у х в а л а

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення
на предмети іпотеки, виселення та
зняття з реєстрації відповідача та
інших осіб, які зареєстровані або
проживають у житловому будинку, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання договору іпотеки недійсним та
визнання поруки припиненою, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 24 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 24 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому, посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_4 умов
кредитного договору від 21 серпня 2008
року № 0808/1911, просило в рахунок
погашення заборгованості за цим
договором у розмірі 363 600 грн 52
коп. звернути стягнення на предмет
іпотеки, а саме: житловий будинок
АДРЕСА_1, що на праві власності
належить ОСОБА_3, з укладанням від імені
останньої договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення позивачем всіх,
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки; виселити
всіх мешканців з цього будинку та зняти
їх з державної реєстрації за вказаною
адресою.

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк», у якому просила визнати
недійсним договір іпотеки від 21 серпня
2008 року та визнати припиненою її поруку
щодо виконання зобов'язання ОСОБА_4 за
кредитним договором від 21 серпня 2008
року № 0808/1911.

Посилалась на те, що банк відмовився
від погашення кредитної
заборгованості, стягнутої на підставі
рішення Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 11 лютого 2010
року, за рахунок іпотечного майна. Крім
того, вказаний договір укладено без
погодження з органом опіки та
піклування та без її згоди банк
збільшив зобов'язання за кредитним
договором.

Рішенням Ізяславського районного
суду Хмельницької області від
24 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 24 січня 2014
року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості
за договором іпотечного кредиту №
0808/1911 від 21 серпня 2008 року по загальній
заборгованості за кредитом у сумі 363 600
грн 52 коп. звернуто стягнення на
житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 79 кв. м, житловою площею
37,50 кв. м, який належить ОСОБА_3 на праві
власності за договором купівлі-продажу
від 06 грудня 2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6, шляхом
продажу на прилюдних торгах відповідно
до Закону України «Про виконавче
провадження» вказаного предмета
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого
імені, на підставі договору іпотеки №
0808/1911 від 21 серпня 2008 року, будь-якій
особі покупцеві відповідно до правил
ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» з отриманням витягу із
Державного реєстру прав власності.

У іншій частині позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено. Вирішено
питання судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено
без розглялу.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення вважає незаконними,
просить ухвалу апеляційного суду
скасувати та змінити рішення суду
першої інстанції в частині способу
реалізації предмета іпотеки та в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог, ухваливши нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив
із того, що ОСОБА_4 належним чином не
виконує умови кредитного договору,
тому відповідно до положень Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
реалізації з прилюдних торгів.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що 21 серпня 2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір
№ 0808/1911, згідно з умовами якого банк
надав останньому кредит у розмірі 195
тис. грн зі сплатою 24 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом зі
строком повернення до 20 серпня 2013 року,
а ОСОБА_4 зобов'язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування ним.

Із метою забезпечення виконання
вказаного кредитного договору
21 серпня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3, було укладено
договір іпотеки, відповідно до умов
якого відповідачка надала в іпотеку
належний їй житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ
КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що
ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконував, внаслідок чого станом на 23
листопада 2012 року виникла
загальна заборгованість у сумі 363 600 грн
52 коп., яку позивач просив стягнути на
свою користь шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до Закону України «Про
іпотеку» та іпотечного договору.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» визначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Пунктом 31 договору іпотеки
визначено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки за вибором
іпотекодержателя може бути здійснено у
позасудовому порядку шляхом переходу
до іпотекодержателя права власності на
предмет іпотеки, про що
іпотекодержатель зобов'язаний
письмово повідомити іпотекодавця, або
шляхом продажу предмета іпотеки
будь-якій особі та будь-яким способом, в
тому числі на біржі, на підставі
договору купівлі-продажу у порядку ст.
38 Закону України «Про іпотеку», для
чого іпотекодавець надає
іпотекодержателю право укласти такий
договір за ціною та на умовах,
визначених на власний розсуд іпотеко
держателя, і здійснити всі необхідні
дії від імені іпотекодавця, в т.ч.
отримати витяг з Державного реєстру
прав власності на нерухоме майно.

За змістом ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель вправі
задовольнити свою вимогу щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу іпотекодержателем
предмета іпотеки будь-якій особі
шляхом укладення договору
купівлі-продажу.

Зміст ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначає,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд (ч. 2
ст. 11 цього Кодексу).

При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК
України підставами позову, які
відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу
суд не може змінити без згоди позивача,
є обставини, якими останній
обґрунтовує вимоги, а не саме по собі
посилання на певну норму закону.

Звертаючись до суду з позовом,
позивач визначив предмет спору
-звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом продажу предмета
іпотеки з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем.

У той же час, вирішуючи спір по суті
та ухвалюючи рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
реалізації з прилюдних торгів, на
порушення приписів ст. ст. 212-214 ЦПК
України суд на зазначене уваги не
звернув та ухвалив рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у спосіб, про який позивач у позові не
просив.

Відповідно до приписів ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» та
п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України при вирішенні
питання про дострокове стягнення
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, у рішенні суду в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Залишаючи вказане рішення суду
першої інстанції без змін, на порушення
приписів ст. 303 ЦПК України на зазначене
не звернув уваги і суд апеляційної
інстанції.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалені
ними судові рішення не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ізяславського районного
суду Хмельницької області від
24 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 24 січня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук