Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2014 Справа №607/17489/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі:

головуючого - судді Ромазана В.В.

при секретарі - Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
відокремленого підрозділу Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця», третя особа
відокремлений підрозділ «Локомотивне
депо Тернопіль» Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» про поновлення
на роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
із позовом до відокремленого
підрозділу Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця», третя особа
відокремлений підрозділ «Локомотивне
депо Тернопіль» Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» про поновлення
на роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу. У
своїй заяві покликається на те, що 21
квітня 2010 року ОСОБА_1 було прийнято на
посаду помічника машиніста
відокремленого підрозділу
«Локомотивне депо Тернопіль»
Державного територіально-галузевого
об»єднання «Львівська залізниця», а в
подальшому 29 серпня 2014 року переведено
на посаду машиніста тепловоза. 16
вересня 2014 року позивача було
звільнено із посади за згодою сторін,
тобто на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.
26 вересня 2014 року позивач відкликав
свою заяву про звільнення, повідомивши
про це відповідача. Вважає, що
звільнення позивача проведено
незаконно, оскільки заяву про
звільнення із займаної посади він
писав під психологічним тиском
керівництва та його волевиявлення не
було вільним. Психологічний тиск
виявився у погрозах керівництва
відповідача, що у випадку не написання
заяви його буде звільнено з інших
підстав, які негативно вплинуть на його
подальше працевлаштування. Поважних
причин для його звільнення та обставин,
зумовлених неможливістю продовжувати
роботу у позивача не було, а тому
підстав вважати, що обома сторонами
було досягнуто домовленості на
звільнення не має. Крім цього вказав, що
мотивом звільнення його з роботи було
факт виявлення працівниками міліції
розкрадання дизельного пального, яке
він не вчиняв. Також просить стягнути
із відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 16 вересня 2014
року, який складає 11 307,99 гривень.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
позов підтримали, просить його
задоволити з мотивів, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача
позовні вимоги позивача не визнав,
вважає їх необґрунтованими, а тому
просить позивачу відмовити у їх
задоволенні, оскільки доказів, які
свідчать про вчинення тиску на
позивача та відсутності його волі для
написання заяви про звільнення на
підставі п.1 ст.36 КЗпП України він не
надав. Крім цього зазначив, що не
допускається відкликання працівником
заяви про звільнення, якщо його було
проведено з вказаних підстав. Вважає,
що звільнення позивача проведено
правомірно, на підставі його
волевиявлення, а тому у задоволенні
позову просить відмовити.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив.

Як вбачається із наказу начальника
локомотивного депо Тернопіль ДТГО
«Львівська залізниця» №94/оc від 21.04.2010
року, ОСОБА_1 прийнято з 21.04.2010 року на
посаду помічника машиніста тепловоза.
В подальшому на підставі наказу №185/ос
від 27.08.2014 року ОСОБА_1 переведено з
29.08.2014 року на посаду машиніста
тепловоза з погодинною оплатою.

Як вбачається із заяви позивача від
15.09.2014 року, адресованої начальнику
локомотивного депо Тернопіль, останній
просив його звільнити з локомотивного
депо Тернопіль за згодою сторін з 16.09.2014
року. На вказаній заяві наявне
погодження начальника локомотивного
депо Тернопіль «Наказ. Звільнити з
16.09.2014 року».

Відповідно до наказу начальника
локомотивного депо Тернопіль ДТГО
«Львівська залізниця» №200/оc від 16.09.2014
року «Про припинення трудового
договору», ОСОБА_1 звільнено із
займаної посади машиніста тепловоза з
16.09.2014 року за пунктом 1 ст.36 КЗпП
України, за згодою сторін. У ньому
зазначені підстави: заява ОСОБА_1 та
згода власника. З вказаним наказом
позивача ознайомився 16.09.2014 року про що
свідчить його підпис.

Будучи допитаним в судовому засіданні
свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що 15
вересня 2014 року був присутній разом із
позивачем у кабінеті начальника
локомотивного депо Тернопіль ОСОБА_4,
де позивачем ОСОБА_1 з власної волі було
написано заяву про звільнення з роботи,
без будь-якого психологічного та
фізичного тиску з боку адміністрації.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 15
вересня 2014 року працівниками міліції
було виявлено факт розкрадання
дизельного пального працівниками
локомотивного депо Тернопіль.
Викликавши позивача для з»ясування
обставин вчинення крадіжки пального,
ОСОБА_1 погодився написати заяву про
звільнення із роботи за п.1 ст.36 КЗпП
України, тобто за згодою сторін.
Будь-якого психологічного чи фізичного
тиску на позивача не здійснювалось,
заява про звільнення він написав із
своєї волі.

Відповідно до ч.1 п. 1 ст.36 КЗпП
України, підставами припинення
трудового договору є угода сторін.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 213, 215 ЦПК
України, ст. 36, 233 Кодексом законів про
працю України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України №9 від 11.06.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів», суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
відокремленого підрозділу Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця», третя особа
«Локомотивне депо Тернопіль»
Державного територіально-галузевого
об»єднання «Львівська залізниця» про
поновлення на роботі та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан