АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3835/14 Справа: №
623/2545/13-ц Категорія: «договірні
Головуючий 1 інстанції: Бєссонова Т.Д.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Піддубного Р.М.,

Тичкової О.Ю.,

при секретарі - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 10 квітня 2014 року по справі
за позовом Харківського національного
університету внутрішніх справ до
ОСОБА_2 про стягнення витрат, пов'язаних
з навчанням,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Харківський
національний університет внутрішніх
справ звернувся до суду з названим
позовом, в обґрунтування якого
зазначав, що наказом № 212 від 04 серпня
2001 року відповідача зараховано до
складу курсантів Харківського
національного університету внутрішніх
справ. 01 жовтня 2001 року між сторонами
було укладено договір про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС України. Наказом № 194 о/с від 24
червня 2005 року відповідача ОСОБА_2 було
відраховано зі складу курсантів
університету та відрекомендовано для
подальшого проходження служби. Наказом
ГУМВС України в Харківській області №
163 о/с від 29 серпня 2007 року лейтенанта
міліції ОСОБА_2 було звільнено з
органів внутрішніх справ за п.64 «Є» (за
порушення дисципліни) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України. Відповідно
до угоди про підготовку в Університеті
внутрішніх справ за державним
замовленням, відповідач зобов'язаний
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з його утриманням під час
навчання в університеті, сума витрат
складає 6430,84 грн., у зв'язку з чим
позивач просив стягнути витрати,
пов'язані з навчанням ОСОБА_2

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 10 квітня
2014 року позовну заяву Харківського
національного університету внутрішніх
справ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2
фактичні витрати, пов'язані з навчанням
в сумі 6430,84 грн. та вирішено питання
щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судовим розглядом встановлено, що
наказом Національного університету
внутрішніх справ № 212 о/с від 04 серпня
2001 року відповідач ОСОБА_2 був
прийнятий на службу в органи
внутрішніх справ курсантом першого
курсу факультету № 6 з підготовки
працівників кримінальної міліції
Національного університету внутрішніх
справ з 14 серпня 2001 року.

01 жовтня 2001 року між сторонами було
укладено угоду про підготовку фахівців
в Університеті внутрішніх справ за
державним замовленням із числа осіб
цивільної молоді, рядового і молодшого
начальницького складу органів
внутрішніх справ України та їх
працевлаштування.

Згідно ч.7 ст.18 ЗУ «Про міліцію» особи
начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни, відшкодовують
Міністерству внутрішніх справ України
витрати, пов'язані з їх утриманням у
вищому навчальному закладі, в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 14 постанови Кабінету
Міністрів України від 22 серпня 1996 року
№ 992 «Про порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням», у разі
неприбуття молодого фахівця за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням, звільнення його з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням протягом трьох років
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати замовникові всі витрати.

Пунктом 2.5, п.3, п.7 укладеної між
сторонами угоди відповідач
зобов'язався у разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів внутрішніх справ після
закінчення навчання до встановленого
трирічного терміну перебування на
службі за підставами, передбаченими п.3
цієї угоди, відшкодувати фактичні
витрати, пов'язані з його утриманням
під час навчання в університеті.

Підстави відшкодування вартості
навчання в разі дострокового
розірвання угоди, а саме звільнення з
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни, вчинення
пропуску, не сумісного з перебуванням
на службі в органах внутрішніх справ
передбачені п.3.2 угоди.

ОСОБА_2 наказом Харківського
Національного університету внутрішніх
справ № 194 о/с від 24 червня 2005 року було
відраховано з числа курсантів та
відкомандировано до УМВС України в
Харківській області для подальшого
проходження служби.

Наказом ГУМВС України в Харківській
області № 163 о/с від 29 серпня 2007 року
лейтенанта міліції ОСОБА_2,
оперуповноваженого ВКР Ізюмського МВ
ГУ звільнено згідно з Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України за ст.64 п. «Є»
(за порушення дисципліни).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив саме з цих
положень та дійшов обґрунтованого
висновку про те, що, відслуживши в
органах внутрішніх справ два роки три
місяця три дні, будучи звільненим за
порушення дисципліни, відповідач
порушив взяте на себе зобов'язання
відпрацювати після закінчення
нявчання на підставі укладеної угоди
не менш трьох років.

Безпідставним є твердження
відповідача щодо укладення угоди про
підготовку фахівців в університеті
внутрішніх справ за межами його
цивільної дієздатності, оскільки
відповідно до ч.1 ст.222 ЦК України
правочин, який неповнолітня особа
вчинила за межами її цивільної
дієздатності без згоди батьків
(усиновлювачів) піклувальника, може
бути згодом схвалений ними у порядку,
встановленому ст.221 ЦК України.
Правочин вважається схваленим, якщо
батьки (усиновлювачі), або один з них, з
ким вона проживає, або опікун,
дізнавшись про його вчинення, протягом
одного місяця не заявили претензії
другій стороні.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що протягом
навчання в університеті, а саме в
період з 04 серпня 2001 року по 24 червня 2005
року його батьки оспорювали укладену
сторонами угоду та заявляли претензії
повивачу (університету).

Щодо строків позовної давності, на які
посилається відповідач, то відповідно
до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Згідно листа ГУМВС України в
Харківській області від 07 серпня 2012
року № 7/2976, ХНУВС довідався про
звільнення ОСОБА_2 10 серпня 2012 року
(а.с.21), таким чином перебіг строку
давності звернення до суду з позовом
розпочався саме з цієї дати.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції постановлено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 10 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді