Справа № 455/70/14-ц
Провадження № 2/455/182/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2014 року

Старосамбірський

районний суд Львівської
області

у складі: головуючої - судді Лойзик М.В.

при секретарі Бобельській
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Старий Самбір справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Стар'явської сільської ради,
ОСОБА_5, треті особи - приватний
нотаріус ОСОБА_6, Реєстраційна служба
Старосамбірського районного
управління юстиції, про визнання права
власності на частину будинковолодіння,
про визнання недійсними
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно колишнього колгоспного
двору, про визнання недійсним
запо-віту,

В С Т А Н О В И В:

16.01.2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернулися до суду із цим
позовом поси-лаючись на те, що станом на
15.04.1991 року разом із ОСОБА_8 проживали у
будинку АДРЕСА_1, який мав статус
колгоспного двору. У 1986 році ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 за свої кошти та своєю працею на
території цього будинковолодіння
звели одноповерхову гос-подарську
будівлю, яка включала літню кухню, баню,
стодолу та стай-ню. Хоч у листопаді 1992
року поселилися у новозбудованому
житло-вому будинку АДРЕСА_2, проте із
колгоспного двору ОСОБА_8 не виходили,
частка майна кол-госпного двору їм не
визначалася і не виділялася. Вони
систематично підтримували
будинковолодіння ОСОБА_8 у належному
стані і до останнього надіялися на свою
частку. Проте після смерті ОСОБА_8, яка
сталася ІНФОРМАЦІЯ_7 року довідалися,
що право влас-ності на майно колишнього
колгоспного двору за заповітом ОСОБА_8
оформлено на ОСОБА_5 Оскільки у
відповідності з роз'ясненнями п.6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» не
втратили право на частку у майні
колгоспного двору, просили визнати
недійсним заповіт ОСОБА_8 в частині
розпорядження 4/5 частинами
будинковолодіння АДРЕСА_1, визнати
недійсними всі правовстановлюючі
документи на нерухоме майно колишнього
колгосп-ного двору АДРЕСА_1, та визнати
за кожним із них право власності на 1/5
ідеальну частину будинковоло-діння
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачі
підтримали позовні вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник Стар'явської сільської
ради - сільський голова М.Потічний
проти позову заперечив, посилаючись на
безпідставність вимог позивачів,
заявлених через 20 років після їх
вибуття із господарства ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_5 проти позову
заперечила посилаючись на те, що хоч
позивачі і були членами колгоспного
двору її матері ОСОБА_8, проте ще у 1989
році купили у селі Буньковичі
фундамент і розпочали будівництво
нового житлового будинку, до яко-го
вибули у 1991 році, тому мати більше 20
років залишилася єдиною власницею
будинковолодіння ІНФОРМАЦІЯ_1 і в 2007
році з відома позивачів склала заповіт,
яким житловий будинок у селі Катино і
все своє майно, де б воно не було і з
чого б не складалося, і взагалі все те,
що їй буде належати на день смерті і на
що за законом матиме право, заповіла їй,
як своїй дочці, що виховала троє дітей,
які залишилися сиротами після
трагічної смерті ще одної її дочки.

Вибуваючи з будинковолодіння матері
ОСОБА_8 позивачі забрали з собою
частину майна, в тому числі корову.
Після пожежі у будинковолодінні
матері, яка сталася у 2000 році, забрали
підготов-лені для ремонту матеріали, а
у 2007 році на вимогу ОСОБА_2 про виплату
йому частки у сумі 6000 гривень, мати
продала ко-рову і сплатила йому 4000
гривень, а особисто вона дала 2000
гри-вень, тому вимоги позивачів
безпідставні.

Треті особи - приватний нотаріус
ОСОБА_6 та представник Реєстраційної
служби Старосамбірського районного
управління юстиції в судове засідання
не з'явилися, але подали заяви про
слухання справи у їх відсутності.

Вислухавши сторони, свідків,
дослідивши документи суд вважає, що
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав:

У відповідності із свідоцтвом про
право власності на жилий будинок
(а.с.198), 26.08.1992 року виконком
Стар'явської сільської ради посвідчив,
що житловий будинок АДРЕСА_1 належить
колгоспному двору, головою якого є
ОСОБА_8.

Згідно довідки Стар'явської
сільської ради № 292 від 15.11. 2013 року
(а.с.18), за даними погосподарської книги
№ 2 сторінка 11 села Катино станом на
15.04.1991 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, голова
колгоспного двору,

Станом на 01.01.1991 року проживали:

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, син,

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, невістка,

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, внук,

- ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, внука.
Відносно 4 останніх членів двору є
відмітка про вибуття без зазначення
дати вибуття.

Таким чином, проживаючи станом на
01.01.1991 року у селі Кати-но, у колгоспному
дворі, головою якого була ОСОБА_8,
пози-вачі були членами цього
колгоспного двору.

У відповідності з роз'ясненнями
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у спра-вах за позовами про
захист права приватної власності»
спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15.04.1991 року, мають вирішуватися за
нормами, що регулювали власність цього
двору, тобто ст.120-124 ЦК УРСР.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року - далі ЦК УРСР) майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності (ст. 112
цього Кодексу).

Показаннями сторін в судовому
засіданні встановлено, що майно
колгоспного двору ОСОБА_8 складалося із
батьківського житлового будинку 1948
року побудови та зведених працею і
коштами дорослих членів колгоспного
двору в 1986 році господарських споруд.

У відповідності з пакетом документів
(а.с.106-110), у листопаді 1990 року член
колгоспного двору ОСОБА_2 отримав
земельну ділянку для будівництва
житлового будинку у селі Буньковичі, у
березні 1991 року приступив до
будівництва і згідно його свідоцьких
показань та показань ОСОБА_1, після
реєстрації народження третьої дитини -
ОСОБА_12, (актовий запис № 30 від 20.10.1992
року, а.с.23), між 5 та 10 листопада 1992 року
вони з дітьми вселилися у
новозбудований житловий будинок, хоч
зареєструвалися у ньому тільки 06.05.1993
року (а.с.10,11,26-28), а електрику провели
25.10.1995 року (а.с.111-112).

У погосподарській книзі
Великосушицької сільської ради №4 на
1991-1995 роки під № 503 у селі Буньковичі
зареєстровано домогос-подарство
ОСОБА_2 (а.с.55,56,58).

Відповідно до положень ст.123 ЦК УРСР
частка члена колгоспного двору в майні
двору визначається при виході його із
складу двору без утворення нового
двору (виділ); при утворенні з одного
двору двох і більше дворів (поділ); при
зверненні стягнення по особистих
зобов'язаннях члена двору. Розмір
частки члена колгоспного двору

встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх.

Згідно зі ст.124 ЦК УРСР при виході
одного або кількох членів колгоспного
двору з його складу виділ частки в
натурі проводиться з

таким розрахунком, щоб не позбавити
двір необхідних для його під-собного
господарства: будівель, худоби та
сільськогосподарського реманенту. При
неможливості виділити належну членові
двору частку майна в натурі її вартість
виплачується йому грішми.

Право вимагати виділу майна при
виході з складу двору мають

члени двору, які досягли шістнадцяти
років. Особи віком від

п'ятнадцяти до шістнадцяти років
можуть вимагати виділу за згодою

своїх батьків (усиновителів) або
піклувальника, а в інтересах

осіб, що не досягли п'ятнадцяти років,
виділу можуть вимагати їх

батьки (усиновителі) або опікун.

Позивачі переселились в
новозбудований житловий будинок у
ін-шому населеному пункті - селі
Буньковичі, отже вийшли із колишнього
колгоспного двору ОСОБА_8 у селі Катино,
згідно їх пока-зань, - із особистим
майном та коровою, яка із-за
відсутності у но-вому господарстві
господарської споруди, ще деякий час
утримувалася у господарстві ОСОБА_8

Крім того, будучи допитаними у якості
свідків, позивачі ОСОБА_13, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 показали, що весною 2007
року вони всі погодилися з про-позицію
ОСОБА_2 отримати у ОСОБА_8 6000 гри-вень, а
вона заявила про своє рішення хату
записати (заповісти) ОСОБА_5

Всі позивачі визнали, що особисто
ОСОБА_5 сплатила ОСОБА_13 частину
обумовленої із ОСОБА_8 суми, а саме 2000
гривень.

Наведене свідчить, що позивачі
вийшли із колишнього колгосп-ного
двору і у відповідності з положеннями
ч.1 ст.124 ЦК УРСР ви-ділили свою частку в
натурі.

Факт виходу позивачів із колишнього
колгоспного двору ОСОБА_15 з виділенням
частки його майна, в тому числі і з
ви-платою грішми, підтвердили свідки
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20

За таких обставин твердження
позивачів про те, що вони з кол-госпного
двору не виходили, частка майна
колгоспного двору їм не визначалася і
не виділялася, суперечить істині.

Показання свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22
про те, що поселившись у власному
будинку у селі Буньковичі, позивачі
приїзджали до приста-рілої матері і
бабці ОСОБА_8 у село Катино і допомагали
по господарству, не спростовує факту їх
виходу із її господарства з виділенням
частки. Тим більше, що згідно показань
сторін в 2007 році ОСОБА_8 продала корову
і господарства не вела, а актом
обстеження матеріально-побутових умов
(а.с.59) встановлено, що спірне
господарство у незадовільному стані -
прогнили вікна, двері, підлоги, дах
протікає, руйнується фундамент.
Будинок потребує капітального ремонту.

Сукупність цих належних та допустимих
доказів свідчить про відсутність
підстав для задоволення вимог
позивачів про визнання за кожним із них
права власності на 1/5 частину
будинковолодіння АДРЕСА_1.

У відповідності із посвідченим
секретарем Стар'явської сільсь-кої
ради 08.05.2007 року заповітом (а.с.136) ОСОБА_8
на випадок своїє смерті зробила
розпорядження, за яким житловий
буди-нок у селі Катино і все своє майно,
де б воно не було і з чого б не
складалося, і взагалі все те, що їй буде
належати на день смерті і на що за
законом матиме право, заповіла своїй
дочці ОСОБА_5

Станом на 08.04.2013 року цей заповіт
заповідачем не був зміне-ний і не
скасований.

Оскільки позивачі, вимагаючи визнати
цей заповіт недійсним, не зазначали
підстав його недійсності, суд,
враховуючи обставини спра-ви та
приймаючи до уваги той факт, що при
складанні заповіту дотри-мані
положення ст.1233-1236, 1247, 1251, 1257 ЦК України,
приходить до переконання про
недоведеність позову і в цій частині.

Згідно свідоцтва про смерть (а.с.16)
ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_8 у віці 88 років
померла.

Із свідоцтва про право на спадщину за
заповітом (а.с.199) вбачається, що 09.10.2013
року приватний нотаріус
Старосамбірського районного
нотаріального округу ОСОБА_6
посвідчила, що на підставі
посвідченого секретарем Стар'явської
сільської ради Яблон-ською Н.Л. 08.05.2007
року за реєстром № 5 заповіту ОСОБА_8,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, спадкоємцем
зазначеного у цьому свідоцтві майна є
ОСОБА_5 Спадщина, на яку видано це
свідоц-тво, складається із житлового
будинку АДРЕСА_1, що належав
спадкодавцю на підставі свідоцтва про
право особистої власності на жилий дім,
виданого 26.08.1992 року виконкомом
Стар'явської сільсь-кої ради на
підставі рішення Старосамбірського
райвиконкому № 75 від 21.03.1991 року.

Позивачі не заперечили того факту, що
покійна ОСОБА_8 була головою
колгоспного двору, до якого належав
жилий будинок АДРЕСА_1
Старосамбірського району.

Ця обставина підтверджена
свідоцтвом про право власності на
жилий будинок (а.с.198).

Встановлені судом у цій справі
обставини не дають підстав для
задоволення вимог позивачів про
визнання недійсними
правовстановлю-ючих документів на
нерухоме майно колишнього колгоспного
двору, що знаходиться по вулиці Івана
Франка 67 у селі Катино.

А тому, керуючись ст.10,11,209,212,214-215,218
ЦПК України, ст.120-124 ЦК УРСР, ст.
1233-1236,1247,1251,1257 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4:

- у визнанні за кожним права
власності на 1/5 ідеальну частину
будинковолодіння АДРЕСА_1
Старо-самбірського району Львівської
області;

- у визнанні недійсними
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно колишнього колгоспного
двору АДРЕСА_1 Старосамбірського
району;

- у визнанні недійсним посвідченого
08.05.2007 року секретарем Стар'явської
сільської ради Старосамбірського
району заповіту ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_7 року, щодо передачі

у спадок будинковолодіння АДРЕСА_1
Старосамбірського району в частині 4/5
його ідеальних часток.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
через Старосамбірський районний суд на
протязі 10 днів з часу його
проголошення.

Суддя