АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4330/14 Справа №
інстанції - Бабаніна В. А.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

20 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом Приватного підприємства
«Таврія» до ОСОБА_2, Фермерського
господарства «Скорук М.А.», Відділу
Держкомзему у Нікопольському районі
Дніпропетровської області Головного
управління Держкомзему України у
Дніпропетровській області, третя
особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровська
обласна земельна агенція» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним та скасування державної
реєстрації, визнання договору
поновленим та зобов'язання вчинити дії
щодо укладання додаткової угоди

за апеляційною скаргою Приватного
підприємства «Таврія»

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2013 року ПП „ Таврія" звернулось з
вище вказаним позовом, який
неодноразово уточнювало в ході
розгляду справи і просило: визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки загальною площею 7,9475га.,
укладений між ФГ «Скорук М.А.» та
ОСОБА_2, 26 березня 2012 року та скасувати
його державну реєстрацію; визнати
договір оренди земельної ділянки
загальною площею 7,9475 га. який укладений
між ПП «Таврія» та ОСОБА_2 10 лютого 2007
року, поновленим та зобов'язати ОСОБА_2
вчинити дії щодо укладення з ПП
«Таврія» додаткової угоди, згідно ст. 33
Закону України «Про оренду землі». В
обґрунтуванні позову посилалися на те,
що 10 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та
ОСОБА_2 було укладено договір оренди
земельної ділянки загальною площею 7,9475
га. терміном на п'ять років, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 23 березня 2007 року. Термін дії
договору закінчується 23.03.2012 року. 26
березня 2012 року ОСОБА_2 уклав договір
оренди цієї земельної ділянки з ФГ
«Скорук М. А.». Вважає, що договір оренди
між фермерським господарством «Скорук
М.А.» і ОСОБА_2 слід визнати недійсним
відповідно до статті 15 Закону України
„Про оренду землі", оскільки земельна
ділянка знаходиться в загальному
масиві, що використовувало ПП „Таврія",
а межі земельної ділянки ОСОБА_2 не
визначені та не встановлені, що є
істотною умовою договору оренди. Крім
того, пунктом 2.5 договору оренди
земельної ділянки, укладеного між ПП
„Таврія" і ОСОБА_2 передбачено, що по
закінченню терміну договору, орендар
має переважне право на поновлення
договору оренди земельної ділянки на
новий термін. ПП „ Таврія" добросовісно
виконувало договір оренди і більше ніж
за місяць до закінчення терміну
договору направило орендодавцю лист
повідомлення про намір скористатися
своїм переважним правом на оренду
землі та укласти додаткову угоду,
також йому усно пропонувалось узгодити
умови та укласти договір оренди землі.
Проте відповідач ухилився від ведення
переговорів і узгодження умов договору
оренди земельної ділянки на новий
строк та уклав договір оренди з
фермерським господарством „ Скорук
М.А." На момент закінчення строку
Договору оренди землі між ОСОБА_2 і ПП „
Таврія" земельна ділянка була засіяна
ПП „ Таврія" і ОСОБА_2 протягом
місяця після закінчення строку
договору оренди землі не висловив будь
яких заперечень проти поновлення
договору оренди, тому договір
вважається поновленим відповідно до
ст.33 Закону України „ Про оренду землі".

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог Приватного
підприємства «Таврія» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним та скасування державної
реєстрації, визнання договору
поновленим та зобов'язання вчинити дії
щодо укладання додаткової угоди
відмовлено в повному обсязі (а.с131-133).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі (а.с.135-139).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 на праві власності належить
земельна ділянка площею 7,9475 га. в с.
Новософіївка для ведення
сільськогосподарського товарного
виробництва ( а.с.37). Як видно з
Державного акту на право власності на
земельну ділянку від 23.08.2006 року, межі
земельної ділянки встановлено,
присвоєно кадастровий номер ( а.с.37).

10 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та
ОСОБА_2 було укладено договір оренди
земельної ділянки загальною площею
7,9475га. терміном на п'ять років. Договір
зареєстрований у Державному реєстрі
земель 23 березня 2007 року ( а.с.4). Строк
договору закінчився 23 березня 2012 року.
Не маючи наміру продовжити договір
оренди землі з ПП „ Таврія", ОСОБА_2.
повідомив про це орендаря завчасно
заявою, яку ПП „Таврія „ отримало
13.02.2012 року ( а.с.38).

26.03.2012 року ОСОБА_2 уклав договір оренди
цієї земельної ділянки із фермерським
господарством „Скорук М.А. Договір
27.03.2012 року був зареєстрований в
відділі Держкомзему в Нікопольському
районі ( а.с.31-36).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки згоди ОСОБА_2 на продовження
договору оренди з ПП „Таврія" не давав,
що підтверджується заявою
попередженням Орендодавця ( ас.38),
заздалегідь направленою на ПП „Таврія"
та укладенням договору оренди із іншим
орендарем, то посилання позивача на
положення статті 33 Закону України „Про
оренду землі", яке передбачає випадки
продовження орендарем користуватися
земельною ділянкою за відсутності
заперечення-повідомлення орендодавця
в місячний строк після закінчення
договору оренди про заперечення у
поновленні договору оренди землі, як
мовчазну згоду на його поновлення, є
безпідставними. ПП „ Таврія" 10 лютого
2012 року згідно листа-повідомлення,
повідомило ОСОБА_2 про намір
скористатися їх переважним правом на
укладення договору оренди земельної
ділянки на новий строк ( а.с.6). До
матеріалів справи надано список
громадян, яким відправлено листи
повідомлення поштою від ПП „Таврія". В
указаному списку зазначено прізвище
відповідача (а.с.12). Однак ПП „ Таврія"
не надало доказів, що ОСОБА_2 отримав
вказане повідомлення та мав можливість
узгодити умови додаткової угоди.

При цьому правильно посилався на ст.33
Закону України „ Про оренду землі"
відповідно до якої, орендар який має
намір скористатися переважним правом
на укладення договору оренди землі на
новий строк, зобов'язаний повідомити
про це орендодавця до спливу строку
договору оренди землі у строк,
встановлений цим договором, але не
пізніше ніж за місяць до спливу строку
оренди землі. Згідно ст.627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Конституція України
(ст.41) гарантує громадянину право
розпоряджатися своєю власністю.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, а оскаржуване
рішення, є законним та обґрунтованим й
відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
земельна ділянка відповідача
знаходиться в загальному масиві, який
використовувало ПП "Таврія", її межі не
визначені та не встановлені,
спростовується матеріалами справи, а
саме тим, що ще в серпні 2006 року, тобто
до укладення з ПП "Таврія" договору
оренди земельної ділянки, відповідач
отримав державний акт на право
власності на землю, і, таким чином, став
власником конкретної земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва з
виділенням та фіксацією на місцевості
меж.

Посилання апеляційної скарги на
передбачене ст. 33 ЗУ "Про оренду землі"
переважне право орендаря перед іншими
особами на укладення договору оренди
землі на новий строк, не є підставою для
скасування рішення, оскільки положення
вказаного закону не можуть бути
примусом для власника земельної
ділянки і передбачають право, а не
обов'язок на переукладення договору
оренди, враховуючи при цьому положення
ст.6, ч. 3 ст.203, ст.ст.316, 317, 319, 321, 651 ЦК
України щодо свободи договору,
укладення його при наявності вільного
волевиявлення особи; непорушності
права власності та здійснення цього
права власником відповідно до закону
на власний розсуд, за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб;
необхідності згоди обох сторін при
укладенні чи зміні договору.

Позивачем на підтвердження
відправлення цього листа-попередження
з додатковою угодою надано список
громадян з відтиском поштового
штемпеля від 13.02.2012 року, в якому
зазначено і відповідача, але поштової
квитанції до цього списку не надано,
відомостей про направлення на адресу
відповідача проекту додаткової угоди
щодо продовження договору оренди
земельної ділянки цей список не
містить.

Суд першої інстанції з цього питання
визнав, що позивач не надав доказів
отримання відповідачем
листа-повідомлення від 10.02.2012 року про
намір позивача скористатися своїм
переважним правом на укладення
договору оренди на новий строк та про
надіслання проекту додаткової угоди.

Колегія судді вважає таку позицію суду
першої інстанції правильною та
обґрунтованою.

Так, згідно відповіді начальника
Центра поштового зв'язку № 6
Дніпропетровської дирекції УДППЗ
«Укрпошта» за № 01-07-664 від 13.12.2013 року
зазначений список не є списком на
відправку реєстрованих поштових
відправлень, кореспонденція
відправлена простим порядком, даний
список не має юридичної сили,
прослідкувати проходження та вручення
простої кореспонденції не можливо
(а.с.93).

В ст. 33 Закону України «Про оренду
землі» не встановлено порядок
надіслання такого листа-повідомлення
на адресу орендодавця, але захищено
права орендодавця як власника
земельної ділянки, а тому не вказано, що
це має бути лише формальною процедурою.

Відповідно до ч.4 ст.33 Закону України
«Про оренду землі» (в редакції від
17.02.2011 року) при поновленні договору
оренди землі його умови можуть бути
змінені за згодою сторін, а у разі
недосягнення домовленості щодо
орендної плати та інших істотних умов
договору переважне право орендаря на
укладення договору оренди землі
припиняється.

Отже думка орендодавця з приводу
поновлення договору оренди землі є
обов'язковою і суттєвою для подальших
взаємовідносин між сторонами договору.

Відповідно до ч.9 ст.33 Закону України
«Про оренду землі» в суді може бути
оскаржено або відмова, або наявне
зволікання в укладенні додаткової
угоди до договору оренди землі, а як
перша, так і друга обставина підлягають
доказуванню.

Тому в суді орендар має довести не
тільки відправлення на адресу
орендодавця листа-повідомлення про
поновлення договору оренди земельної
ділянки, але і отримання орендодавцем
цього листа.

Лише за наявності доказів про
отримання орендодавцем
листа-повідомлення про поновлення
договору оренди земельної ділянки
мають сенс положення ч.4 ст.33 Закону
України «Про оренду землі» про право
орендодавця вимагати зміни суттєвих
умов договору.

Так саме і положення ч.4 ст.33 цього
Закону про поновлення договору на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором, у разі
відсутності від орендодавця
листа-повідомлення про заперечення у
поновленні договору оренди землі, слід
розглядати лише за умови підтвердження
орендарем факту отримання
орендодавцем листа-повідомлення про
поновлення договору оренди земельної
ділянки.

Не можуть бути прийнятими доводи
позивача про те, що в липні 2011 року на
зборах орендодавців всі були
повідомлені про намір позивача
скористатися своїм правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
оскільки в направленій на адресу ПП
«Таврія» заяві відповідача, яка
отримана позивачем 13.02.2012 року,
зазначено прохання не займати його
земельну ділянку після збору врожаю 2011
року, тобто висловив незгоду з
пропозицією позивача, зазначеною в
усній формі в липні 2011 року.

За таких обставин, коли позивачу
заздалегідь було відомо про наміри
відповідача, то навіть з таких
міркувань позивачу слід було виходити
з необхідності отримання доказу про
отримання відповідачем
листа-повідомлення про поновлення
договору оренди, а не просто про його
надіслання на адресу відповідача.

Законом не вказано, яким чином позивачу
слід було здійснити направлення
листа-повідомлення про поновлення
договору оренди земельної ділянки на
адресу відповідача, який є
орендодавцем, але позивач повинен
надати суду докази отримання
відповідачем такого
листа-повідомлення, наприклад можна
було надати цей лист відповідачу під
розпис.

Як вбачається з відповіді начальника
Центра поштового зв'язку № 6
Дніпропетровської дирекції УДППЗ
«Укрпошта» за № 01-07-664 від 13.12.2013 року
прослідкувати проходження та вручення
простої кореспонденції не можливо.

Тому з врахуванням вищевикладеного
колегія суддів вважає, що наданий
позивачем список громадян з відтиском
поштового штемпеля від 13.02.2012 року є
неналежним доказом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивач не надав суду доказів
про направлення на адресу відповідача
листа-повідомлення про поновлення
договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України
«Про оренду землі» в редакції Закону N
3038-VI від 17.02.2011 року у разі припинення
або розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором.

Тому всі інші доводи апеляційної
скарги не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки позивачем доказів про
поновлення договору не надано, у
зв'язку з чим укладений між сторонами
договір припинив свою дію.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
справа розглянута в межах позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Таврія» - відхилити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: