Справа № 682/3610/14-ц
Провадження № 2/682/1096/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2014 року Славутський міськрайонний
суд Хмельницької області в складі :

головуючого судді Роїк В.П.

при секретарі Козир О.П.

з участю представників позивача
Находкіна В.М.,

Лук»янчук С.В.

відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3

та її представника адвоката
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Славута
цивільну справу за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Славутському районі та місті Славута
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
надмірно сплаченої пенсії,

в с т а н о в и в :

Управління пенсійного фонду України в
Славутському районі та місті Славута
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення надмірно
сплаченої пенсії в розмірі 61631 грн.98
коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те,що рішенням
Славутського міського суду від 01.06.2000
року ОСОБА_5 було визнано безвісно
відсутнім. На підставі вказаного
рішення ОСОБА_2, дружині ОСОБА_5
призначено пенсію по втраті
годувальника на спільну доньку ОСОБА_3
Таку пенсію ОСОБА_2 отримувала з 01.06.2000
року по 30.07.2010 року, а ОСОБА_3 після
досягнення повноліття з 01.09.2010 року по
30.04.2013 року.

В 2013 році позивачем встановлено, що
ОСОБА_5 перебуває на обліку в УПФУ у
Славутському районі та місті Славута
та отримує пенсію по інвалідності.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду від 31 травня 2013 року скасовано
рішення Славутського міського суду від
01.06.2000 року про визнання ОСОБА_5
безвісно відсутнім та встановлено, що
останній з 1996 року по 2007 рік перебував у
Польщі, а з 2007 року по даний час
постійно проживає у місті Славута.

Вищевказані обставини привели до
переплати пенсії за період з 01.06.2000 року
по 30.04.2013 року на суму 61631,98 грн.

В судовому засіданні представники
позивача Находкін В.М. та Лук»янчук С.В.
позов підтримали з підстав, викладених
у позовній заяві та просили його
задоволити. Вважають, що відсутні
підстави для застосування строку
позовної давності, оскільки про
порушене право вони дізналися тільки в
квітні 2013 року.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позову не
визнали і пояснили, що про повернення
ОСОБА_5 до м. Славута їм стало відомо у
квітні місяці 2013 року від працівників
УПФУ у Славутському районі та місті
Славута. До цього часу вони з ним не
спілкувалися і відомостей про його
місцеперебування у них не було. Крім
того, відповідачі заявили письмове
клопотання про застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності та просили відмовити в
задоволенні позову.

Представник відповідачки ОСОБА_3
адвокат ОСОБА_4 позову не визнав та дав
аналогічні покази.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідачів, представника
відповідачки, свідків, дослідивши
представлені письмові докази, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Так, судом встановлено та не
оспорюється сторонами, що рішенням
Славутського міського суду від 01.06.2000
року ОСОБА_5 було визнано безвісно
відсутнім. На підставі вказаного
рішення ОСОБА_2, дружині ОСОБА_5,
призначено пенсію по втраті
годувальника на спільну доньку ОСОБА_3
Таку пенсію ОСОБА_2 отримувала з 01.06.2000
року по 30.07.2010 року, а ОСОБА_3 після
досягнення повноліття з 01.09.2010 року по
30.04.2013 року.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду від 31 травня 2013 року скасовано
рішення Славутського міського суду від
01.06.2000 року про визнання ОСОБА_5
безвісно відсутнім.

При цьому суд посилався на покази
заінтересованих осіб ОСОБА_5 та
ОСОБА_3.(відповідачки у даній) справі,
які ствердили, що ОСОБА_5 дійсно був
відсутній за місцем проживання з 1996
року по 2007 рік, перебуваючи у Польщі, а з
2007 року по даний час постійно проживає
у м. Славуті.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5
пояснив, що дійсно повернувся в Україну
в серпні 2007 року до м. Славута та став
проживати в будинку разом з батьком та
його дружиною ОСОБА_6 Через декілька
днів після повернення його відвідали
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Після того, як він
влаштувався на роботу, ОСОБА_6 стала
передавати доньці ОСОБА_3 його
заробітну плату в рахунок аліментів.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що з 1991 року
проживала з батьком ОСОБА_5, який помер
влітку 2014 року. Про повернення ОСОБА_5
до м. Славута в серпні 2007 року вона
особисто повідомила всіх родичів, в
тому числі і його дружину ОСОБА_2 та
доньку ОСОБА_3 Відповідачі одразу
навідали ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_2
висловила про небажання підтримувати
подружні відносини з чоловіком. ОСОБА_3
щомісячно приходила до їх будинку, де
вона особисто передавала їй кошти,
зароблені ОСОБА_5 в рахунок
добровільної сплати аліментів.

Посилання відповідачки ОСОБА_3 на те, що
покази вказаних свідків є
неправдивими, оскільки вони не бажають,
щоб надмірно сплачені кошти були
стягнуті з ОСОБА_5 суд не може прийняти
до уваги, оскільки відсутні будь-які
передбачені законом підстави для
стягнення означених коштів зі свідка,
який їх не отримував.

Зазначені докази об»єктивно
підтверджують той факт, що
відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 було
достовірно відомо про проживання
чоловіка та батька ОСОБА_5 у м. Славуті з
2007 року.

У відповідності до ст.50 Закону України
«Про загальнообов»язкове державне
пенсійне страхування» суми пенсій,
виплачені надмір внаслідок зловживань
з боку пенсіонера можуть бути
повернуті пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
Фонду чи в судовому порядку.

Згідно ст. 1215 ЦК УКраїни не підлягають
поверненню безпідставно набуті пенсії,
якщо їх виплата проведена фізичною або
юридичною особою добровільно, за
відсутності рахункової помилки з її
боку і недобросовісності з боку
набувача.

Із заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
призначення пенсії (а.с.5,6) вбачається,
що вони зобов»язувалася повідомляти
позивача про обставини,які можуть
вплинути на їх пенсійне забезпечення.

Враховуючи, що в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3
під час призначення та отримання
пенсії були зловживання та
недобросовісність, оскільки вони не
повідомили позивача про відому їм
обставину, яка тягне за собою
припинення виплати пенсії та відмову у
її призначенні, є достатні підстави для
стягнення з них надмірно сплачених
коштів за період з серпня 2007 року по
квітень 2013 року.

Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмово
клопочуть про застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності та відмови в задоволенні
позову на цій підставі.

Представники позивача стверджують, що
про порушене право дізналися в квітні
2013 року.

Однак з такими поясненнями суд
погодитися не може.

Так, відповідно до ст.256,257,267 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюються тривалістю у
три роки. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми
законодавець виходить не тільки з
безпосередньої обізнаності особи про
факти порушення її прав, а й об'єктивної
можливості цієї особи знати про ці
факти.

В судовому засіданні встановлено і не
оспорюється сторонами, що ОСОБА_5
перебуває на обліку в УПФУ в
Славутському районі та місті Славута
та з 10 лютого 2010 року отримує пенсію по
інвалідності.

Таким чином у позивача в лютому 2010 року
була об»єктивна можливість дізнатися
про порушення своїх прав та про осіб,
які його порушили.

Тому суд вважає, що правовідносини між
ОСОБА_2 та Управлінням Пенсійного фонду
України в Славутському районі та м.
Славута з приводу виплати та отримання
пенсії по втраті годувальника
припинилися 30 липня 2010 року, а перебіг
строку позовної давності почався у
лютому 2010 року і до моменту звернення
до суду з позовними вимогами (31.10.2014
року)сплив.

У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином суд вважає, що є
передбачені законом підстави для
відмови в задоволенні позову,
пред»явленого до ОСОБА_2 в зв»язку із
спливом строку позовної давності за
період з серпня 2007 року по 30 липня 2010
року. В період з 01 червня 2000 року до
серпня 2007 року ОСОБА_2 отримувала
пенсію відповідно до діючого
законодавства, тому відсутні
передбачені законом підстави про
стягнення з неї отриманої пенсії за цей
період.

Судом встановлено, і не оспорюється
сторонами, що ОСОБА_3 отримувала пенсію
по втраті годувальника після
досягнення повноліття з 01 вересня 2010
року по 30 квітня 2013 року у виді
щомісячних платежів.

Оскільки позивач звернувся з даним
позовом до суду 31 жовтня 2014 року, то
його вимоги про стягнення надмірно
сплаченої ОСОБА_3 пенсії підлягають
задоволенню в межах строку позовної
давності за період з 31 жовтня 2011 року по
квітень 2013 року в розмірі 16493 грн.29
коп.(25 грн.29 коп. за 1 день жовтня 2011 року
+ 16468 грн. за період з 01 листопада 2011 року
по 30 квітня 2013 року). В задоволенні
решти позовних вимог про стягнення
надмірно виплаченої пенсії за період з
01 вересня 2010 року по 30 жовтня 2011 року
слід відмовити в зв»язку із спливом
строку позовної давності і ухвалити
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Згідно ст.88 ЦПК України підлягає
стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 грн. Керуючись ст.8,10,14,18,88,209,212,213
ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити частково. Стягнути з
ОСОБА_3 на користь Управління
Пенсійного Фонду України в
Славутському районі та м. Славута 16493
грн.29 коп. надмірно сплаченої пенсії.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід
держави в розмірі 243 грн.60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Роїк В. П.