Справа № 442/3792/14
Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/7575/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: не
з'явилися

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 24 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Стебницької міської
ради Львівської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третьої особи - Відділу
Держземагенства в м.Дрогобичі
Львівської області про визнання
незаконним та скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 24 жовтня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
Стебницької міської ради Львівської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи -
Відділу Держземагенства в м.Дрогобичі
Львівської області про визнання
незаконним та скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі покликається на
його незаконність, на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, на недоведеність судом
обставин, що мають значення для справи
та на порушення норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
зазначає, що в рішенні жодним чином не
вказано про наявність у матеріалах
справи копії витягу із Єдиної
публічної кадастрової карти України.
Згідно з даним документом вбачається,
що розмір земельної ділянки, що
передана у спільну сумісну власність
відповідачів становить більший розмір
від 1000 м кв, що суперечить чинному
законодавству. Також вказує, що судом
першої інстанції під час розгляду ціє
справи та до моменту ухвалення
оскаржуваного рішення не було
досліджено докази які мають важливе
значення для справи, що знаходять в
матеріалах адміністративної справи,
хоч таке клопотання представника
позивача судом було задоволено. Не
досліджено та безпідставно не взято до
уваги ті обставини, що внаслідок
передання у спільну сумісну власність
відповідачів земельної ділянки на
підставі оскаржуваного державного
акту на право власності на цю земельну
ділянку, у спільну сумісну власність
відповідачів передано частину
спільного проїзду із центральної
дороги вулиці Задвірної як до будинку
позивачки так і до будинку
відповідачів. Крім того, вказує що з
позивачкою як із законним
землекористувачем та землевласником
сусідньої земельної ділянки не було
погоджено межі спірної земельної
ділянки, що суперечить чинному
законодавству. Також, ОСОБА_2 не
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо чинності рішень
Стебницької міської ради, які були
предметом оскарження в
адміністративному суді. Просить
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 24 жовтня 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши доводи скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення скарги та скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції про
відмову в позові мотивоване як
безпідставністю заявлених позовних
вимог так і спливом позовної давності.

Однак, суд першої інстанції не
врахував, що відповідно до ст.267 ЦК
України правила про позовну давність
мають застосовуватися лише тоді, коли
буде доведено існування самого
суб'єктивного права. У випадках
відсутності такого права або коли воно
ніким не порушено, в позові має бути
відмовлено не з причин пропуску строку
позовної давності, а в зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Тому, відмовляючи у позові по суті, суд
безпідставно покликався на обставини
пропуску позовної давності позивачем.
Однак, такі порушення не призвели до
неправильного вирішення спору.

Викладеної правової позиції
дотримується також Верховний Суд
України при здійсненні перегляду
судових рішень у справах, пов'язаних із
застосуванням позовної давності
(постанова ВСУ від 12.06.2007 у справі
№П-9/161-16/165).

Судом правильно визначено
правовідношення сторін, встановлено
обставини, що мають значення по справі
та застосовано закон, який регулює
спірні договірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що
пунктом 1.1. рішення 25 сесії 5-го
демократичного скликання Стебницької
міської ради №386 від 14 серпня 2009 року
"Про безоплатну передачу у спільну
сумісну власність громадянам
земельних ділянок", ОСОБА_4 та ОСОБА_3
надано безоплатно у спільну сумісну
власність земельну ділянку площею 1000
кв.м. на АДРЕСА_1 для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та земельну ділянку
площею 600 кв.м. на вул. Задвірна для
ведення садівництва.

Пунктом 1.2. рішення 26 сесії 5-го
демократичного скликання Стебницької
міської ради за №450 від 22 грудня 2009 року
"Про затвердження уточнених площ
земельних ділянок, переданих у
власність", ОСОБА_4 та ОСОБА_3
затверджено уточнену, при виконанні
робіт з підготовки на видачу
Державного акту на право власності на
землю, площу земельної ділянки - 1000 кв.м.
на вул. Задвірна, 35 для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, а земельну ділянку
площею 693 кв.м. на вул. Задвірна для
ведення садівництва (згідно рішення
від 14.08.209 року за №386 площа становища 1600
кв.м.).

В подальшому, на підставі вказаних вище
рішень Дрогобицьким МВ ЛРФ ЦДЗК ДП
"Центр державного земельного кадастру"
складено технічну документацію з
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, зокрема, площею 1000 кв.м. на
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд та 20 липня 2010 року Стебницької
міською радою видано Державний акт на
права власності на земельну ділянку та
проведено державну реєстрацію цього
акта на вищевказану земельну ділянку. У
такому державному акті відсутні
обмеження, ця земельна ділянка не
обтяжена сервітутами, відомості про
існування проїзду до будинковолодіння
№37 через цю ділянку також відсутні.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що державний
акт на право приватної власності на
землю видається на підставі рішення
органу місцевого самоврядування, а
тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції так як
право приватної власності на землю
виникло на підставі рішень органу
місцевого самоврядування, ухвалених в
межах компетенції. Оскаржуваний акт
виданий на підставі цих рішень, які
ніким не оскаржувалися у встановленому
законом порядку, а відтак є чинними.

Частинами першою та другою статті 116
ЗК України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами. Так, за змістом
частин першої, другої, шостої - десятої
цієї статті (у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин).

Як вбачається з акту обстеження
земельної ділянки по вул. Задвірній, 35 в
м.Стебник, складеного комісією,
утвореною згідно з розпорядженням
міського голови від 02.11.2009 року №106,
позивачка ОСОБА_2 безпідставно не
погодила акту узгодження меж земельної
ділянки оскільки в результаті такого
обстеження було встановлено, що право
суміжного землекористувача ОСОБА_2 не
порушено.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
оскаржуваний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, а тому вирішення
питання про правомірність видачі
такого акта безпосередньо залежить від
законності рішення. В даному випадку
рішення органу місцевого
самоврядування не оскаржувалося та є
чинним.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Таким чином, судом першої інстанції
повно та всебічно з'ясовано обставини
справи, надано правову оцінку зібраних
по справі доказів, а відтак колегія
суддів не знаходить підстав для
скасування рішення суду. Доводи
апеляційної скарги щодо неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та недоведеність обставин,
що мають значення для справи колегія
судді вважає необґрунтованими.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції в порядку апеляційного
провадження, в межах доводів скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
законність та обґрунтованість рішення.
Рішення суду ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи апеляції не ставлять
під сумнів його законність.

Рішення суду першої інстанції про
відмову в позові мотивоване як
безпідставністю заявлених позовних
вимог так і спливом позовної давності.

Таким чином, на підставі ст.308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 24 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра