АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 683/1838/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2454/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Баса
О.Г.,

суддів - Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Медведчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 18 листопада
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства по
експлуатації теплового господарства
«Тепловик» Старокостянтинівської
міської ради, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про захист прав споживача,

в с т а н о в и л а:

7 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду
із вищевказаним позовом. В його
обґрунтування зазначив, що він є
власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

27 жовтня 2013 року з усного повідомлення
державного виконавця відділення ДВС
Старокостянтинівського РУЮ йому стало
відомо, що начебто
Старокостянтинівським районним судом
було видано наказ у справі 2-Н/683/92/2013 про
додаткове стягнення з нього коштів за
уже оплачені ним комунальні послуги на
рахунок Комунального підприємства по
експлуатації теплового господарства
«Тепловик» (далі - КП «Тепловик»). В
січні 2014 року він звернувся до КП
«Тепловик» з проханням надати
інформацію щодо причин порушення його
прав, як споживача, що має встановлену
законом знижку на оплату комунальних
послуг. На звернення було надано
відповідь, що він не позбавлений права
на 75 % знижку і що площа його частки в
квартирі (загальна площа 72,4 м кв.)
становить 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Однак, незважаючи на те, що між ним та
іншими співвласниками зазначеної
квартири 31.10.2005 року укладено
багатосторонній договір про надання
послуг з опалення, де чітко зазначено
кількість власників та їх персональні
дані, КП «Тепловик» самочинно, без
погодження з ним, останні роки взагалі
не проводив розрахунок наданої йому
кількості комунальних послуг для
оплати. Вважає, що це було зроблено
відповідачем з метою незаконного
стягнення з його пенсії плати за
послуги, які не надавались.

________________________________________________________________________
________________________

Доповідач у першій інстанції Цимбалюк
О.В. Провадження № 22-ц/792/2454/14

Суддя-доповідач Федорова Н.О.
Категорія № 57

Так, він неодноразово звертався до КП
«Тепловик» з проханням проведення
розрахунків лише на ту кількість
послуг з опалення, які йому надавались,
або ж які він міг отримати на
обслуговування лише своєї власності -
1/3 частини квартири АДРЕСА_1, оскільки
підприємство самовільно не може
змінювати ні право власності, ні
кількість майна, яке належить
власникам, ні, тим більше,
встановлювати або змінювати
правовідносини, які порушують норми
Конституції України.

Своє небажання проводити розрахунок
наданих йому послуг у відповідності до
їх кількості та якості КП «Тепловик»
пояснювало відсутністю рішення суду.

Спочатку він звернувся до
Старокостянтинівського районного суду
з позовом про визнання бездіяльності
КП «Тепловик» щодо непроведення
розрахунку протиправним.
Старокостянтинівський районний суд в
межах розгляду справи зобов'язав
останнього провести розрахунок, що він
і зробив. Однак, розрахунок був
зроблений не на фактично надані йому
послуги, а на площу квартири, яка йому
не належить та якою він не користується
і не має жодних правочинів, які давали б
право користування і, відповідно,
породжували обов'язок нести
відповідальність за чужу власність.

В судовому засіданні представник КП
«Тепловик» пояснила, що особовий
рахунок, який раніше був оформлений на
нього, оформлений на ОСОБА_3 На його
думку, підприємство діяло виключно на
свій розсуд та своє бажання, без
будь-яких на те юридичних підстав.
Вважає, що згідно наданого до суду
документа «Фінансовий стан абонента.
Особовий рахунок НОМЕР_1. Абонент
ОСОБА_3», кошти, сплачені ним за надані
послуги за обслуговування його частини
квартири, зараховані на користь іншого
споживача.

28 березня 2014 року він повторно
звернувся до КП «Тепловик» із запитом
про надання інформації щодо причин
непроведення перерахунку вартості
послуг опалення та неповернення
безпідставно стягнутих з нього коштів
за ці послуги.01 квітня 2014 року
відповідач надав відповідь про повну
відмову проведення розрахунків із ним
на підставі Правил користування
тепловою енергією, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 жовтня 2007 р. № 1198.

Крім того, зазначив, що він перебуває у
шлюбі з ОСОБА_7 з 4 січня 1968 року. З
дружиною проживає за адресою: АДРЕСА_2,
незважаючи на реєстрацію місця
проживання за адресою перебування його
власності: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 5 СК України
ніхто не може зазнавати втручання в
його сімейне життя, крім випадків,
встановлених Конституцією України. А
це означає, що КП «Тепловик» при
визначенні оплати послуг не мав права
на власний розсуд визначати ні
кількість сімей, представникам яких
належать частини квартири № 19, ні на
власний розсуд визначати чиї пільги
враховувати, а чиї - ні.

А тому, просив суд, визнати, що
кількість житлово-комунальних послуг
на обслуговування його 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1 (загальна площа 72,4 м
кв.) відповідає кількості послуг, що
надані на обслуговування 1/3 часини цієї
квартири (24,13 м кв.); визнати, що
непроведення нарахування йому КП
«Тепловик» плати за надані послуги
опалення його 1/3 частини квартири, є
незаконним; зобов'язати КП «Тепловик»
провести нарахування плати за надані
послуги опалення його 1/3 частини
квартири, з урахуванням 75 % знижки;
зобов'язати КП «Тепловик» не
зараховувати на рахунки інших
споживачів сплачені ним кошти за
надання послуг опалення його 1/3 частини
вказаної квартири.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 18 листопада 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Непогоджуючись із таким рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу у якій просить
скасувати його та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.
Рішення вважає незаконним та
необґрунтованим, таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що КП «Тепловик»,
використовуючи своє монопольне
становище на ринку послуг з
теплопостачання у місті
Старокостянтинові, та
Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області систематично
піддають дискримінації його права
споживача послуг, систематично
стягують з нього подвійну оплату за
послуги, які надають іншим споживачам.
При цьому усі його звернення, які
спрямовані на отримання інформації про
надані йому, як споживачу, послуги,
звернення про документальне
підтвердження вимог, які направляються
КП «Тепловик» до
Старокостянтинівського районного
суду, включно із вимогами забезпечення
доказами, згідно зі ст.ст. 119-120 ЦПК
України, ігноруються.

З метою захисту своїх прав, відповідно
до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 15, 24
Закону України «Про захист прав
споживачів», 27 червня 2014 року він
звернувся до Старокостянтинівського
районного суду з позовом про
відновлення його права, яке не
визнається КП «Тепловик» та
встановлення нових правовідносин з
останнім, відповідно до вимог Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та Правил користування
тепловою енергією, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 жовтня 2007 р. № 1198.

Вважає, що суд піддав його права
обмеженню (дискримінації), що прямо
пов'язане з його соціальним становищем,
як пенсіонера.

Не погоджується із твердження суду
першої інстанції про те, що у судовому
засіданні він із своїм представником
підтримали позовні вимоги у повному
обсязі та дещо уточнили їх, зазначивши,
що фактично наполягають на розподілі
особових рахунків. Вважає його
безпідставним та незаконним, оскільки
не ґрунтується на доказах та дійсних
обставинах справи.

Посилання суду на те, що визначений ним
спосіб захисту цивільних прав та
інтересів, зокрема, розподіл особових
рахунків по статі комунальних послуг,
не передбачений статтею 16 ЦК України,
оскільки не може існувати як
самостійний спосіб захисту цивільних
прав, не ґрунтується на вимогах закону,
а є прямим порушенням ч. 3 ст. 16 ЦК
України, де встановлено вичерпний
перелік підстав за яких суд може
відмовити у захисті прав громадянина.

Стверджує, що судом не наведено жодного
порушення ним ч.ч. 2-5 статті 13 ЦК
України, які давали б суду право
обмежити його конституційне право,
передбачене ст. 55 Конституції України
на судовий захист прав, яке не може бути
скасоване навіть в умовах воєнного і
надзвичайного стану.

У судовому засіданні апеляційного суду
позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну
скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Представник КП «Тепловик» Медведчук
О.В. у судовому засіданні заперечила
проти апеляційної скарги, вважаючи
рішення законним та справедливим.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріалами справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, дана їм правильна
оцінка, а його висновки узгоджуються з
матеріалами справи і відповідають
закону.

Встановлено та це сторонами не
оспорюється, що позивач є власником 1/3
частини квартири АДРЕСА_1. Іншими
співвласниками даної квартири є ОСОБА_8
та ОСОБА_3, кожна по 1/3 її частині.
Вказане підтверджується даними
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно (а.с. 7).

ОСОБА_1, відповідно до даних
посвідчення серії НОМЕР_2, виданого
20.03.1996 року (а.с. 4) має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни - учасників бойових
дій.

Позивач, як співвласник вищевказаної
квартири, отримує від Комунального
підприємства по експлуатації
теплового господарства «Тепловик»
Старокостянтиніської міської ради
послуги з теплопостачання.

Відповідно до даних детального
розрахунку про нарахування платежів
(а.с. 15-19), наявного у матеріалах справи,
ОСОБА_1, маючи статус «Учасник бойових
дій», користується 75 % знижкою по оплаті
послуг з теплопостачання з 1996 року на
31,5 кв.м. площі квартири (загальна площа
квартири 71,20 кв.м.).

Інші співвласники квартири відповідно
до Закону України «Про охорону
дитинства» користуються 50 % знижкою по
оплаті за комунальні послуги (в т.ч.
теплова енергія).

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на
одного із співвласників квартири -
ОСОБА_3 (а.с. 20).

Нотаріально посвідчений договір про
порядок користування квартирою чи
рішення суду про встановлення такого
порядку відсутні. При цьому, з пояснень
позивача вбачається, що він не бажає
такий договір з відповідачами
укладати.

Загальними засадами цивільного
законодавства є свобода договору (п. 3 ч.
1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України
власність зобов'язує.

Власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
322 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Якщо договір між співвласниками про
порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності посвідчений нотаріально, він
є обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

Співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном (ст. 360 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, за
відсутності договору між
співвласниками квартири про порядок
користування нею, зокрема про порядок
оплати комунальних послуг, чи рішення
суду про встановлення такого порядку,
суд першої інстанції правильно,
розглянувши справу у межах позовних
вимог і на підставі доказів сторін,
виходячи із обраних позивачем способів
захисту свого права, відмовив у
позовних вимогах ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд під час розгляду справи не сприяв
захисту його прав, оскільки не
витребував докази на підтвердження
позовних вимог, не ґрунтуються на
матеріалах справи та законі. Зокрема, в
матеріалах справи відсутні клопотання
про забезпечення доказів, в тому числі
і шляхом витребування документів чи
інших доказів у справі. Разом з тим,
відповідно до вимог ч. 1 ст. 137 ЦПК
України суд зобов'язаний витребувати
докази лише тоді, коли щодо їх
отримання у сторін є складнощі.
Натомість, матеріали справи не містять
будь-яких документів, які б це
підтверджували.

Твердження апелянта про те, що суд
відмовив йому у відновленні його
порушеного права також не відповідає
матеріалам справи. Так, з детального
розрахунку про нарахування платежів за
послуги з теплопостачання АДРЕСА_1
вбачається, що відповідач надає
позивачу 75 % знижку при оплаті за
послуги з теплопостачання (а.с. 15-19).
Доказів, які б підтверджували
протилежне, суду надано не було.

У разі доведеності одним із
співвласників понесення ним витрат на
управління, утримання та збереження
спільного майна, участь у чому
(управлінні, утриманні, збереженні)
пропорційно своїй частці зобов'язаний
приймати інший співвласник, який
ухиляється від свого обов'язку, особа,
яка зазнала втрат, має право на їх
відшкодування у передбаченому законом
порядку. Зокрема, такими способами
захисту права є відшкодування збитків
та інші способи відшкодування майнової
шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази, які б спростовували
висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав в межах доводів
апеляційної скарги для його скасування
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 18 листопада 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.О. Федорова