АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5379/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1788/14
Головуючий у 1-й інстанції Степура А. А.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Карнауха П.М..,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
11 квітня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції про
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
11 квітня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржила позивач ОСОБА_2, представник
якої в апеляційній скарзі, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення скасувати та
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі.

Вказує, що в результаті незаконної
бездіяльності та незаконних дій ВПМ
Кременчуцької ОДПІ та ст. лейтенанта
ОСОБА_3 її заява щодо злочинної
діяльності посадових осіб
Глобинського УЕГГ не знаходила свого
вирішення понад три роки, у зв'язку із
чим вона була незаконно обмежена у
праві на належний розгляд поданої нею
заяви, що змушувало її всі ці роки
відстоювати це право у судових
інстанціях, внаслідок чого їй завдано
моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000,00
грн.

Вважає, що Глобинським УЕГГ
зачіпаються її права, оскільки вона
була незаконно звільнена з роботи, а
місцевим судом не ставилися та не
досліджувалися питання, яка обставина
спонукала позивача звернутися до
правоохоронних органів із заявою.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України ,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як установлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи,
постановою Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 02.08.2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 26.09.2013 року, скаргу ОСОБА_2
на дії та бездіяльність відділу
податкової міліції, старшого
оперуповноваженого
оперативно-розшукового відділення ВПм
Кременчуцької ОДПІ старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_3,
бездіяльність прокуратури м.
Кременчука, визнання їх незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії
задоволено частково.

Визнано незаконними дії ВПМ КОДПІ та
ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ ст. л - та
податкової міліції ОСОБА_3 при
проведенні перевірки по заяві ОСОБА_2
щодо зловживання службовим становищем
посадовими особами Глобинського УЕГГ
в частині направлення матеріалів,
зібраних по заяві ОСОБА_2 до
прокуратури Глобинського району,
оскільки ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ ОСОБА_3
проводив перевірку відносно службових
осіб Глобинського УЕГГ ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за ст.212 КК України, а направив
матеріали, зібрані по заяві в процесі
перевірки, до прокуратури Глобинського
району відповідно до вимог ст.97 КПК
України за належністю.

Визнано незаконною бездіяльність ВПМ
Кременчуцької ОДПІ та ст. О/У ОРВ ВПМ
КОДПІ ОСОБА_3 при проведенні
перевірки по скарзі ОСОБА_2 щодо
зловживання службовим становищем
посадовими особами Глобинського
УЕГГ, а саме, в тривалому терміні
проведення перевірок та винесенні
невмотивованих постанов про відмову в
порушенні кримінальної справи, які
щоразу скасовуються, оскільки ст. О/У
ОРВ ВПМ КОДПІ ОСОБА_3 виносились
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно
службових осіб Глобинського УЕГГ
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тільки за ст. 212 КК
України (а.с.3-9, 11-16).

Ухвалою судді Крюківського районного
суду м. Кременчука усунуто описку,
допущену в постанові Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 02.08.2013 року,
винесеній по скарзі ОСОБА_2 на дії та
бездіяльність відділу податкової
міліції Кременчуцької об'єднаної
державної податкової міліції, старшого
оперуповноваженого
оперативно-розшукового відділення ВПМ
кременчуцької ОДПІ старшого
лейтенанта податкової міліції ОСОБА_3,
бездіяльність прокуратури м.
Кременчука, визнання їх незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,
замінивши в 3-му абзаці резолютивної
частини постанови слова «Визнання» на
«Визнати» (а.с. 10).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
прокурора, який приймав участь у
розгляді в суді першої інстанції та
ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2,
залишено без задоволення, а постанову
Крюківського районного суду
м.Кременчука Полтавської області від 2
серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Полтавської області від 26 вересня
2013 року у справі за скаргою ОСОБА_2 - без
змін (а.с.125-126).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд обґрунтовано виходив із
того, що ОСОБА_2, звернувшись до ВПМ
Кременчуцької ОДПІ з заявою про
зловживання службовим становищем
посадовими особами Глобинського УЕГГ,
є заявником про вчинений службовими
особами злочин та її особисті права
діями службових осіб Глобинського УЕГГ
не зачіпаються, як і не надано доказів
на підтвердження того, що незаконними
діями ВПМ КОДПІ та ст. о/у ВПМ КОДПІ
ОСОБА_3 були порушені особисті права
позивача; із заявою про вчинення
злочину щодо неї особисто з боку
службових осіб Глобинського УЕГГ до
правоохоронних органів не зверталася.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Згідно ч.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до ч.2, ч.3, ч.4, ч.6, ч.7 ст.1176 ЦК
України, право на відшкодування
шкоди, завданої фізичній особі
незаконними діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках
передбачених законом.

Якщо кримінальну справу закрито на
підставі закону про амністію або акта
про помилування, право на
відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі дізнання,
попереднього (досудового) слідства або
судового розгляду шляхом само обмови
перешкоджала з'ясуванню істини і цим
сприяла незаконному засудженню,
незаконному притягненню до
кримінальної відповідальності,
незаконному застосуванню як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконному
затриманню, незаконному накладенню
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт, не має права
на відшкодування шкоди Порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконним рішенням, діями чи
бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, встановлюється
законом».

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої незаконної дії
або бездіяльності чи незаконного
рішення органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Згідно з ч.ч.1-.3 ст.1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року
встановлено, що підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинувачуваного,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права
громадян,незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
накладення штрафу, незаконного
проведення оперативно розшукових
заходів, передбачених Законами
України "Про
оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи
боротьби з організованою злочинністю"
та іншими актами законодавства. У
випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана

шкода відшкодовується в повному
обсязі незалежно від вини

посадових осіб органів, що
здійснюють оперативно-розшукову

діяльність, досудове розслідування,
прокуратури і суду.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. п. 3,
4, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 "Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної шкоди" під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями(бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих
стосунках,ступінь зниження престижу,
ділової репутації, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що внаслідок бездіяльності та
незаконних дій Кременчуцької ОДПІ їй
завдана моральна шкода, а діями
Глобинського УЕГГ порушуються її
особисті права, - не заслуговують на
увагу колегії, оскільки позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що саме діями
службових осіб Глобинського УЕГГ
порушені її особисті права та що вона з
цього приводу зверталася до
правоохоронних органів із
відповідними заявами про вчинення
злочину щодо неї особисто, як і не
надано доказів на підтвердження того,
що незаконними діями чи бездіяльністю
ВПМ КОДПІ та ст. о/у ВПМ КОДПІ ОСОБА_3
були порушені її особисті права, у
зв'язку з чим місцевий суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також
безпідставні, висновків суду першої
інстанції не спростовують та зводяться
до незгоди з рішенням суду.

Відповідно ч.1 ст.308ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 11
квітня 2014 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
Карнаух П.М.

СУДДІ:
Дряниця Ю.В.

Пилипчук Л.І.

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
П.М.Карнаух