Номер провадження: 22-ц/785/9507/14
Головуючий у першій інстанції Смаглій
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08 вересня 2014 року,

встановила:

13 травня 2014 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дітей (а.с. 02-04).

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що сторони перебувають
у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1999
року. Шлюбні відносини між сторонами
припинені. Мають неповнолітніх дітей -
доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Неповнолітні діти
проживають разом з нею та знаходяться
на її утриманні. Відповідач на
утримання дітей матеріальної допомоги
не надає.

В судовому засіданні:

- позивач не з'явилась, надала до суду
заяву, згідно якої позовні вимоги
змінила, просила стягувати аліменти у
розмірі 900 грн. на кожну дитину, просила
справу розглянути у її відсутність;

- відповідач у судове засідання не
з'явився.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08 вересня 2014 року задоволено позов
ОСОБА_3

Суд першої інстанції вирішив:

- розірвати шлюб між ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрований 25 вересня 1999 року у
Відділі реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області, актовий запис № 250,
які від шлюбу мають неповнолітніх
дітей - доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця: м. Білгород-Дністровський
Одеської області, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей - доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 900
грн. на кожну дитину, починаючи з 13
травня 2014 року та до досягнення дітьми
повноліття;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати, а саме: оплату судового
збору у розмірі 243 грн. 60 коп.;

- стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в
сумі 243 грн. 60 коп. на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить ухвалити нове рішення про
стягнення з нього на користь кожної
дитини по 300 грн. щомісячно, починаючи з
жовтня 2014 року, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне в її задовольнити частково.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Задовольняючи вищевказаний позов,
суд першої інстанції, виходив з того, що
шлюб носить формальний характер і тому
підлягає розірванню.

Неповнолітні діти проживають разом з
матір'ю та знаходяться на її утримані, а
тому позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судова колегія вважає, що з
вищевказаним рішенням суду першої
інстанції в частині стягнення
аліментів в зазначеному вище розмірі
погодитися не можна, оскільки суд в цій
частині неповно з'ясував обставини, що
мають значення для справи, недоведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до невірного
вирішення справи в частині стягнення
аліментів у вищевказаному розмірі, а
тому суд апеляційної інстанції на
підставі п.п. 1-3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення аліментів скасовує,
ухвалює в цій частині нове рішення з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як вбачається з ч. 2 зазначеної статті
цього Кодексу, апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
установленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення (ч. 1
ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру
аліментів у частках до заробітку
(доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.
183, 184 СК України.

Частина перша ст. 192 СК України,
передбачає, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або за
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справи щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
розмір аліментів, визначений судовим
рішенням або за домовленістю між
батьками, суд може змінити за позовом
платника або одержувача аліментів у
зв'язку зі зміною матеріального чи
сімейного стану, погіршення чи
поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України,
розмір аліментів, визначений рішенням
суду, не вважається незмінним. Значне
погіршення матеріального становища
батька може бути підставою для його
вимоги про зменшення розміру
аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України
за рішенням суду розмір аліментів
визначається у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає
підстави для зміни розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду, але не
пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3
ст. 181 СК України). Ст. 192 СК України
тільки вказує на можливість зміни
раніше встановленого розміру
аліментів за наявності доведених в
судовому порядку підстав, а саме: зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі (що
фактично є зміною розміру) ст. 184 СК
України відносить: нерегулярний,
мінливий дохід платника аліментів,
одержання частини доходу в натурі та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Право вимагати заміни розміру
аліментів шляхом зміни способу
присудження аліментів не може
заперечуватися, адже можливість вибору
способу присудження аліментів з огляду
на мінливість життєвих обставин,
зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не
може обмежуватися разовим її
здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної
заборони змінювати розмір аліментів
шляхом зміни способу їх присудження, за
положеннями ст. 192 СК України, зміна
розміру аліментів може мати під собою
зміну способу їх присудження (зміна
розміру аліментів, стягнутих за
рішенням суду у частці від заробітку
(доходу) матері, батька дитини на розмір
аліментів, визначений у певній твердій
грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах
підлягає застосуванню не тільки ст. 192
СК України, але й низка інших норм,
присвячених обов'язку батьків
утримувати своїх дітей (ст. 182
«Обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів», ст. 183
«Визначення розміру аліментів у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини», ст. 184 «Визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі»).

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про стягнення розміру
аліментів у даній справі, дійшов
помилкового висновку про те, що в цій
справі ключовим є спосіб присудження
аліментів у твердій грошовій сумі.

Між тим, як вбачається з посвідчення
пенсіонера, довідки від 10 вересня 2014
року, довідки МСЕК, відповідач ОСОБА_4 є
інвалідом 2-ї групи (а.с. 39, 41, 42).

Як встановлено в судовому засіданні,
останній отримує пенсію по
інвалідності в розмірі 1680 грн. 50 коп. та
на теперішній час не працевлаштований
(а.с. 43).

Отже, ОСОБА_4 має щомісячний регулярний
дохід, а тому стягнення аліментів з
відповідача в твердій грошовій сумі є
порушенням норм ст. 184 СК України.

Суд першої інстанції при ухваленні
вищевказаного рішення не звернув уваги
на зазначене вище, а також на стан
здоров'я та матеріальне становище
відповідача.

Судова колегія, на підставі
вищевикладеного, вважає, що з
відповідача необхідно стягувати на
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей в розмірі 1/3
частини з усіх видів його заробітку
(доходу), починаючи з 13 травня 2014 року та
до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57 - 60
ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивачка не
в повному обсязі довела ті обставини,
на які вона посилалась як на підставу
своїх вимог в частині стягнення
аліментів, що є обов'язком сторін
згідно з засадами змагальності процесу
за ст. 10 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
п.п. 1-3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08 вересня 2014 року по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів в частині
стягнення аліментів та судового збору -
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця: м. Білгород-Дністровський
Одеської області, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3
частини з усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку щомісяця на кожну
дитину, починаючи з 13 травня 2014 року та
до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08 вересня 2014 року по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів - залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда