АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4985/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Залімська Н. В. Доповідач -
Болтунова Л.М. Категорія 46
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Макарова М.О.,
Тамакулової В.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - Ленінський РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловою площею та
зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Ленінський РВ ДМУ УМВС, в якому, з
урахуванням уточнень, просила визнати
відповідача таким, що втратив право
користування житловою площею та зняти
його з реєстраційного обліку у
квартирі АДРЕСА_1.(а.с.14-15)

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено.(а.с.23-25)

З таким рішенням не погодилась
позивачка, подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального
права, просила його скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позовних вимог. (а.с.28-29)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга, не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Ухвалене рішення відповідає
вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено,
що 24 червня 1983 року відділом РАЦС
Ленінського району м. Дніпропетровська
зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (а.с.18)

Під час шлюбу, 14 лютого 1995 року,
відповідно до договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 992, зареєстрованого у КП
«ДМБТІ» 17 лютого 1995 року, сторони
придбали квартиру АДРЕСА_1, яка була
зареєстрована на позивачку. (а.с.4-5)

Згідно довідки № 2097 від 13 лютого 2014
року, виданої КП «ЖЕП №25» м.
Дніпропетровська, у спірній квартирі
зареєстровані, окрім позивачки, її
чоловік ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5.(а.с.6)

Наразі сторони знаходяться у
зареєстрованому шлюбі.

Звертаючись в лютому 2014 року з
позовною заявою, ОСОБА_2 посилалась на
те, що з 2005 року вони з відповідачем
припинили шлюбні відносини, але він
продовжував проживати у вищевказаній
квартирі. При цьому зазначила, що
ОСОБА_3 виселився із спірної квартири в
листопаді 2014 року.( а.с.2, 14)

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем в порушення вимог
ст.ст. 10, 59-60 ЦПК України не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження не проживання
відповідача в спірній квартирі, а тому
прийшов до обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
визнання його таким, що втратив право
користування нею.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального та
процесуального права, які правильно
застосовані судом першої інстанції.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачка, як на підставу задоволення
позову, посилається на положення ст. 391
ЦК України, за якою власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, однак, на
думку колегії суддів, зазначена норма
закону не може бути застосована до
даних правовідносин, що виникли між
подружжям.

Посилання апелянта у скарзі на те, що
суд першої інстанції не звернув уваги
на поштовий конверт із відміткою «за
зазначеною адресою не проживає», який є
доказом не проживання відповідача у
спірній квартирі, не може бути
підставою для скасування правильного
по суті рішення суду.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого в справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування в суді апеляційної
інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: