Справа № 346/4199/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2576/2014
Головуючий у 1 інстанції
Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Коломийської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
управління Державного земельного
агентства у Коломийському районі про
визнання недійсним та скасування
рішення Коломийської міської ради,
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_7 на рішення
Коломийського міськрайонного суду від
28 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з позовом до Коломийської міської ради,
третя особа - управління Державного
земельного агентства у Коломийському
районі про визнання недійсним та
скасування рішення Коломийської
міської ради, визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 1971
року в її користуванні перебуває
земельна ділянка площею 477,00 кв.м. по
АДРЕСА_1, маючи намір приватизувати яку,
дізналася про те, що рішенням
Коломийської міської ради від 26 січня
2011 року було встановлено мораторій до 26
січня 2012 року на прийняття рішень щодо
надання земельних ділянок у власність.

Проте, всупереч такій забороні, 20
жовтня 2011 року Коломийська міська рада
прийняла рішення, яким надала у спільну
сумісну власність громадянам ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельну ділянку
площею 900 кв. м по АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд і на підставі якого
було видано державний акт на право
власності на дану земельну ділянку.

Посилаючись на те, що земельна ділянка
по АДРЕСА_2 не перебувала в землях
запасу і, передаючи її у власність
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
відповідач порушив її права, як
землекористувача, просила визнати
недійсним рішення Коломийської
міської ради від 20 жовтня 2011 року та
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 900 кв.м. по АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Ухвалою Коломийського міськрайонного
суду від 22 серпня 2014 року до участі у
справі в якості співвідповідачів
залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 28 жовтня 2014 року в задоволені
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7
посилається на невідповідність
висновків суду матеріалам справи,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, апелянт не погоджується з
висновком суду про те, що ОСОБА_2 не
надала жодного правовстановлюючого
документу на спірну земельну ділянку,
тому вона не вважається
землекористувачем в розумінні
положень Земельних кодексів України,
що діяли на території України в різні
періоди.

Стверджує, що згідно архівного витягу
рішення виконавчого комітету
Коломийської міської ради народних
депутатів Івано-Франківської області
від 15 червня 1994 року №194 «Про передачу
присадибних ділянок у приватну
власність», ОСОБА_2 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 1000
кв.м., та в тимчасове користування
передано земельну ділянку площею 510
кв.м. по АДРЕСА_1.

За змістом п. 7 Розділу X «Перехідних
положень» Земельного кодексу України
від 25.10.2001 року, громадяни, що одержали у
тимчасове користування земельні
ділянки у розмірі, що були передбачені
раніше діючим законодавством,
зберігають права на ці ділянки.

Тому ОСОБА_2 була і є користувачем
земельної ділянки по АДРЕСА_1 у розмірі,
що був передбачений Земельним кодексом
України від 18.12.1990 року і зберігає право
на вказану земельну ділянку.

Факт користування позивачем спірною
земельною ділянкою підтверджується і
актом встановлення і узгодження
зовнішніх меж землекористування в
натурі від 16 березня 2011 року.

Зазначає, що жодних правових підстав
щодо віднесення земельних ділянок по
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 до земель запасу
відповідачами та третьою особою не
наведено.

Суд першої інстанції не взяв до уваги,
що всупереч ч. 6 ст. 118 ЗК України, при
передачі у власність відповідачам
земельної ділянки по АДРЕСА_2, її межі з
суміжним землекористувачем ОСОБА_2 не
погоджувались.

Зокрема, це вбачається з акту
прийому-передачі межових знаків на
зберігання та погодження зовнішніх меж
землекористування в натурі від 20.12.2010
року, в якому відсутній підпис ОСОБА_2,
як суміжного землекористувача. Крім
того, в п. 24 Висновку комісії з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою у м.
Коломиї від 14.07.2011 року та в
«Ситуаційній схемі» наявне
застереження наступного змісту: «При
умові погодження меж з власником
будинку АДРЕСА_1».

Просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити повністю.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 апеляційну
скаргу підтримав з наведених вище
мотивів.

Представник Коломийської міської ради
- Торос В.Я. та відповідач ОСОБА_4
апеляційну скаргу заперечили,
посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися, подали суду
заяви, в яких просять рішення суду
залишити без зміни, а апеляційну скаргу
відхилити.

Представник управління Державного
земельного агентства у Коломийському
районі в засідання апеляційного суду
не з'явився, подав клопотання про
розгляд справи без їхньої участі.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оспорюване рішення міської
ради прийняте відповідно до вимог
чинного законодавства і в межах
повноважень Коломийської міської ради,
не порушує законні права та інтереси
позивача, оскільки нею не надано
жодного правовстановлюючого документу
на земельну ділянку та не доведено, що
вона є законним її користувачем в
розумінні Земельних кодексів України,
що діяли на території України в різний
період.

Проте, такий висновок зроблено в
порушення норм матеріального права.

Так, відповідно до договору дарування
від 30 липня 1971 року, посвідченого
державним нотаріусом Коломийської
міської державної нотаріальної
контори за реєстровим №539, позивач
прийняла в дар від ОСОБА_9 жилий будинок
разом з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1.

З матеріалів «Справи на домоволодіння
АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_9.)» вбачається,
що на підставі рішення виконкому
Коломийської міської ради від 11 січня
1984 року користувачем садибної ділянки
площею 600 кв.м. є ОСОБА_2 При цьому,
згідно технічної документації
загальна площа земельної ділянки по
фактичному користуванню становить 1690
кв.м., з яких: під будівлями 126 кв.м., під
двором 249 кв.м., під фруктовим садом 1013
кв.м., під городом 302 кв.м.

З архівного витягу з протоколу №8
засідання виконавчого комітету
Коломийської міської ради народних
депутатів Івано-Франківської області
від 15 червня 1994 року №194 «Про передачу
присадибних ділянок у приватну
власність» вбачається, що ОСОБА_2
передано безоплатно у приватну
власність присадибну ділянку по
АДРЕСА_1, загальна площа якої становить
1510 кв.м., в тому числі тимчасове
користування - 510 кв.м., приватизовано 1
000 кв.м.

Згідно державного акту на право
приватної власності на землю від 06.07.1994
року, ОСОБА_2 є власником земельної
ділянки площею 0,10 га для
обслуговування будівель та
господарських споруд по АДРЕСА_1 у м.
Коломия.

16.03.2011 року ОСОБА_2 звернулася до
директора ТзОВ «Західзем» із заявою
про виготовлення технічної
документації по приватизації
земельної ділянки площею 0,0477 га
для ведення садівництва по АДРЕСА_1.

Згідно акту встановлення і узгодження
зовнішніх меж землекористування в
натурі від 16 березня 2011 року
вбачається, що проведено встановлення
в натурі меж земельної ділянки, які
проходять по існуючій огорожі.

За наслідками розгляду матеріалів
технічної документації земельної
ділянки площею 477 кв.м. по АДРЕСА_1 для
ведення садівництва, Коломийський
міський відділ архітектури і
містобудування згідно висновку від 28
березня 2011 року погодив місце
розташування земельної ділянки.

Проте, відділом Держкомзему в м.
Коломия кадастрового плану земельної
ділянки не було погоджено.

Також встановлено, що згідно рішення №
136 від 17.04.1991 року виділено міському
відділу внутрішніх справ земельну
ділянку площею 0,09 га по АДРЕСА_2 для
будівництва 4-ох квартирного житлового
будинку за рахунок земель
міськземфонду.

На вказаній земельній ділянці
збудовано 4-ох квартирний житловий
будинок, власниками квартир є ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішенням Коломийської міської ради від
20.10.2011 року №686-11/2011 «Про надання
земельної ділянки по АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд», затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надано у спільну сумісну
власність земельну ділянку площею 900
кв. м по АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6

На підставі зазначеного рішення видано
держаний акт на право власності на
земельну ділянку площею 900 кв. м по
АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
співвласниками якої є ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, зокрема,
експлікації земельних угідь та
пояснень сторін в засіданні
апеляційного суду вбачається, що
частина земельної ділянки (по задній
стіні будинку), яка приватизована
відповідачами фактично перебуває у
користуванні позивача, на ній ростуть
багаторічні фруктові дерева і вказана
земельна ділянка огороджена позивачем.

ОСОБА_4 ствердила, що спірна земельна
ділянка знаходиться за огорожею і не
перебуває в їх користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Земельного
кодексу УРСР 1970 року, який діяв на
момент набуття позивачем права
власності на жилий будинок, при
переході права власності на будівлю
переходить право користування
земельною ділянкою або її частиною.

Пункт 5 Постанови Верховної Ради УРСР
«Про порядок введення в дію Земельного
кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року
передбачав, що громадяни, які мають в
користуванні земельні ділянки, надані
їм до введення в дію цього Кодексу,
зберігають свої права на користування
до оформлення ними у встановленому
порядку прав власності на землю або
землекористування.

Пункт 6 Перехідних положень Земельного
кодексу України 2001 року з урахуванням
Рішення Конституційного Суду України N
5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року також
передбачає збереження права
користування земельними ділянками, які
на час введення в дію цього Кодексу
громадяни та юридичні особи мали у
постійному користуванні.

Згідно із п. 7 Перехідних положень
Земельного кодексу України N 2768-III від
25.10.2001 року громадяни, що одержали у
власність, у тимчасове користування, в
тому числі на умовах оренди, земельні
ділянки у розмірах, що були передбачені
раніше діючим законодавством,
зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Земельного
кодексу України 1990 року та ч. ч. 3, 4 ст. 142
Земельного кодексу України 2001 року
припинення права користування
земельною ділянкою у разі добровільної
відмови землекористувача проводиться
за його заявою на підставі рішення
відповідної ради.

Примусове припинення права
користування земельною ділянкою,
вилучення (викуп) земельної ділянки
могло відбуватись у судовому порядку,
передбаченому ч. 4 ст. 29, ч. 6 ст. 31 ЗК УРСР
1990 року та ст. 143, ч. 10 ст. 149 ЗК України 2001
року.

Виходячи з наведеного, на момент
прийняття рішення Коломийською
міською радою про передачу у власність
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
земельної ділянки площею 900 кв.м. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, спірна частина
земельної ділянки знаходилася у
користуванні ОСОБА_2 і
використовувалася нею для садівництва.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Вилучення (викуп) земельної ділянки у
ОСОБА_2 при передачі її у власність
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не
проводилось.

З врахуванням наведених обставин
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення позовних вимог,
оскільки при передачі спірної частини
земельної ділянки у власність
відповідачам, не було отримано згоди
про її вилучення у позивача, як
землекористувача.

У зв'язку з наведеним, рішення суду
першої інстанції підлягає до
скасування з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду від 28 жовтня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним рішення
Коломийської міської ради від 20 жовтня
2011 року за №686-11/2011 «Про надання
земельної ділянки по АДРЕСА_2 у
власність для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд».

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку,
серія ЯК №966367, площею 900 кв.м. по АДРЕСА_2
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, виданий 28 березня 2012
року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський