Провадження №? 2/161/4072/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

23 грудня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі головуючого судді - Присяжнюк
Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

26.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням. Вказує, що йому на
підставі рішення Луцького
міськрайонного суду від 21.09.2007 року
належить на праві приватної власності
1/3 частини житлового будинку за АДРЕСА_1
в даному житловому будинку. Зазначає,
що постійно проживає в даному
житловому помешканні із дружиною. З
серпня 2010 року у даній квартирі було
зареєстровано відповідача ОСОБА_3
Разом з тим, відповідач ніколи не
проживав за місцем реєстрації, а
постійно проживає в квартирі за
АДРЕСА_2, та не проявляє інтересу до
спірного житла, його особистих речей в
помешканні немає, витрати на утримання
житла відповідач не несе. Окрім того,
реєстрація відповідача в помешканні
унеможливлює отримання субсидії на
послуги ЖКГ. Між ними не існувало
домовленості стосовно того, що
відповідач буде проживати у належному
йому житловому помешканні. Просить
визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
на житло в квартирі за АДРЕСА_1.

Ухвалою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 23.12.2014 року
у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про визначення порядку
користування житловим будинком з
надвірними будівлями і спорудами та
усунення перешкод у користуванні ними
відмовлено.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
позовні вимоги підтримали та просили
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явився, подав на адресу
суду заяву, якою просив справу
розглядати у його відсутності, у
задоволенні позову просив відмовити з
підстав наведених у запереченнях та
зазначив, що співвласника більшої
частини спірного житлового будинку не
можна позбавити однієї правомочності
права власності - користування.

Суд заслухавши осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши та оцінивши
подані суду докази у їх сукупності,
проаналізувавши матеріали справи,
прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 21.09.2007 року,
визнано за позивачем ОСОБА_1, ОСОБА_1,
ОСОБА_4, як спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_5 право власності на спадкове
майно: житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами в АДРЕСА_1,
грошові заощадження в «Ощадбанку» по 1/3
частині за кожним (а.с.4-5).

Як вбачається із копії технічного
паспорту, виготовленого станом на
09.08.2010 року, житловий будинок АДРЕСА_1
перебуває у спільному користуванні
ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_4, та складається
із двох квартир: кв. № 1 загальною
площею 61,7 кв.м., та кв. №? 2 загальною
площею 62,5 кв. (а.с.10-14).

Із заперечень відповідача встановлено,
згідно договору купівлі-продажу від
12.11.2012 року, відповідач ОСОБА_3 придбав
2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1.
Позивач дану обставину не заперечив в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК
України).

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386,391 ЦК України.

Водночас, в силу вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України позивач зобов'язаний довести
ті обставини, на які він посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, позивач ОСОБА_1 зазначає, що є
власником 1/3 частини житлового будинку
за АДРЕСА_1, в той же час, будь-яких
правовстановлюючих документів, що
свідчать про те, що йому на праві
власності належить частка у
вищевказаному житловому будинку, та
саме вищевказана квартира АДРЕСА_1 суду
надано не було.

Крім того, подана копія технічного
паспорта не є правовстановлюючим
документом, а є лише документом, який
складається на основі матеріалів
технічної інвентаризації об'єкта
нерухомого майна і містить основні
відомості про нього (місцезнаходження,
склад, технічні характеристики, план та
опис об'єкта, наявність самочинного
будівництва, перепланування тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна проводиться з видачею
свідоцтва про право власності
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування.
Позивачем ОСОБА_1 не надано суду копії
свідоцтва про право власності, що
свідчить про проведення реєстрації
права власності на вищевказану частку
житлового будинкуза АДРЕСА_1.

Як на підставу власних позовних вимог,
позивач посилається на ст. 405 ЦК
України, яка визначає порядок та
підстави визнання членів сім'ї
власника такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,
внаслідок відсутності цих осіб понад
встановлені строки, а не самого
власника (співвласника) квартири, та на
обґрунтування власних вимог подав
копію висновку про результати розгляду
звернення громадян, затвердженого
т.в.о. начальника Луцького РВ УМВС
України у Волинськіої області від
18.07.2014 року (а.с.16).

Однак, із норм ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України
вбачається, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

В судовому засіданні встановлено,
що домовленості щодо порядку володіння
та користування майном не досягнуто,
частки спільного житлового будинку за
АДРЕСА_1 не виділені в натурі, між
сторонами не визначено порядку
користування вищевказаним спірним
житловим будинком, а тому суд приходить
до висновку, що вимоги позивача про
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право
на користування житловим будинком є
безпідставними, а тому не підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 317, 319, 321, 368, 369, 383, 405 ЦК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Присяжнюк
Л.М.