КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/2913/14-ц
Провадження № 4-с/520/51/14
УХВАЛА

28.05.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.,

за участю секретаря -
Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі скаргу
Комунального підприємства
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський» на постанову старшого
державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Зубко Руслана
Григорійовича про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа), -

ВСТАНОВИВ:

КП «ЖКС «Вузівський» звернулося до
суду зі скаргою на постанову старшого
державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Зубко Руслана
Григорійовича про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа), в якій просить суд визнати
постанову ВП №42035447 від 13.02.2014року
неправомірною та скасувати,
зобов'язати державного виконавця
усунути порушення та відкрити
виконавче провадження за судовим
наказом №520/2712/13-ц від 19.03.2013року про
стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на
користь комунального підприємства
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський» заборгованість по оплаті
наданих житлово-комунальних послуг у
розмірі 1 354, 38грн.

В обґрунтування наданої скарги
представник КП «ЖКС «Вузівський» на те,
що старшим державним виконавцем
Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ
Зубко Р.Г. було винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа), у
зв'язку з тим, що виконавчий документ не
відповідає вимогам ст.. 18 ЗУ «Про
виконавче провадження» та п. 3.3. г.
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, а саме: відсутній
реєстраційний номер облікової картки
платника податків боржника, що
унеможливлює примусове виконання
рішення суду (накладення арешту на
майно боржника, тощо).

Заявник вважає, що постанова є
незаконною та необґрунтованою, порушує
його права, прийнята безпідставно, з
порушенням норм матеріального права, а
тому підлягає скасуванню.

Так, заявник зазначає, судовий наказ №
520/2712/13-ц від 19.03.2013 року є виконавчим
документом, відповідає вимогам ст. 18 ЗУ
«Про виконавче провадження», оскільки
в ньому зазначені всі обов'язкові дані,
що мають бути вказані у виконавчому
документі, а саме: повне найменування
та ім'я стягувача і боржника, їх
місцезнаходження та місце проживання.

Також додатково вказані інші
відомості, що відомі суду, зокрема,
ідентифікаційний код стягувача як
юридичної особи, рахунок стягувача.

Інші дані, зокрема, індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника як
фізичної особи зазначається у
виконавчому документі лише за
наявності у суду чи іншому органу, що
видав виконавчий документ.

Зважаючи на вищевикладене та
відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», заявник
зазначає, що для своєчасного і в
повному обсязі виконання судового
наказу, при необхідності, та в межах
визначених Законом повноважень,
державний виконавець має право
витребувати інформацію про
ідентифікаційний код боржника у
відповідного державного органу, однак,
цього зроблено не було.

Крім того, заявник посилається на те, що
Закон України «Про виконавче
провадження» та Інструкція з
організації примусового виконання
рішень не містить норми, яка б
вказувала на те, що відсутність інших
необов'язкових даних у виконавчому
документі є підставою для винесення
оскаржуваної постанови, у зв'язку з чим,
застосування державним виконавцем п. 6
ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження» є неправомірним та
безпідставним.

Також заявник зазначає, що Інструкція з
організації примусового виконання
рішень, затверджена Наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012 року, на яку посилається головний
державний виконавець, є підзаконним
нормативним актом, положення якого
щодо вимог до виконавчого документа
суперечать Закону України «Про
виконавче провадження», що має вищу
юридичну силу, а тому в даній
конкретній ситуації, в даних
правовідносинах підлягає застосуванню
саме Закон.

При цьому, заявник посилається, на ст. 8
Конституції України, відповідно до
якої, в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй, а згідно ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Однак, заявник вважає, що державний
виконавець, при винесенні оскаржуваної
постанови, діяв всупереч положенням
Конституції України та ЗУ «Про
виконавче провадження», що є підставою
для скасування вказаної постанови.

З урахуванням викладеного, КП «ЖКС
«Вузівський» звернулося до суду із
відповідною скаргою.

Заявник - КП «ЖКС «Вузівський» та
головний державний виконавець Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Зубко Р.Г. про час та
місце судового засідання повідомлені
належним чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправлень, у судове засідання
28.05.2014року не з'явились, про поважність
причин відсутності не повідомили.

Боржник - ОСОБА_3 про час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, у судове засідання
28.05.2014року не з'явився, про поважність
причин відсутності не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, а також
матеріали цивільної справи №520/2712/13-ц,
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні скарги, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи
№520/2712/13-ц та встановлено судом у
судовому засіданні, 19.03.2013року суддею
Київського районного суду м. Одеси
Васильків О.В. було видано судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь
Комунального підприємства
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський» заборгованість за
житлово-комунальні послуги у розмірі 1
354,38грн. та судовий збір у розмірі
114,70грн.

Постановою головного державного
виконавця першого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
Зубко Р.Г. від 13.02.2014року було
відмовлено в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання судового наказу №520/2712/13-ц,
виданого 21.10.2013року Київським районним
судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на
користь Комунального підприємства
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський» грошової суми у розмірі 1
469,08грн., на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки у виконавчому документі
відсутній реєстраційний номер
облікової картки платника податків.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця
чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу,
порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження» у
виконавчому документі зазначаються,
зокрема, повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників

податків) або номер і серія паспорта
стягувача та боржника для фізичних
осіб - громадян України, які через
свої релігійні або інші переконання
відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),

місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі, зокрема, невідповідності
виконавчого документа вимогам,
передбаченим статтею 18 цього Закону.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги, що у судовому наказі, виданому
19.03.2013року суддею Київського районного
суду м. Одеси Васильків О.В. не було
зазначено індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника або
номер і серія паспорта боржника для
фізичних осіб - громадян України, які
через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а
відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження»
зазначення цих даних є обов'язковою
вимогою для виконавчого документа, суд
вважає, що головним державним
виконавцем першого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
Зубко Р.Г. правомірно було відмовлено в
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
судового наказу.

Крім того, посилання заявника на те, що
державний виконавець має право
витребувати інформацію про
ідентифікаційний код боржника у
відповідного державного органу, не
приймається судом до уваги, оскільки
відповідно п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право,
зокрема, з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну, тобто у
зазначеній статті не йде мова саме про
витребування індивідуального
ідентифікаційного номеру боржника.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що у задоволенні скарги
Комунального підприємства
«Житлово-комунальний сервіс
«Вузівський» на постанову старшого
державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Зубко Руслана
Григорійовича про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа), слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 386, 387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Комунального
підприємства «Житлово-комунальний
сервіс «Вузівський» на постанову
старшого державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Зубко Руслана
Григорійовича про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Петренко В. С.