Справа № 606/2324/14-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2014 року

м.Теребовля

Теребовлянський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С., при
секретарі Будз М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Теребовлі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Теребовлянської міської ради
Тернопільської області про
встановлення земельного сервітуту та
зобов»язання ОСОБА_2 усунути перешкоди
у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, Теребовлянської
міської ради Тернопільської області,
про встановлення земельного сервітуту
та зобов»язання ОСОБА_2 усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 уточнені
позовні вимоги, які подані до суду 30
листопада 2014 року, підтримали із
мотивів, викладених у позові та в
уточненнях. Зокрема, просять
встановити постійний земельний
сервітут на земельній ділянці площею
0.0013 га по АДРЕСА_1, власником якої є
відповідач ОСОБА_2 та на земельній
ділянці площею 0.0025 га по АДРЕСА_1,
власником якої є відповідач
Теребовлянська міська рада
Тернопільської області, із наданням
права позивачу проїзду транспортним
засобом до його земельної ділянки та
житлового будинку, а також зобов»язати
ОСОБА_2 усунути перешкоди шляхом
демонтажу огорожі, яка знаходиться на
її земельній ділянці, з метою
використання частини її земельної
ділянки для постійного земельного
сервітуту. Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, представники позивача вказали,
що під час складання спеціалістами із
землеустрою технічної документації
для передачі земельних ділянок
позивачу та відповідачу ОСОБА_2 у
власність була допущена помилка,
внаслідок якої остання незаконно
приватизувала 13 кв.м земельної ділянки,
яка належала Теребовлянській міській
раді Тернопільської області та в
сукупності із іншою частиною земельної
ділянки вказаної ради
використовувалась як заїзд до
житлового будинку позивача. В даний час
ОСОБА_2 загородила належну їй земельну
ділянку, що позбавило ОСОБА_1
можливості безперешкодно здійснювати
заїзд до його житлового будинку та
господарських споруд. Уточнені позовні
вимоги просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6 позовних вимог не визнали із
мотивів, викладених у письмових
запереченнях, долучених до справи.
Просять у задоволенні позову
відмовити, оскільки правові підстави
та докази про необхідність
встановлення позивачу земельного
сервітуту на земельній ділянці площею
13 кв.м, власником якої є ОСОБА_2,
відсутні.

Представник відповідача
Теребовлянської міської ради
Тернопільської області у судовому
засіданні позов визнав, не заперечує
щодо надання ОСОБА_1 права на
користування земельною ділянкою
площею 0.0025 кв.м, яка належить
Теребовлянській міській раді
Тернопільської області. Однак, пояснив,
що для задоволення потреб позивача -
встановлення постійного земельного
сервітуту (права проходу та проїзду
транспортним засобом) цієї земельної
ділянки Теребовлянської міської ради
недостатньо, та з урахуванням
конфігурації земельної ділянки, на
якій позивач просить встановити
земельний сервітут, необхідна ще
частина земельної ділянки площею 13
кв.м, власником якої є ОСОБА_2, і яка
межує із земельною ділянкою міської
ради.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у
справі, встановив

Позивач ОСОБА_1 є власником земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) в місті Теребовлі
по АДРЕСА_2 площею 0.10 га, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно серії САК
№ 582078 від 6 грудня 2013 року, виданого
реєстраційною службою
Теребовлянського районного управління
юстиції Тернопільської області. Також
позивач є власником земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства в місті Теребовлі по
АДРЕСА_2 площею 0.301 га.

Відповідач ОСОБА_2 є власником таких
земельних ділянок:

- для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 (державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№888808 від 1 квітня 2010 року);

- для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1
площею 0.1175 га (державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№888809 від 1 квітня 2010 року);

- для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1
площею 0.0903 га(державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№888810 від 1 квітня 2010 року).

Усі державні акти на право власності на
земельні ділянки, видані ОСОБА_2, у
встановленому законом порядку
недійсними не визнані.

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Теребовлянської міської ради
Тернопільської області від 28 липня 1992
року № 191 «Про встановлення заїзду до
житлового будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_1.»
позивачу було встановлено заїзд до
його житлового будинку шириною 3.5 м і
довжиною 9.0 м із вул.Грушевського через
частину території (3.0 м х 3.5 м) ОСОБА_7 та
території, яка примикає до
господарського будинку ОСОБА_8

Однак, вказане рішення виконавчого
комітету Теребовлянської міської ради
Тернопільської області скасовано
постановою Теребовлянського районного
суду від 10 листопада 2010 року, як таке, що
прийнято із порушенням закону.
Зазначене судове рішення набрало
законної сили.

Рішенням Теребовлянського районного
суду Тернопільської області від 22
червня 2011 року, яке також набрало
законної сили, у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Теребовлянська міська рада
Тернопільської області, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою відмовлено. Зокрема, цим
рішенням встановлено, що зі сторони
ОСОБА_2, як власника земельних ділянок
по АДРЕСА_1, відсутнє зміщення меж її
земельної ділянки в сторону земельної
ділянки, яка закріплена за ОСОБА_1,
права останнього не порушено.

Будучи допитаним у судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 показав, що під час
виготовлення технічної документації
для передачі земельних ділянок
позивачу та відповідачу ОСОБА_2 у
власність була допущена помилка,
внаслідок якої остання незаконно
приватизувала 13 кв.м земельної ділянки,
яка належала Теребовлянській міській
раді Тернопільської області і яка
використовувалась для заїзду ОСОБА_1 до
його житлового будинку із
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_2. На його думку, встановити
заїзд до будинковолодіння ОСОБА_1 в
іншому місці неможливо через перепад
рельєфу грунту земельної ділянки або
необхідно виконати для цього певні
роботи.

Таким чином, зі змісту державних актів
на право власності на земельні ділянки,
виданих ОСОБА_2, зазначених судових
рішень вбачається, що ОСОБА_2
правомірно користується земельними
ділянками для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, для
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1, в тому числі і
земельною ділянкою площею 0.013 га (на
якій позивач просить встановити
сервітут), будь-яких порушень
земельного законодавства, в тому числі
прав ОСОБА_1, нею не допущено.

Виходячи із наведеного, суд не приймає
до уваги показання свідка ОСОБА_9,
оскільки вони повністю спростовуються
дослідженими у судовому засіданні
доказами, а допущена, на думку свідка,
помилка при виготовленні сторонам
технічної документації із землеустрою
нічим не підтверджена та до цього часу
не усунута.

Крім того, суд не приймає до уваги
висновок експерта від 31 травня 2011 року
№ 1305, яка проводила судову
земельно-технічну експертизу у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Теребовлянська
міська рада Тернопільської області про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, в якому зазначено
про пропозицію встановлення
земельного сервітуту щодо земельної
ділянки, яка належить ОСОБА_2, площею
0.0039 га (39 кв.м), оскільки з часу
складення експертом такого висновку
пройшло понад три роки, експерт при
його складенні вийшла за межі
поставлених судом запитань, під час
виконання експертизи не
досліджувалось питання можливості
встановлення земельного сервітуту, за
рахунок чиїх земельних ділянок, в якому
розмірі та якої конфігурації.

Судом також встановлено, що для
вирішення існуючого між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 земельного спору щодо
влаштування заїзду до будинку позивача
останній звертався до Теребовлянської
міської ради Тернопільської області,
спеціалісти якої 14 березня 2014 року, 12
вересня 2014 року провели обстеження
земельної ділянки по АДРЕСА_2 в
м.Теребовлі, власником якої є ОСОБА_1

Згідно із вказаними актами під»їзди до
присадибних земельних ділянок АДРЕСА_1
відповідно до топографічної зйомки
(опорного плану) м.Теребовлі, виконаної
інститутом «УКРГИИГИС» 1986 року, та
генерального плану населеного пункту
м.Теребовля передбачені з проїжджої
частини (дороги) вулиці по обидві її
сторони. Власниками (користувачами)
присадибних земельних ділянок,
розташованих в АДРЕСА_1 із аналогічним
перепадом рельєфу грунту влаштовано
заїзди до кожної присадибної ділянки
вздовж АДРЕСА_1 оскільки це передбачено
генеральним планом міста Теребовлі.
ОСОБА_1 заїзд до належного йому
будинковолодіння по АДРЕСА_2 в
м.Теребовлі не встановлений, проте
влаштовано доступ до житлового
будинку, господарських будівель та
споруд у вигляді проходу.

У судовому засіданні з»ясовано, що
питання встановлення земельного
сервітуту ОСОБА_1 на право проходу і
проїзду земельною ділянкою
вирішувалось на засіданні 58-ї сесії
Теребовлянської міської ради
Тернопільської області, яке відбулось
29 травня 2014 року, однак рішення
прийнято не було через те, що при
голосуванні усі присутні депутати та
міський голова утримались від
вирішення зазначеного питання.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначені вимоги закону,
суд роз»яснив сторонам право заявити
клопотання про проведення
земельно-технічної експертизи, яке
вони відмовились використати, а тому
суд продовжив розглядати справу без
проведення вказаної експертизи.

Зі змісту ч.1 ст.401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Статтями 98, 100 ЗК України передбачено,
що власник або землекористувач
земельної ділянки має право на
обмежене платне або безплатне
користування чужою земельною ділянкою
(земельний сервітут), який може бути
встановлений договором, законом або
рішенням суду. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Аналізуючи встановлені у судовому
засіданні обставини, які перевірені
доказами, суд вважає, що позивачем
ОСОБА_1 не доведено необхідності
надання йому права користування чужими
земельними ділянками для задоволення
його потреб, які не можуть бути
задоволені іншим способом, права його,
як землекористувача, відповідачами не
порушено, а тому у задоволенні його
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.10,60,88,179,212-215 ЦПК України,
ст.99,100 Земельного кодексу України, ст.401
ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Теребовлянської міської ради
Тернопільської області про
встановлення земельного сервітуту та
зобов»язання ОСОБА_2 усунути перешкоди
у користуванні земельною ділянкою
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Тернопільської області через
Теребовлянський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя