У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області, ОСОБА_4, третя особа - відділ
Держкомзему у Вільнянському районі
Запорізької області, про скасування
рішення сільської ради та визнання
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку
недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 30 жовтня
2013 року та рішення апеляційного
суду Запорізької області від 29 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 2002 року вона є членом
садівничого товариства "ЗМІ-2" (далі - СТ
«ЗМІ-2»). Рішенням Михайлівської
сільської ради Вільнянського району
Запорізької області від 28 лютого 2011
року їй надано дозвіл на виготовлення
технічної документації щодо передачі у
власність земельної ділянки, площею
0,0927 га, для ведення садівництва,
розташованої у с. Андріївка
Вільнянського району Запорізької
області. Під час виготовлення
технічної документації на земельну
ділянку з'ясувалось, що частина її
земельної ділянки вже приватизована
ОСОБА_4 Зазначала, що рішенням
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області від 25 грудня 2003 року № 6 ОСОБА_4
надано дозвіл на приватизацію
земельної ділянки НОМЕР_1, загальною
площею 0,098 га. Рішенням сільської ради
від 21 жовтня 2004 року № 16 затверджено
технічну документацію зі складання
державних актів на право приватної
власності на землю членам СТ "ЗМІ-2" для
ведення садівництва, у тому числі
ОСОБА_4 була затверджена площа
земельної ділянки в розмірі 0,1125 га. На
підставі вказаного рішення
15 листопада 2005 року ОСОБА_4 отримав
державний акт на право приватної
власності на землю. 16 листопада 2011 року
вона звернулась до Михайлівської
сільської ради Вільнянського району
Запорізької області із заявою про
усунення перешкод у приватизації
земельної ділянки, на підставі якої
17 листопада 2011 року комісія з
питань вирішення земельних спорів
провела обстеження земельних ділянок
НОМЕР_1 (ОСОБА_4) та НОМЕР_2 (її земельна
ділянка) в СТ "ЗМІ-2". За результатами
обстеження комісією встановлено, що
ОСОБА_4 самовільно захопив 0,0260 га, із
них: 0,0110 га земельної ділянки
НОМЕР_2, яку вона планувала
приватизувати, і 0,0150 га земель
загального користування.

У зв'язку з цим, позивачка, уточнивши
позовні вимоги, просила суд визнати
недійсним та скасувати рішення
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області від 21 жовтня 2004 року № 16 у
частині затвердження технічної
документації із землеустрою та
передачі земельної ділянки у власність
ОСОБА_4; визнати недійсним державний
акт від на право приватної власності на
земельну ділянку, площею 0,1125 га,
виданий ОСОБА_4 15 листопада 2005 року,
розташовану на території
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області; зобов'язати управління
Держкомзему у Вільнянському районі
Запорізької області скасувати
реєстрацію вказаного державного акту.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 30
жовтня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 29 січня 2014 року
рішення районного суду змінено в
частині мотивів відмови у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
задовольнити її позов.

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
при приватизації земельної ділянки
ОСОБА_4 не було допущено порушень
земельного законодавства; позивачкою
не доведено, що рішенням сільської ради
від 21 жовтня 2004 року порушені її права,
та як на момент прийняття цього рішення
вона не була членом садівничого
товариства та користувачем ділянки,
суміжної з ділянкою ОСОБА_4

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині мотивів відмови у позові,
апеляційний суд, встановивши порушення
відповідачами норм земельного
законодавства при приватизації
земельної ділянки ОСОБА_4, виходив із
того, що належним позивачем по вимогам
щодо незаконної приватизації земель
загального користування може бути
розпорядник цих земель - Михайлівська
сільська рада Вільнянського району
Запорізької області, а, отже, ОСОБА_3 є
неналежним позивачем.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що СТ "ЗМІ-2" створено
у 1987 році, йому виділено у користування
5 га землі у с. Андріївка Вільнянського
району Запорізької області для
організації колективного саду та
видано відповідний державний акт.

4 грудня 2003 року ОСОБА_4 як член СТ "ЗМІ-2"
звернувся до Михайлівської сільської
ради Вільнянського району Запорізької
області з заявою про передачу йому у
приватну власність земельної ділянки,
площею 0,098 га. Рішенням Михайлівської
сільської ради Вільнянського району
Запорізької області від 25 грудня 2003
року № 6 "Про передачу земельних
ділянок у власність" було передано у
власність громадян, членів СТ "ЗМІ-2",
земельні ділянки згідно їх заяв та
додатку № 1, відповідно до якого площа
земельної ділянки ОСОБА_4 дорівнювала
0,098 га.

Рішенням Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області від 21 жовтня 2004 року № 16 було
затверджено технічну документацію із
складання державних актів на право
приватної власності на землю членів СТ
"ЗМІ-2" на території Михайлівської
сільської ради у с. Андріївка,
згідно списку. При цьому у списку площа
земельної ділянки ОСОБА_4
визначена у розмірі 0,1125 га. На підставі
вказаного рішення Михайлівської
сільської ради 15 листопада 2005 року
ОСОБА_4 отримав державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,1125 га.

Апеляційний суд виходив із того, що
ОСОБА_4 земельна ділянка виділена у
порушення вимог ЗК України, так як
відповідна земельна ділянка у
встановленому порядку СТ «ЗМІ-2» не
належала.

На підставі рішення установчих зборів
членів обслуговуючого кооперативу
"ЗМІ-2" (далі - ОК «ЗМІ-2») від 22 січня 2010
року ОСОБА_3 стала членом
товариства, у її користуванні
знаходилась земельна ділянка, площею
0,0810 га.

Виходячи з дати цього рішення
кооперативу, апеляційний суд вважав, що
на дату прийняття оспореного рішення
Михайлівської сільської ради
(21 жовтня 2004 року) позивачка не була
членом товариства і користувачем
земельної ділянки, суміжної з
земельної ділянкою ОСОБА_4

Проте у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК
України апеляційний суд не дав оцінки
тому, що ОСОБА_3 подала заяву правлінню
СТ «ЗМІ-2» у 2002 році про прийняття її у
члени товариства, у 2002 році їй видано
членську книжку (а.с. 192), вона
сплачувала членські внески, податки і
користувалась земельною ділянкою
НОМЕР_2, суміжною із земельною ділянкою
ОСОБА_4

Рішенням Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області від 28 лютого 2011 року ОСОБА_3
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації щодо передачі у
власність земельної ділянки, площею
0,0927 га, для ведення садівництва,
розташованої у с.
Андріївка Вільнянського району
Запорізької області.

Також судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Вільнянської
районної ради народних депутатів
Запорізької області від 14
березня 1991 року № 43/2 "Про відведення
земельної ділянки під розширення
колективного садівничого товариства
ЗМІ-2 Запорізького машинобудівного
інституту" додатково було виділено
земельну ділянку площею 0,36 га у с.
Андріївка під розширення меж СТ "ЗМІ-2".

На вказаній території ОСОБА_4 у
користування була виділена відповідна
ділянка. Однак СТ "ЗМІ-2" у встановленому
законом порядку право користування
ділянкою, загальною площею 0,36 га не
оформило, зміни до державного акту на
право користування землею не внесло.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

У п. 12 Перехідних положень ЗК України
передбачено, що до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзаці другому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради з урахуванням
вимог абзацу третього цього пункту, а
за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд,
вважаючи, що позивачка не була членом
ОК «ЗМІ-2», не перевірив чи не була
позивачка членом СТ «ЗМІ-2», чи
сплачувала вона членські внески та чи
знаходилась у її користуванні земельна
ділянка (НОМЕР_2).

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 -
214, 316 ЦПК України на зазначені вимоги
закону уваги не звернув, визнавши
незаконність дій відповідачів
(технічна документація на земельну
ділянку ОСОБА_4 не виготовлено, акт
погодження меж із суміжними
землекористувачами відсутній),
відмовив лише з тих підстав, що позов
подано неналежним позивачем.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 29 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д.
Луспеник

Судді
Б.І.
Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко