У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю і поділ
спільного майна подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна за
касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її
представником ОСОБА_6, на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 14 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила встановити факт проживання
однією сім'єю та поділити спільне
майно.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
з вересня 2001 року по лютий 2011 року вона
проживала разом з відповідачем однією
сім'єю, мали спільний побут та взаємні
права та обов'язки. За період спільного
проживання ними був придбаний житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1 та інше
рухоме майно. Вказувала, що з лютого 2011
сімейні відносини між ними були
припинені, а тому вона просила
встановити між ними факт спільного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з вересня 2001 року по
лютий 2011 року, визнати за нею право
власності на Ѕ частину рухомого майна,
а саме на пральну машину, бідон, млинок,
електроплитку, лампу паяльну,
металевий бак, загальною вартістю 3 450
грн, та визнати за нею право власності
на Ѕ частину будинковолодіння, що
розташоване по АДРЕСА_1. Крім того,
просила визнати за відповідачем право
власності на Ѕ частину
будинковолодіння, що розташоване по
АДРЕСА_1 та на Ѕ частину рухомого майна,
а саме: телевізор, DVD, пилосос, праску,
ванну, каструлі, казани, напільне та
лінолеум, загальною вартістю 3 400 грн.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним
позовом, в якому посилався на те, що до
серпня 2002 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4
Вказував, що з ОСОБА_4 він почав
проживати з лютого 2004 року, а тому
просив встановити факт спільного
проживання між ним та позивачем з
лютого 2004 року по лютий 2011 року.
Зазначав, що житловий будинок по
АДРЕСА_1 був ним придбаний ще до початку
спільного проживання з позивачем. У
зв'язку з цим, просив відмовити у
визнанні за нею права власності на Ѕ
частину вказаного будинку. Зазначав, що
час спільного проживання з ОСОБА_4 вони
придбали квартиру АДРЕСА_2 та разом
побудували будинок по АДРЕСА_3, а тому
просив стягнути з ОСОБА_4 частину
грошових коштів, а саме 10 тис. грн, які
вона отримала в результаті продажу
вказаного будинку, та визнати за ним
право власності на Ѕ частину квартири.

Рішенням Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 4 липня 2013
року первісний позов задоволено, у
зустрічному позові відмовлено.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
період з вересня 2001 року по січень 2011
року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину будинковолодіння, яке
розташоване по АДРЕСА_1 та право
власності на майно: пральну машинку
«Сатурн» вартістю 700 грн, бідон на 40 л
вартістю 100 грн, млинок вартістю 800 грн,
електроплитку «Мечта» вартістю 250 грн,
лампу паяльну вартісю 100 грн, бак
металевий ємністю 3 куб. вартістю 1 500
грн, а всього на суму 3 450 грн.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ
частину будинковолодіння, яке
розташоване по АДРЕСА_1 та право
власності на майно: телевізор
«Самсунг» вартістю 1 тис. грн, Дівіді
вартістю 350 грн, пилосос «Циклон»
вартістю 200 грн, праску вартістю 150 грн,
ванну вартістю 500 грн, напільне 400 грн, а
всього на суму 3 400 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 14 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині позову
ОСОБА_4 скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
період з грудня 2004 року по лютий 2011
року.

Визнано право власності та виділено
ОСОБА_4 три карнизи вартістю 4 грн 50 коп.,
паяльну лампу вартістю 150 грн.

Визнано право власності та виділено
ОСОБА_5 газовий котел вартістю 900 грн,
ванну вартістю 150 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію за різницю у
вартості майна у сумі 425 грн 25 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, рішення
суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість рішення
апеляційного суду в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_4, правильно встановив
характер спірних правовідносин сторін
у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням конкретних обставин
справи з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення апеляційного
суду не дають підстав для висновку про
те, що судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є
підставами для скасування судового
рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її
представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська