Справа № 372/2304/13-ц Головуючий у І
інстанції Потабенко Л.В.Провадження №
22-ц/780/2553/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 10 липня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом в якому просив стягнути
з ОСОБА_1 29488 грн. 13 коп. заборгованості
за кредитним договором, з яких загальна
заборгованість за кредитом в сумі 3298
грн. 80 коп., заборгованість по відсоткам
267 грн. 44 коп., заборгованість по комісії
за користування кредитом 1806 грн. 15 коп.,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором 22235 грн. 35 коп.,
штраф 500 грн. 00 коп., та штраф процентної
складової 1380 грн. 39 коп., та судовий збір
в сумі 294 грн. 88 коп..

Позов мотивував тим, що 21.02.2008 року між
Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк "ПриватБанк" та
ОСОБА_1, був укладений кредитний
договір, згідно якого банк свої
зобов'язання виконав видавши
відповідачу кредит в сумі 3298 грн. 80 коп.
Позичальник свої зобов'язання по
своєчасному поверненню кредиту не
виконував і за ним утворилась
заборгованість в розмірі 29488,13 грн.
Позивач просив у зв'язку з не
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань стягнути суму
заборгованості.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 10 липня 2013 року
позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено
частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь
ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за
кредитним договором 10252,78 грн. та
судовий збір 229,40 грн., в решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач як позичальник за даним
договором взяв на себе зобов'язання
повернути кредит та відсотки за
користування кредитом, однак взятих на
себе зобов'язань за договором не
виконав та прийшов до висновку про
стягнення із відповідача на користь
позивача нарахованої позивачем
заборгованості за договором в розмірі
10482,18 грн., зменшивши розмір пені за
прострочення виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що 21 лютого 2008 року
між банком та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір, згідно умов якого
позичальник отримав кредит у розмірі
3298 грн 80 коп. зі сплатою 12 % річних з
кінцевим строком повернення 21 травня
2009 року.

Згідно розрахунку, наданого банком,
станом на 1 липня 2013 року
заборгованість ОСОБА_1 становить 29844
грн 13 коп., з яких 3298 грн 80 коп.
заборгованість за кредитом, 267 грн 44
коп. - заборгованість за відсотками, 806
грн 15 коп. заборгованість з комісії, 22235
грн 74 коп. заборгованості по пені, 500 грн
штраф (фіксована складова),; 1380 грн 39
коп. процентна складова.

Зі змісту договору про надання
споживчого кредиту, укладеного між
сторонами, вбачається, що позичальник
ознайомлений з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка»), які були надані йому у
письмовій формі.

Зважаючи на це, окремо підписувати
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам не є необхідним.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином, згідно умов договору та
вимог цивільного законодавства.

У відповідності зі ст. 527 ЦК України,
боржник зобов'язаний виконати свої
зобов'язання, а кредитор прийняти
виконання зобов'язань. У відповідності
зі ст. 530 ЦК України, зобов'язання має
бути виконане у встановлений термін
його виконання. У відповідності зі ст.
610 ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання або неналежне
виконання. У відповідності зі ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, в тому числі
оплата неустойки та відшкодування
збитків.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно ч. 1 ст. 258 цього Кодексу для
окремих видів вимог законом може
встановлюватись спеціальна позовна
давніть: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
вересня 2010 року позичальник передав
банку предмет застави на відповідальне
зберігання у зв'язку з заборгованістю
за кредитним договором, що
підтверджується актом про передачу
заставного майна на відповідальне
зберігання, тобто діями позичальника
строк позовної давності, що розпочався
14 вересня 2010 року перервано, а банк
звернувся з позовом в межах позовної
давності.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив дійсний склад
правовідносин та вірно застосував
норми права.

Посилання апелянта на те, що позивачем
пропущено строк позовної давності для
пред'явлення позову - безпідставні та
спростовуються вищенаведеними
обставинами .

Колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 317, ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 10 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: