Пр. №2/756/6264/14
УХВАЛА

22 грудня 2014 року суддя Оболонського
районного суду м. Києва Шевчук А.В.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за борговою розпискою згідно
якої отримано 10 000 грн., для придбання
деревини які гарантує віддати до 02.10.2011
року.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 09.10.2014 року позовну заяву
повернуто позивачу для подання до
належного суду у зв»язку з порушенням
правил підсудності.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
11.11.2014 року скасовано ухвалу
Оболонського районного суду м. Києва
від 09.10.2014 року та передано питання на
новий розгляд до суду першої інстанції
із зазначенням того, що ст. 110 ЦПК
України надає позивачу право вибору
місця розгляду справи, а не зобов»язує
його подавати позов до конкретного
суду.

Згідно ст. 109 ЦПК України, позови до
фізичної особи пред'являються в суд за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її проживання.

З огляду на зміст ЦПК України, місце
проживання відповідача повинно бути в
кожному випадку достовірно
встановлено, при цьому тимчасове
перебування особи в певному місці не
може рахуватися її місцем проживання.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
ОСОБА_2 зареєстрований в с. Сестринівка
Козятинського району Вінницької
області, що територіально не
відноситься до Оболонського районного
суду м. Києва.

Ч. 8 ст. 110 ЦПК України, на яку
посилається у своїй позовній заяві
позивач, дає можливість пред'являти
позови, що виникають з договорів, у яких
зазначено місце виконання або
виконувати які через їх особливість
можна тільки в певному місці, також, за
місцем виконання цих договорів.

При цьому, боргова розписка наступного
змісту: «отримав 10 000 грн., для придбання
деревини, гарантую віддати до 02.10.2011
року», яка є предметом розгляду не
містить будь-яких застережень та
особливостей щодо місця виконання
зобов»язання, а отже може бути виконана
у будь-якому місці.

Ч. 8 ст. 110 ЦПК України, дійсно надає
позивачу право вибору місця розгляду
справи, а не зобов»язує його подавати
позов до конкретного суду, але не
визначає місцем розгляду справи місце
проживання позивача. До альтернативних
судів, у даному випадку, закон
відносить лише суд за місцем виконання
договору, якщо це чітко зазначено в
договорі або виконувати які через їх
особливість можна тільки в певному
місці.

Правила територіальної підсудності
визначаються саме нормами
процесуального законодавства, щоб
розмежувати компетенцію розгляду
підвідомчих судам справ між
однорідними судами залежно від
території, на яку поширюється їх
діяльність.

Таким чином, за відсутності
достовірних відомостей про
зареєстроване місце проживання
відповідача та застережень у розписці
щодо місця виконання зобов»язання в
Оболонському районі м. Києва,
Оболонський районний суд позбавлений
можливості відкрити провадження у
даній справі.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України, якщо
суддя вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
109, 110, 115 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції шляхом подання в 5-денний
строк з дня отримання ухвали
апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
А.В. Шевчук