РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Київський районний
суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді
Божко В.В.

за участю секретаря
Андрющенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом Харківської міської ради
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
Приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції, Управління комунального майна
та приватизації Департаменту
економіки та комунального майна
Харківської міської ради про визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Харківська міська рада
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції,
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради про визнання недійсним
договору купівлі-продажу та
витребування майна.

В судовому засіданні представник
позивача ХМР підтримав свої позовні
вимоги, пояснив, що наймачем квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя ОСОБА_8 квартиру
не приватизував, і вона знаходиться у
комунальній власності. За інформацією
КП «Жилкомсервіс» від 30 квітня 2013 року
стало відомо про вселення осіб, які
посилалися на договір купівлі-продажу.
Оскільки квартира вибула з комунальної
власності поза волею позивача, ХМР
просить визнати договір
купівлі-продажу недійсним, та
витребувати майно із чужого
незаконного володіння у осіб, які стали
власниками згідно до наступних
договорів відчуження.

Представник відповідача ОСОБА_4 до
судового засідання з'явився, з
позовними вимогами не згоден, пояснив,
що його довіритель є добросовісним
набувачем. Крім того, позов є
недоведеним, оскільки матеріали справи
не містять даних щодо недійсності
Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 19.09.2013 р., яким на спірну
квартиру визнано право власності.

Прокурор в судовому засіданні
підтримала позов та просила його
задовольнити.

Ухвалою суду від 10.12.2014 р. позов в
частині скасування державної
реєстрації права власності на спірне
житлове приміщення за ОСОБА_4 за заявою
позивача залишено без розгляду.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа
ОСОБА_7 до судового засідання не
з'явились, про причину неявки не
повідомили, хоча про день та час
слухання справи повідомлені належним
чином

Треті особи - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, Реєстраційна
служба Харківського міського
управління юстиції, Управління
комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та
комунального майна Харківської
міської ради, їх представники до
судового засідання не з'явились,
просили розглядати справу у їх
відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, прокурора,
перевіривши матеріали справи, прийшов
до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

17 квітня 2013 року у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно було
зареєстровано право власності на
спірну квартиру за ОСОБА_2 відповідно
до рішення Московського районного суду
м. Харкова від 19 березня 2013 року за
позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про визнання
факту спільного проживання, усунення
від спадкування та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про визнання
права власності та усунення від
спадкування.

22 квітня 2013 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 було посвідчено договорі
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

8 травня 2013 року було укладено договір
купівлі-продажу спірної квартири,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_6, за яким ОСОБА_3 продав квартиру
ОСОБА_7 , який у свою чергу продав
квартиру ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Як встановлено у судовому засіданні,
спірна квартира належить до
комунальної власності територіальної
громади.

Згідно із ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 3 закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизація здійснюється
шляхом: безоплатної передачі
громадянам квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках з
розрахунку санітарної норми 21
квадратний метр загальної площі на
наймача і кожного члена його сім'ї та
додатково 10 квадратних метрів на сім'ю
або продажу надлишків загальної площі
квартир (будинків), житлових приміщень
у гуртожитках громадянам України, що
мешкають в них або перебувають в черзі
потребуючих поліпшення житлових умов

Наймач ОСОБА_8 відповідно до Закону
України від 19 червня 1992 р. № 2482-ХІІ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» із заявою до органів
приватизації про приватизацію
житлового приміщення, в якому він був
зареєстрований не звертався.

Тобто, право приватної власності на
спірне житло, щоб виключило право
комунальної власності, ОСОБА_8 не набув.
Спірне приміщення не стало об'єктом
права приватної власності.

Територіальна громада весь час
залишалася власником вищезазначеного
приміщення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 328 ЦК
України встановлюється презумпція
правомірності набуття права власності,
котра означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше не встановлено в
судовому порядку або незаконність
набуття права власності прямо не
випливає із закону. Таким чином, факт
неправомірності набуття права
власності, якщо це не випливає із
закону, підлягає доказуванню, а
правомірність набуття права власності
включає в себе законність і
добросовісність такого набуття.

Крім того, в судовому засіданні було
встановлено, що згідно до ухвали
Московського районного суду м. Харкова
від 13 березня 2013 р. провадження по
цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до
ОСОБА_2 про визнання факту спільного
проживання, усунення від спадкування
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_9 про визнання права власності та
усунення від спадкування, залишено без
розгляду, рішення про визнання права
власності в порядку спадкування за
ОСОБА_2 Московським районним судом м.
Харкова не приймалося.

Таким чином, ОСОБА_2 не була наділена
правами власника спірного майна, і не
мала права ним розпоряджатися.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені ст. 203 ЦК України, саме на
момент вчинення правочину.

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу.

Статтею 330 ЦК передбачено, що якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього кодексу майно
не може бути витребуване в нього.

Згідно із ч.1 ст.388 ЦК, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо

майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Таким чином, ст.388 ЦК передбачено
можливість витребування майна
власником від добросовісного набувача,
такі випадки обмежені та можуть мати
місце за умови, що майно вибуло з
володіння власника або особи, якій він
його передав, поза їх волею.

У разі коли відчуження майна мало місце
два і більше разів після недійсного
(нікчемного) правочину, це майно може
бути витребуване від особи, яка не є
стороною недійсного чи нікчемного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених ч.1 ст.388 ЦК.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги Харківської міської ради про
визнання договору недійсним та
витребування майна із чужого
незаконного володіння підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 209,
212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 328, 330,
388 Цивільного кодексу України, суд ,

В И Р І Ш И В :

Позов Харківської міської ради
задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 22.04.2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 (р.н. 574).

Витребувати майно - двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 на користь
Харківської міської ради;

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-дений строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Головуючий -