчальним закладом (за
домовленістю із замовником)
направлення на роботу", а також Угода
про працевлаштування є підставою для
укладання трудового договору між
молодим фахівцем і замовником, тобто
між нею та ВПУ №34. Також вказується, що
звільнення молодого фахівця з
ініціативи замовника до закінчення
терміну угоди (тобто 3 роки)
дозволяється тільки у випадках,
передбачених статтею 40 Кодексу законів
про працю України, під які її
звільнення не підпадає;

Порушено і пункт 2.14. Інструкції, у
якому вказується, що "у графі 3 розділу
"Відомості про роботу" як заголовок
пишеться повне найменування
підприємства." В копії трудової книжки
вказано скорочене найменування
роботодавця " ВПУ-34.

Відповідно до наказу Держкомстату від
05.12.2008 №489 наказ про прийняття на роботу
повинен включати серед інших назву
наказу, номер, дату, підстави прийняття,
розмір окладу та відповідне місце для
підпису працівника "З наказом
(розпорядженням) ознайомлений". У
витязі з наказу, не вказано назву
наказу, підстави прийняття, окладу та
відповідне місце для підпису
працівника "З наказом (розпорядженням)
ознайомлений", таким чином порушено
норми ведення наказів про прийняття на
роботу.

Неправомірними діями відповідача їй
заподіяно моральну шкоду, що
виражається у моральних переживаннях в
зв'язку з обманом як її так і управління
освіти щодо її працевлаштування,
звільнення її на етапі початку
трудової діяльності без будь-яких
підстав, а усно працівники їй сказали,
що завідувач кадрів на її місце
влаштовує свою доньку. Внаслідок такої
несправедливості вона втратила сон і
постійно перебуває у стресовому стані,
а тому оцінює моральні страждання у
розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Крім цього, станом по 29 липня 2014 року
вона втратила середній заробіток у
сумі 11 991,68 грн. з дня звільнення, який
відповідач зобов'язаний їй повернути.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_4 підтримали
позовні вимоги, покликаючись на
викладені в позовній заяві обставини.

Представники відповідача Олексишин
І.Б. та Ясінська С.Я. позовні вимоги
заперечили, пояснили ОСОБА_1, не надала
суду жодних доказів, які б
підтверджували обставини викладені у
позовній заяві. Позивачка посилалалась
в судових засіданнях на те, що їй усно
гарантували роботу на посаді вчителя
англійської мови не менше як три роки, в
цей же час написала заяву про прийняття
її на роботу на один навчальний рік.
Якщо допустити, що ОСОБА_1 писала заяву
про прийняття її на час декретної
відпустки працівника, то така заява не
могла бути прийнята до виконання,
оскільки на час декретної відпустки
вже була прийнята інша особа, яка
працювала до прийняття ОСОБА_1 на
роботу. Позивачка посилалась на те, що
її не мали права звільняти у зв'язку із
закінченням строку трудового договору,
так як вона є молодим спеціалістом і їй
мало бути гарантоване робоче місце
протягом трьох років. Дані гарантії
стосуються осіб, які прийняті на
загальних підставах, а з ОСОБА_1
укладено трудовий договір. Також
вказує на те, що угода про
працевлаштування випускника ЛНУ ім.
І.Франка, який навчався за напрямами і
спеціальностями педагогічного профілю
укладена без відома ВПУ № 34, а ОСОБА_1
при укладенні даної угоди надала
неправдиві відомості. За даною угодою
роботодавцем є Департамент освіти
Львівської ОДА, а не ВПУ № 34. Про
укладену угоду вищий навчальний заклад
повідомив ВПУ № 34 у грудні 2013 року, на
що ВПУ № 34 відреагувало, та повідомило
навчальний заклад, що ОСОБА_1 прийнята
на умовах строкового трудового
договору. Про дані обставини було
відомо позивачці. Позивачка просить
поновити її на посаді викладача, не
зважаючи не те, що вона може бути
прийнята на роботу, а не поновлена, у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору. Позивачка не
визнає трудового договору, але просить
суд частково визнати недійсним даний
договір у частині строку. З позивачкою
укладався строковий трудовий договір,
оскільки прийом вчителів на роботу у
ВПУ №34 прямо залежить від кількості
набору учнів до початку навчального
року.Щодо стягнення з ВПУ № 34
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, то слід зазначити, що при
звільненні позивачці були виплачені
всі належні платежі, враховуючи
компенсацію за невикористану
відпустку. Вважають, що позовна заява
безпідставна, голослівна, а обставини,
які викладені у позовній заяві не
підтверджуються жодними належними та
допустимими доказами, тому не підлягає
до задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивачки її
представника, представників
відповідача, свідка, дослідивши подані
сторонами докази та давши їм оцінку,
суд вважає, що в задоволенні позову
слід відмовити за недоведеністю
позовних вимог.

Свідок ОСОБА_7 - інспектор відділу
кадрів ВПУ - 34 м. Стрия, в судовому
засіданні пояснила, що позивачка Юрків
прийнята на посаду викладача
англійської мови на період 2013- 2014
навчальний рік у ВПУ №34 м. Стрия на
підставі її заяви від 22.08.2013р. та на
підставі наказу від 02.09.2013р. № 56-К.
Відповідно із закінченням навчального
року - 2013-2014 - позивачку було звільнено
із посади викладача англійської мови у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору. За ч. 1 ст. 54 Закону
України "Про освіту" педагогічні та
науково-педагогічні працівники
приймаються на роботу шляхом укладення
трудового договору, в тому числі за
контрактом. Відповідно до вимог пп. 2, 3
ст. 23 та п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
трудовий договір може бути укладений
на визначений строк, встановлений за
погодженням сторін і підставою його
припинення є закінчення цього строку.
Припинення договору після закінчення
строку не вимагає заяви працівника,
оскільки позивач власноручно писав
заяву про прийняття на роботу за
строковим трудовим договором. У цей же
час вона виразила і волю на припинення
такого трудового договору після
закінчення строку, на який він був
укладений. Установа також не
зобов'язана попереджати, або в інший
спосіб інформувати працівника про
майбутнє звільнення за п. 2ст. 36 КЗпП
України.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставою для припинення трудового
договору є зокрема закінчення строку (
пункт 2,3 ст.36 КЗпП України), крім
випадків коли трудові відносини
фактично тривають і жодна із сторін не
поставила вимоги про їх припинення.

Позивачка у своїй позовній заяві
посилається на так звану «Угоду про
працевлаштування випускника
Львівського національного
університету ім. І Франка», тобто
начебто ВПУ №34 зобов'язано відповідно
до вищезазначеної угоди
працевлаштувати позивачку не менше як
на три роки. Проте дана позиція
позивачки є невірною та такою що
суперечить фактичним обставинам
справи, а саме: заяву про прийняття на
роботу строком на 2013-2014 рік позивачка
написала 22 серпня 2013 року, запис у
трудову книжку про прийняття її на
роботу внесено 02.09.2013 року, а угода на
яку посилається позивачка укладена
тільки у жовтні 2013 року тобто уже після
того як позивачка прийнята на роботу.
Крім того ВПУ №34 м. Стрия не було
стороною угоди від жовтня 2013 року ( без
дати), а тому відповідно і про дану
угоди ВПУ №34 не було відомо. При
прийомі на роботу, ОСОБА_1 подала заяву
на строковий трудовий договір, жодних
інших заяв про прийом її на роботу вона
не подавала, жодних заяв не
переписувала.

Згідно диплому серії НОМЕР_1 від 30.062013
року ОСОБА_1 закінчила у 2013 році
Львівській національний університет
ім. І.Франка і отримала повну вищу
освіту за спеціальністю «Мова та
література (англійська)» та здобула
кваліфікацію магістр філології.
Викладач англійської і іспанської мов
та світової літератури.

Згідно заяви від 22.08.2013 року, ОСОБА_1
просить прийняти її на роботу у ВПУ 34
викладачем англійської мови на період
2013-2014 навчального року.

Згідно наказу №56-к від 02 вересня 2013
року ОСОБА_1 було прийнято на посаду
викладача англійської мови з 02.09.2013
року на 2013-2014 навчальний рік.

Згідно угоди про працевлаштування
випускника Львівського національного
університету ім. І.Франка який навчався
за напрямами і спеціальностями
педагогічного профілю від жовтня 2013
року укладеного між університетом,
ОСОБА_1 та Департаментом освіти
Львівської ОДА, ОСОБА_1 зобов»язана
відпрацювати у роботодавця, тобто у
Департаменті освіти Львівської ОДА до
31.08.2016 року.

Згідно наказу № 43К від 26.06.2014 року ВПУ
№34, ОСОБА_1 звільнена з посади
викладача з 30.06.2013 року по закінченню
строку трудової угоди згідно ст. 36 п.2
КЗпП України.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що позивачка працювала у
відповідача викладачем англійської
мови з 02.09.2013 року по 30.06.2014 року.

Згідно п.2 ч.1 ст. 23 КЗпП України,
трудовий договір може бути укладений
на визначений строк встановлений за
погодженням сторін.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставою для припинення трудового
договору є зокрема закінчення строку,
крім випадків коли трудові відносини
фактично тривають і жодна із сторін не
поставила вимоги про їх припинення.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів" від
06.11.1992 №9 зазначено, що оскільки згідно
з ч. 2 ст. 23 КЗпП (в редакції від 19 січня
1995 року) трудовий договір на визначений
строк укладається лише у разі, коли
трудові відносини на невизначений
строк не може бути встановлено з
урахуванням характеру роботи або умов
її виконання, або інтересів працівника
(наприклад, його бажання), або в інших
випадках, передбачених законодавчими
актами, укладення трудового договору
на визначений строк при відсутності
зазначених умов є підставою для
визнання його недійсним у частині
визначення строку."

На підставі вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що позивачка, як
сама ствердила в судовому засіданні,
після закінчення ВНЗ з власної
ініціативи працевлаштувалась у
відповідача викладачем англійської
мови на підставі заяви, яку подала
адміністрації на працевлаштування на
період 2013-2014 навчального року, тобто
тим самим просилила адміністрацію
укласти з нею строковий трудовий
договір, на підставі чого і був виданий
наказ № 56-к від 02.09.2013 року про
прийняття її на роботу на умовах
строкового трудового договору на один
навчальний рік.

Твердження позивачки про те, що вона
ніби то писала заяву про прийом її на
роботу на час декретної відпустки
іншого працівника, а потім за вказівкою
завкадрами переписала заяву про
прийняття її на роботу на умовах
строкового трудового договору в
судовому засіданні свого
підтвердження не знайшли та
спростовуються поясненнями свідка
ОСОБА_7, яка категорично ствердила, що
позивачка жодних заяв не переписувала
і вона такої вказівки їй не давала, яким
суд надає віри, які є послідовними,
об»єктивно підтверджуються заявою та
наказом про прийом її на роботу.

Стосовно тверджень позивачки про те, що
наказ про прийом її на роботу нею не
підписаний, відповідно вона не була
ознайомлена з умовами трудового
договору, спростовуються тим, що вона
сама написала заяву про прийом на
роботу на умовах строкового трудового
договору, приступила до роботи,
протягом всього часу роботи не ставила
питання про зміну умов договору, що
свідчить про те, що вона знала умови
трудового договору і погоджувалась з
ними.

Щодо тверджень позивачки, що
відповідач не мав права протягом трьох
років звільняти її з роботи як молодого
спеціаліста, прийнятого відповідачем
на основі угоди про працевлаштування
випускника Львівського національного
університету ім. І.Франка який навчався
за напрямами і спеціальностями
педагогічного профілю від жовтня 2013
року укладеного між університетом,
ОСОБА_1 та Департаментом освіти
Львівської ОДА, то на думку суду,
оскільки вищевказана угода укладена в
жовтні, вже після прийняття
відповідачки на роботу на основі
строкового трудового договору, без
відома відповідача, то суд приходить до
висновку, що на позивачку не
поширюються гарантії передбачені
постановою КМ України "Про Порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням" від 22.08.1996 №992, так як при
даних обставинах вона приймалась на
роботу не як молодий спеціаліст, а на
умовах строкового трудового договору.
Обов»язок відпрацювати три роки до
31.08.2016 року позивачка має згідно
укладеної угоди перед Департаментом
освіти Львівської ОДА, а не перед
відповідачем.

Відтак, в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Вищого професійного училища №34 міста
Стрия про поновлення на роботі,
визнання недійсним трудового договору,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди - слід відмовити за
недоведеністю позовних вимог. Відтак
не підлягають до задоволення і вимоги
позивачки щодо притягнення директора
та керівника відділу кадрів до
дисциплінарної відповідальності за
порушення вимог трудового
законодавства, порушення
встановленого порядку ведення, обліку,
зберігання і видачі трудових книжок.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст., ст. п.2 ст.36, 232 КЗпП України,
Постановою Пленому Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, суд

ВИРІШИВ :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищого
професійного училища №34 міста Стрия
про поновлення на роботі, визнання
недійсним трудового договору,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди - відмовити за
недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий-суддя І. М. Микитчин