Справа № 165/668/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Василюк А.В. Провадження №
22-ц/773/833/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Свистун О. В.,

при секретарі - Лимарі Р. С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів -
Гусак Т. Г., Бохонковича В. Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» про
визнання договору факторингу
недійсним, за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області від 11 квітня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л
А :

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 11 квітня 2014
року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, у якій, покликаючись на
незаконність судового рішення через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
всіх обставин, що мають значення для
справи, та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач
апеляційну скаргу підтримав і просив
її задовольнити, представники
відповідачів апеляційну скаргу
заперечили і просили відмовити в її
задоволенні.

Згідно зі статтею 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду - залишити без
змін з таких мотивів.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 в даній
справі, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що при укладенні договору
факторингу відповідачами було
додержано вимоги чинного
законодавства України, зокрема, щодо
форми та змісту укладання договору
факторингу, а також не було допущено
порушень положень ст.1076 ЦК України та
Закону України «Про банки і банківську
діяльність».

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Судом першої інстанції встановлено, і
це відповідає наявним в матеріалах
справи доказам, що 22 грудня 2006 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено
договір споживчого кредиту № 0,
за яким ОСОБА_1 отримав 600 000 грн. на
строк до 22 грудня 2017 року під 17,5% річних.
У зв'язку з неналежним виконанням умов
договору позичальником та виникненням
кредитної заборгованості рішенням
Нововолинського міського суду
Волинської області від 29 квітня 2010 року
з ОСОБА_1 стягнуто в користь банку 692 687,67
грн. боргу за вказаним договором. 12
грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та
ТзОВ «Кей-Колект» було укладено
договір факторингу № 1 (а.с. 13-15),
відповідно до якого банк уступив право
вимоги товариству «Кей-Колект» за
кредитними договорами, зокрема і щодо
кредитного договору №0 від 22
грудня 2006 року. Листом за вих. № 12-22/26983
від 15.12.2011 року ТОВ «Кей-Колект» було
повідомлено позивача про відступлення
ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги, заміну
кредитора у зобов'язанні та факторинг
за договором факторингу № 1 від 12.12.2011
(а.с.68).

Позивач просив суд визнати недійсним
договір факторингу № 1 від 12 грудня 2011
року та додаток № 1 до цього договору в
частині передачі прав вимоги стосовно
його боргових зобов»язань по кредиту
та Малого приватного підприємства
«Берізка». Свої вимоги обґрунтовував
тим, що ПАТ «УкрСиббанк» без його згоди
в порушення вимог кредитного договору,
Закону України «Про інформацію»,
Закону України «Про банки та
банківську діяльність», передало
персональні дані ТОВ «Кейт-Колект», чим
були порушені його права.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 516 ЦК
України, заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, що
за договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи.

Частиною 1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
моменть вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір факторингу № 1 від 12.12.2011
підписаний уповноваженими особами та
скріплений печатками.

Пунктом 9.11 договору споживчого кредиту
№ 0 від 22.12.2006 року передбачено, що
позичальник надає банку свою згоду та
право збирати, зберігати,
використовувати, надавати і отримувати
інформацію (персональні дані
позичальника, відомі банку та /або
третім особам у зв'язку з укладенням та
виконанням даного договору, в тому
числі банківську та комерційну
таємницю), необхідну при укладенні
договорів щодо відступлення права
вимоги за даним договором - до
відповідних фізичних та юридичних
осіб. При цьому сторони погодили,що
позичальник не матиме до банку жодних
претензій в разі вчинення останнім
будь-якої дії, зазначеної в цьому
пункті договору.

Як зазначено в п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільний справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009 правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом. У
разі, якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що договір факторингу був
укладений з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансові установи мають право
надавати послуги з факторингу з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України та цього Закону.

Позивачем відповідно до вимог
ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів
на підтвердження порушення
відповідачами вимог законодавства при
укладенні договору факторингу в
частині передачі права грошової вимоги
до нього.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
вважає безпідставними та
необґрунтованими доводи, викладені в
апеляційній скарзі про порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права. При цьому слід
зазначити, що наведені доводи
апеляційної скарги були предметом
дослідження в суді першої інстанції,
висновків суду не спростовують та на
законність рішення не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та ухвалив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нововолинського міського
суду Волинської області 11 квітня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: