Провадження №2/761/6630/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ВАБ Банк» про визнання дій
неправомірними та сплату упущеної
вигоди,

в с т а н о в и в:

у серпні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позов до
Публічного акціонерного товариства
«ВАБ Банк» (далі - ПАТ «ВАБ Банк») про
визнання дій неправомірними, сплату
упущеної вигоди та відшкодування
моральної шкоди. Свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що 17 березня 2014 року
він звернувся до Дніпропетровського
відділення № 123 ПАТ «ВАБ Банк» для
отримання депозитних коштів згідно
Договору банківського вкладу на вимогу
«Для виплат» НОМЕР_1 від 15.11.2012 року в
розмірі 52652,05 грн. Однак співробітники
банку відмовили у виплаті суми вкладу в
розмірі 52652,05 грн. і видали лише 2652,05 грн.
Сподіваючись на покращення становища
він щоденно звертався до відділення
банку та частково знімав кошти. 2 квітня
2014 року він відправив листа до голови
правління банку з вимогою виплатити
одноразово потрібну йому суму коштів,
однак відповіді на звернення не
отримав. Повторно 14 травня 2014 року він
направив скаргу до прокуратури м. Києва
маючи на меті з їх допомоги отримати
відповідь від банку. Відповідь на
звернення він одержав лише 12.06.2014 року
після початку прокурорської перевірки
по скарзі. Вважає, що відповідач
порушив вимоги Закону України «Про
звернення громадян». Для отримання
необхідної суми вкладу він 32 рази
вимушений був з'являтись в банк та
знімати гроші. Зазначив, що такі дії
банку є незаконними, та порушують його
права як вкладника. Внаслідок інфляції
курс долара в період з 17 березня по 20
травня 2014 року значно зріс, а отже 17
березня 2014р. за 52652,05 грн. він міг
придбати 5484,18 доларів США, а вже 20
травня він міг придбати за цю суму лише
4493,99 доларів США. Курсова різниця за цей
період становить 990,19 доларів США, що у
гривні становить 11601.30 грн. і є упущеною
вигодою, яку має відшкодувати банк.
Вважає, що своїми діями відповідач
також заподіяв йому моральну шкоду так
як банк вирішив скористатись ситуацією
та знехтувати законами, чим обурив його
і похитнув його впевненість у
державних органах захисту прав та
свобод громадян породивши
невпевненість, яка щоденно його
гнітить. Просив суд визнати
неправомірними дії ПАТ «ВАБ банк»
відносно відмови у виплаті 52652,05 грн. 17
березня 2014р. з його банківського вкладу
на вимогу «Для виплат» НОМЕР_1 від
15.11.2012р.; зобов'язати відповідача
сплатити йому компенсацію упущеної
вигоди в розмірі 11600 грн.; зобов'язати
відповідача сплатити позивачу суму в
розмірі 31000 грн. як сумарну компенсацію
за моральну шкоду отриману при кожному
зверненні до банку за грошовими
коштами та за руйнацію сподівання при
відповідному не отриманні їх у повному
обсязі щоденно; стягнути з відповідача
на його користь судовий збір, кошти в
розмірі 42600,00 грн. в тому числі 11600грн.
компенсації за упущену вигоду та 31000,00
грн. компенсації за моральну шкоду.

В судове засідання позивач не з'явився,
надіслав до суду заяву про розгляд
справи в його відсутності, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі, з
підстав, зазначених у позовній заяві та
просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, про розгляд справи
повідомлявся належним чином, а тому суд
вважає за можливе провести розгляд
справи в його відсутності на підставі
наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК
України, через неявку сторін в судове
засідання фіксування судового
засідання технічними засобами не
здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Перевіряючи обставини у справі судом
встановлено, що 15 листопада 2012 р. між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
Публічним акціонерним товариством
«Всеукраїнський Акціонерний банк»
(далі ПАТ «ВАБ Банк»), було укладено
Договір банківського вкладу на вимогу
«Для виплат» НОМЕР_1. Відповідно до п. 1.1.
Договору предметом договору є
відкриття на імя позивача іменного
вкладного рахунку на умовах вкладу на
вимогу «Для виплат» в національній
валюті з необмеженим мінімальним
внеском на вклад.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

В обґрунтування своїх вимог позивач
ОСОБА_1 зазначає, що 17 березня 2014 року
він звертався до відповідача з вимогою
виплатити з депозитного вкладу кошти в
розмірі 52652,05 грн., однак у такому
розмірі виплатити кошти йому було
відмовлено і видано лише 2652,05 грн.,
вважає такі дії банку порушенням його
прав, оскільки для зняття решти коштів
він вимушений був 32 рази з'являтись в
банк для видачі коштів.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач як доказ на обґрунтування
заявлених вимог надав суду ксерокопію
виписки по особовим рахункам з 01.03.2014р.
по 20.05.2014р. з якого вбачається, що станом
на 17.03.2014року вихідний залишок на
рахунку складає лише 49000 грн.(а.с. 8-13).

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. При
цьому, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У свою чергу, суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Позивач в судове засідання не з'явився,
розпорядився своїми права щодо явки в
суд на власний розсуд, а саме надіслав
до суду заяву про розгляд справи на
підставі наявних у справі доказів.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Відповідно до
положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ксерокопії виписки по особовим
рахункам з 01.03.2014р. по 20.05.2014 р. вихідний
залишок коштів на рахунку ОСОБА_1
станом на 17.03.2014 року складає лише 49000
грн., а не 52652,05 грн. як вказує позивач в
позові.(а.с. 8)

Позивачем відповідно до ст.60 ЦПК
України, не надано в порядку ст.ст. 57-59
ЦПК України належних та допустимих
доказів, які б підтверджували, що
станом на 17.03.2014 року на його
депозитному рахунку знаходились кошти
в розмірі 52652,05 грн., які позивач просив
йому видати, а отже вимоги в цій частині
позивачем не доведені.

Стосовно вимог позивача, щодо виплати
йому компенсації за упущену вигоду
слід зазначити таке.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Упущеною вигодою є доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене.

Згідно ч.2 ст.623 ЦК України розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно ч.3 ст.623 ЦК України збитки
визначаються з урахуванням ринкових
цін, що існували на день добровільного
задоволення боржником вимоги
кредитора у місці, де зобов'язання має
бути виконане, а якщо вимога не була
задоволена добровільно, - у день
пред'явлення позову, якщо інше не
встановлено договором або законом. Суд
може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення.

Згідно ч.4 ст.623 ЦК України при
визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Виходячи із вищезазначених норм для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення, як -
то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

За відсутності хоча б одного з
визначених елементів цивільна
відповідальність не настає.

Позивачем в обґрунтування заявлених в
цій частині вимог не було надано
доказів щодо намірів позивача на
придбання іноземної валюти і часткова
виплата депозитних коштів за Договором
банківського вкладу на вимогу «Для
виплат» призвела до понесення
позивачем збитків, а тому вимоги в цій
частині позивачем не доведені і до
задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 р.- під морально шкодою
слід розуміти витрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних страждань, заподіяних
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно п. 9 згаданої вище Постанови
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

З урахуванням того, що позивачем не
доведено вину відповідача у порушенні
його прав, а тому суд вважає
необґрунтованими вимоги позивача щодо
заподіяння йому моральної шкоди
внаслідок дій відповідача.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач у
свої вимогах, як на підставу для
задоволення заявленого ним позову, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, а тому суд прийшов до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 22,23,1167 ЦК України, ст. 2 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 212, 213, 215,
218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ВАБ Банк» про
визнання дій неправомірними та сплату
упущеної вигоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: