пр № 2-з/464/94/14
У Х В А Л А

14.11.2014 року

Сихівський
районний суд м. Львова

у складі: головуючого – судді Дулебка
Н.І.,

секретар – Кріль Х.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
забезпечення позову, –

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
суду із позовом до відповідача
приватного підприємства
„Піраміда-Тур” про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Разом з позовною заявою позивачами
подано заяву про забезпечення позову,
згідно з якою просять забезпечити
позов шляхом накладення арешту на
грошові кошти, що належать
відповідачеві, в сумі 87270 грн. Як на
підставу накладення арешту
покликаються на те, що намагалися
врегулювати спір у позасудовому
порядку, однак сторона відповідача на
звернення не реагує, у зв'язку з чим, на
думку позивачів, уникає
відповідальності. Вважають, що у
зв'язку з можливим тривалим розглядом
справи та недобросовісністю
відповідача можуть виникнути
обставини, за яких виконання можливого
рішення суду буде утруднене або
неможливе.

Оглянувши матеріали заяви про
забезпечення позову та позовної заяви,
суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р.
„Про практику застосування судами
цивільного законодавства при розгляді
заяв про забезпечення позову”,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Відповідно до заяви про забезпечення
позову, позивачем запропоновано
накласти арешт на грошові кошти, що
знаходяться у відповідача, в межах
позовних вимог.

Встановлено, що відповідачем у справі є
приватне підприємство, яке надає
туристичні послуги, є діючим
підприємством та, згідно з даними
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб – підприємців,
зареєстроване у 2001 році, в процесі
припинення не перебуває.

Враховуючи інформацію про відповідача
та незважаючи на те, що між сторонами
дійсно виник спір, відсутні підстави
для висновку, що на даний час існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.
Сама лише відмова відповідача
задовольнити вимоги позивачів у
добровільному порядку не може бути
підставою для забезпечення позову
шляхом накладення арешту на кошти
юридичної особи.

Враховуючи наведене, в задоволенні
заяви необхідно відмовити.

Керуючись статтями 151 – 153 ЦПК України,
суд, –

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
забезпечення позову – відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
отримання її копії.

Головуючий

Ду
лебко Н.І.