Справа № 450/211/14
Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/6967/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі третьої особи ОСОБА_2,
представників третьої особи ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника позивача
ДТГО «Львівська залізниця» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 30 вересня
2014 року у справі за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» до ОСОБА_6, третя
особа: Зимноводівська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області, ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 30 вересня
2014 року позов задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні Державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Львівська залізниця» земельною
ділянкою по вул. Чубинського, 1 та
Чубинського, 3 в с. Зимна Вода,
Пустомитівського району, Львівської
області, шляхом демонтажу фундаменту
розміром 11х11,6м. Вирішено питання
судових витрат.

Дане рішення оскаржив третя особа
- ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» до ОСОБА_6 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою. Вважає рішення
незаконним та таким, що прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
позивачем не надано жодного доказу про
те, що земельна ділянка на якій
розміщений фундамент належить ДТГО
«Львівська залізниця», а наявність у
позивача Державного акту на право
користування землею не доводить того
факту, що вона йому належить. Також,
судом не оглянуто технічну
документацію із землеустрою щодо
спірної земельної ділянки, яка б могла
внести ясність де насправді
знаходиться земельна ділянка позивача.
Безпідставним є посилання позивача на
Акт передачі житлового будинку АДРЕСА_1
в приватну власність від 15.04.2003 року та
Акт передачі житлового будинку АДРЕСА_2
в приватну власність від 15.04.2003 року,
оскільки такі документи ніяким чином
не доводять тієї обставини, що спірна
земельна ділянка під фундаментом
перебуває у правомірному користуванні
позивача. Судом в рішенні не вказано
площі спірної земельної ділянки та є не
зрозумілим де знаходяться крайні межі
спірної земельної ділянки та хто є
сусідніми землекористувачами. Також,
на їх думку, акт комісійного огляду
ділянки від 1.01.2013 року не слід брати до
уваги, оскільки такий є однобокий, не
враховує інтересів відповідача та
члени комісії навіть не були
присутніми на спірній ділянці.
Враховуючи вказане відсутні будь-які
докази факту проведення самовільного
будівництва відповідачем. Крім цього,
відповідач не була належним чином
повідомлена про судовий розгляд. Також
судом допущено і інші порушення вимог
процесуального закону.

У судове засідання відповідач та
представник третьої особи
Зимноводівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області не з'явився, причин неявки не
повідомили. Однак суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у їх
відсутності, враховуючи, що такі особи
повідомлялися належним чином про час
та місце судового розгляду, клопотань
про відкладення розгляду справи від
них до суду не надходило, доказів, що
свідчили б про поважність причин їх
неявки суду представлено не було та
зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
третьої особи, його представників на
підтримання апеляційної скарги,
представника позивача в заперечення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Як вбачається, із матеріалів справи
(державний акт на право користування
землею, акти передачі житлових
будинків у приватну власність із
кадастровими планами земельної
ділянки , акт комісійного огляду
земельної ділянки, лист Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області (а.с. 7-10, 11-14, 15, 20) та
встановлено судом першої інстанції на
земельній ділянці для будівництва
чотирьох житлових будинків, площею 0,3
га, належним користувачем якої, у
відповідності до державного акту на
право користування землею Б №059940 від
1991 року є позивач в особі
відокремленого підрозділу «Львівської
механізованої дистанції
навантажувально-розвантажувальних
робіт», наявний самовільно влаштований
фундамент, розміром 11Х11,6 кв.м. Такий
розміщено на частині ділянки, яка
згідно планів ділянки вказана як «сад»
(експлікація угідь №7).

Як вбачається із змісту оскаржуваного
рішення, суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги виходив з
того, що такий влаштовано відповідачем,
чим порушено інтереси держави в особі
ДТГО «Львівська залізниця», а тому такі
підлягають відновленню шляхом
демонтажу фундаменту.

В апеляційній скарзі, в особистих
поясненнях та поясненнях своїх
представників третя особа ОСОБА_2
посилаючись на порушення вказаним
рішенням саме його прав просить таке
скасувати. Вказує, що таким порушуються
його інтереси та його було залучено до
участі у справі як третю особу,
оскільки спірний фундамент влаштовано
саме ним у 2013 році, а не його донькою
відповідачем по справі. Такий
влаштовано ним дійсно для доньки, про
що він і вказував членам комісії, якою
складено акт огляду ділянки (а.с. 15),
однак у такому помилково вказано про
влаштування такого донькою. Крім цього,
такий влаштовано на ділянці, що
виділена його дружині ще до видачі
державного акту залізниці. Також,
донька не могла влаштувати фундаменту,
оскільки така перебуває за кордоном.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспрюваних прав, свобод
чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, що беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України суд
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилаться як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу,

Відповідно до вказаних норм закону
позивач звертаючись до суду з позовом
повинен довести факт порушення
невизнання чи оспорення його прав
свобод чи інтересів саме вказаним ним
відповідачем (відповідачами). Разом з
тим і суд зобов'язаний роз'яснити
позивачу наслідки подання позову до
неналежного відповідача (відповідачів)
та його право подати клопотання про
залучення належного, заміни
неналежного належним, тощо.

Як вбачається із матеріалів справи
доказами, на які посилається позивач на
підтвердження порушення його прав та
інтересів саме відповідачем є акт
комісійного огляду земельної ділянки
згідно державного акту на право
постійного користування землею серії Б
№059940 від 1.10.2013 року (а.с. 15) та лист
Державної інспекції сільського
господарства у Львівській області
№8812/3-10-8 від 14.11.2013 року (а.с. 20).

Однак такі не слід вважати належними,
допустимими, достатніми та достовірним
доказами на підтвердження влаштування
самовільного фундаменту на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні
позивача саме відповідачем.

Так із листа державної інспекції
вбачається, що ними із скарги позивача
та матеріалів доданих до неї було
встановлено факт самовільного
зайняття земельної ділянки. Однак про
те, що така самовільно зайнята саме
відповідачем у листі не йдеться.
Навпаки у такому вказано, що у зв'язку з
виявленим порушенням вимог земельного
законодавства гр. ОСОБА_6, яка постійно
проживає у м.Києві направлено
повідомлення про виклик для надання
пояснень. Також, інформовано, що про
результати перевірки буде повідомлено
осіб, яких вказаний факт стосується.

Із акту комісійного огляду вбачається,
що про те, що будівництво спірного
фундаменту здійснено відповідачем
ОСОБА_6 лише зі слів третьої особи
ОСОБА_2 Третя особа у суді вказане
заперечив та вказав про те, що згаданий
фундамент належить йому та він його
дійсно збудував, однак збудував такий
для доньки про що вказував комісії, що
здійснювала огляд, однак такою
помилково вказано про те, що такий
влаштувала сама донька.

Враховуючи вказане, підстав вважати, що
спірний фундамент влаштований
відповідачем - немає та доказів цього
не представлено.

Навпаки, як вбачається із пояснень
третьої особи та інших доказів такий
влаштовано саме ним, третьою особою -
ОСОБА_2 Вказане підтверджується: його
поясненнями, поясненнями його дружини
(представника ОСОБА_4), витягом з
протоколу №26 засідання профкому
Зимноводівської СШТ №1 від 6.04.1988 року,
колективних звернень вчителів
вказаної школи за 1995 рік (а.с. 67-69),
державного акту на право власності на
земельну ділянку відповідача Серія ЯД
№446234 від 15.10.2007 року, кадастрових
планів її ділянки та суміжних ділянок
із схематичним зображенням
приблизного розташування спірного
фундаменту (а.с. 63-66), довідки Відділу
адресно-довідкової роботи ГУДМС
України у м.Києві від 29.10.2014 року.

Із вказаних доказів вбачається, що
відповідач тривалий час не проживає та
не зареєстрована у с.Зимна Вода
Пустомитівського району Львівської
області, навпаки така зареєстрована та
проживає у АДРЕСА_3. На даний час
взагалі перебуває за кордоном. Вказане
визнала і представник позивача. Крім
цього, спірний фундамент влаштував сам
ОСОБА_2 для своєї доньки (відповідача)
на земельній ділянці, що на його думку,
була виділена колгоспом його дружині
навпроти ділянки де розташований його
будинок на перехресті АДРЕСА_2.
Влаштував він вказаний фундамент саме
у цьому місці, оскільки вважає, що ця
частина ділянки виділялась його
дружині, позивачу вона не виділена, а на
ділянці доньки, що належить їй на праві
власності проходить каналізаційна
труба, яка перешкоджає проведенню
будівництва. Влаштував він фундамент
недавно, у 2013 році.

Тому, вирішивши даний спір по суті без
участі особи, якої такий прямо
стосується як належного відповідача та
винісши рішення, що впливає прямо на
його права та обов'язки без його участі
у справі як відповідача суд порушив
норми закону та таке рішення в силі
залишатись не може та підлягає
скасуванню.

Враховуючи вказане слід ухвалити
нове рішення яким у задоволенні позову
відмовити, чим задовольнити вимоги
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 30 вересня
2014 року - скасувати. Ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» до
ОСОБА_6, третя особа: Зимноводівська
сільська рада Пустомитівського району
Львівської області, ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою - відмовити.

Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в користь ОСОБА_2
121,8 грн. сплаченого судового збору за
подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А.
Левик

Судді:

В.Я. Бакус

Т.А. Гірник