АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1030/14 Справа № 209/3111/13 Головуючий у 1 й інстанції - Шендрик К.Л. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 26 листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ Державної Міграційної служби Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, про розірвання договору найму житла, виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідачів про розірвання договору найму житла, виселення та зняття з реєстраційного обліку, в якому просила розірвати договори найму житлової квартири АДРЕСА_1, що укладені між нею та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, виселити останнього із цієї квартири без надання іншого житлового приміщення та зобов'язати Відділ ДМС Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 26 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право привіатної власності на квартиру від 19 квітня 1993 року, виданого виконкомом Дніпродзержинської міської ради, є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6), а відповадач ОСОБА_3 є її дочкою, а ОСОБА_4 є онуком.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина наймача, їх діти та батьки, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що як член сім'ї власника вказаної вище квартири відповідач ОСОБА_3 з 30 грудня 2003 року та її син ОСОБА_4 з 04 липня 2008 року були зареєстровані у спірній квартирі (а.с. 24, 35, 36, 62).

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач ОСОБА_2 послалася на те, що між нею та відповідачами укладено договір найму житлового приміщення, проте відповідачі не виконують умови цього договору та не сплачують житлові та комунальні послуги, а також відповідач ОСОБА_4 ніякої допомоги їй не надає, веде праздний спосіб життя та користується без її дозволу її майном, а тому відповідно до вимог ст.825 ЦК України просила розірвати договір найму з відповідачами.

Так, згідно вимог статті 825 ЦК України, що наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою. Наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому. Договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи договір найму житла між позивачем та відповідачами, відповідно до вимог ст. 158 ЖК України в письмовому вигляді не укладався та доказів цим обставинам суду надано не було.

Крім того, доказів протиправної поведінки, систематичного руйнування житлового приміщення та використання цього приміщення не за призначенням, та доказів не сплати відповідачами комунальних послуг, також не надано, а згідноч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідно до ст. 168 ЖК України та ст. 825 ЦК України договір найму повинен бути розірваним, а відповідачі виселенні із її квартири та зняті з реєстраційного обліку, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як зазначалося вище договір найму між сторонами укладено не було, а інших доказів протиправної поведінки суду позивачем не надано, а також цим обставним суд першої інстанції дав належну оцінку.

Разом з цим, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні спарави не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції суд правильно відмовляючи в задоволенні позову, також послався на вимоги ст. 71 ЖК України та ч.2 ст. 405 ЦК України.

Так, ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

А згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач, як на підставу задоволення її позову послалася на вимог ст.ст. 391, 821 та 825 ЦК України та ст. 168 ЖК України, але вимог про застосування до спірних правовідносин ст. 71 ЖК України та ч.2 ст. 425 ЦК України позивач ОСОБА_2 не заявляла та не ставила перед судом питання про визнання втратившими право користування спірною квартирою відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у зв'язку з чим суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, а тому посилання на вимоги ст. 71 ЖК України та ч.2 ст. 405 ЦК України в мотивувальній частині рішення підлягають виключенню.

Разом з цим таке виключення із мотивувальної частини рішення суду не може бути підставою для скасування рішення суду в повному обсязі, оскільки відповідно до ч. 2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення-залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 26 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді