Справа № 450/2723/14-ц Провадження № 2/450/1887/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"15" грудня 2014 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщення,-

в с т а н о в и в :

29.09. 2014 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщення. У позовній заяві позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: кв. АДРЕСА_1.

Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини:

29.08. 2012 року позивач на підставі договору купівлі - продажу придбала у відповідачів спірне житло. Проте, по теперішній час відповідачі у добровільному порядку не бажають зняти себе з реєстрації у зазначеній квартирі.

На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує, позов просить задоволити.

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися повторно, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без участі відповідачів чи відкладення розгляду справи до суду від останніх не надходило.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

із Договору купівлі - продажу квартири від 09.08. 2012 року, посвідчений Кіріловою Т.М., державним нотарі П'ятої Львівської державної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3-1900 (а.с. 6) слідує, що ОСОБА_2, від імені якого на підставі довіреності, діє ОСОБА_8, ОСОБА_3, від імені якої на підставі довіреності, діє ОСОБА_8, ОСОБА_4, від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_8, ОСОБА_5, від імені якого на підставі довіреності, діє ОСОБА_8 «Продавці», з однієї сторони та ОСОБА_1 «Покупець», з другої сторони, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, домовилися про наступне Продавці продали, а Покупець купила квартиру АДРЕСА_1, що складається з трьох житлових кімнат та кухні житловою площею 48,0 кв.м., загальна площа квартири 78.7 кв.м. також, відповідно до зазначеного договору сторони домовилися, що Продавці зобов'язують звільнити дану квартиру, виписатись з квартири разом з членами сім'ї, оплатити заборгованість по комунальних послугах та квартплаті до 15.08. 2012 року.

Із довідки № 3988 від 10.09.2014 року, видана Зимноводівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області (а.с. 7), Будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_1 (а.с. 14-17) слідує, що на час розгляду справи судом місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.

Сторонами суду не представлено та судом не здобуто жодного доказу, що свідчив би про те, що відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, ст. 3 СК України, відповідачі є членами сім'ї позивача чи були ними. Також, суду не представлено доказів, того що між позивачем та відповідачами укладався договір найму (оренди) житлового приміщення.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право осіб користуватися житлом існує лише за наявності на це волі власника.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні, а тому такі підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України документально підтверджені понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 61, ч. 1 ст. 88, ч. 2 ст. 197, 209, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. 191 ЖК України, суд,-

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1,- задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках з кожного в користь ОСОБА_1 243, 60 грн. понесених позивачем судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

СуддяЄ. О. Данилів