АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/539/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3787/14
Головуючий у 1-й інстанції Горулько О. М.
Доповідач Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну
справу

за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Решетилівського
районного суду Полтавської області
від 11 вересня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» звернулось до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_1,
посилаючись на те, що 06 грудня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №PLF0GA00001307,
згідно якого відповідач отримав кредит
у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою
відсотків у розмірі 11,04% річних та з
терміном повернення 06 грудня 2027 року.
На забезпечення виконання умов даного
кредитного договору між сторонами 06
грудня 2007 року було укладено
іпотечний договір, згідно якого
іпотекодавець передав кредитору
нерухоме майно, а саме житловий будинок
АДРЕСА_1 Решетилівського району
Полтавської області. Оскільки
відповідач належним чином свої
зобов'язання не виконував, станом на 10
квітня 2014 року утворилася
заборгованість за кредитним договором
у загальному розмірі 28705,52 доларів США,
що за курсом НБУ станом на 10 квітня
2014 року є еквівалентом 361976 грн. 62 коп.,
у тому числі: заборгованість по
кредиту - 23171 доларів 37 центів.;
заборгованість по відсотках 2920 доларів
90 центів; заборгованість по комісії за
користування кредитом - 400 доларів США,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором 827 доларів США
44 цента, штраф (фіксована складова) -
19,83 доларів США та процентна
складова - 1365,99 доларів США.

В рахунок погашення вказаної
заборгованості за кредитним договором,
позивач просив звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме - на житловий
будинок АДРЕСА_1 Решетилівського
району Полтавської області, шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням всіх правовстановлюючих
документів на нерухомість та
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Рішенням Решетилівського районного
суду Полтавської області від 11 вересня
2014 року в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки - відмовлено.

Ухвалою цього ж місцевого суду в
порядку, визначеному ст. 219 ЦПК України,
внесено виправлення у вищевказане
судове рішення, яким у вступній частині
рішення номер провадження та
порядковий номер справи замість
помилкових: « 2/546/183/14 546/337/14-ц»
замінено правильними « 2/546/242/14
546/539/14-ц».

Не погодившись з даним рішенням
місцевого суду, Публічне акціонерне
товариство Комерційного банку
«ПриватБанк» оскаржило його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просило оскаржуване
ним судове рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги Банку - задовольнити
у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ПАТ КБ
«ПриватБанк» своє заперечення надав
відповідач ОСОБА_2, в якому,
спростовуючи наведені позивачем
докази, просив апеляційну скаргу -
відхилити, а рішення районного суду,
як законне та обґрунтоване - залишити
без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними у справі
доказами, що 06 грудня 2007 року між
Закритим акціонерним товариством
Комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір
№PLF0GA00001307. Згідно умов даного
договору Банк зобов'язався надати
позичальнику кредитні кошти у
загальному розмірі 31100 доларів США, у
тому числі: на споживчі цілі - 25 000
доларів США та на сплату страхових
платежів - 6100 доларів США на строк
з 06 грудня 2007 року по 06
грудня 2027 року включно, зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 0,92% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом; винагороди
за надання фінансового інструменту у
розмірі 2% від суми виданого кредиту в
момент надання кредиту; винагороди за
надання фінансового інструменту
у розмірі 0,2% від суми
виданого кредиту щомісячно.

Сторонами у договорі обумовлений
розмір щомісячного платежу в рахунок
погашення заборгованості за договором,
сплати відсотків, винагороди та
комісії - у розмірі 311,34 доларів США, а
також період сплати - з 18 по 24 число
кожного місяця.

Також судом встановлено, шо на
забезпечення виконання зобов»язань за
даним кредитним договором 06 грудня 2007
року між Закритим акціонерним
товариством Комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» /на даний час - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки, згідно умов
якого ОСОБА_1 передав в іпотеку
іпотекодержателю житловий будинок
АДРЕСА_1

За умовами п. 35.4 вказаного договору,
предмет іпотеки за згодою сторін
оцінено у 181800 гривень.

Даний договір зареєстрований у
Державному реєстрі та на предмет
іпотеки накладено заборону його
відчуження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким Іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

За нормами ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмову вимогу про
усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного
зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї
вимоги. Якщо протягом встановленого
строку вимога іпотекодержателя
залишається без задово- лення,
іпотекодержатель вправі прийняти
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору або звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

26 лютого 2014 року позивач направив
відповідачеві вимогу: у
тридцятиденний строк повернути
суму кредиту у повному обсязі, сплатити
проценти, комісію та штрафні санкції,
мотивуючи таку вимогу наявністю
заборгованості відповідача за
кредитним договором у
загальному розмірі 4276,83 доларів США.

Звертаючись до суду з зазначеним
позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» керувався
нормами ст. ст. 526, 527, 530 та ч. 2 ст. 1050
Цивільного кодексу України, згідно
яких зобов»язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону, наслідками
порушення позичальником зобов»язання
щодо повернення чергової частини суми
кредиту, є право позикодавця
достроково вимагати повернення всієї
суми кредиту.

При цьому позивач обґрунтовував свої
вимоги тим, що у зв»язку з неналежним
виконанням ОСОБА_1 своїх зобов»язань за
кредитним договором, станом на 10 квітня
2014 року утворилася заборгованість у
загальному розмірі 28705,52 доларів США,
тому Банк, як іпотекодержатель вправі,
відповідно до положень ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку», задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні вказаного
позову, місцевий суд обґрунтовано
виходив з положень чинного на час
вирішення даного спору Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» № 1304-VII від 3 червня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті
першої Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», встановлено, що
протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Вказаний Закон набрав чинності 7 червня
2014 року та втрачає чинність з дня
набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Як установлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи,
відповідач отримав кредит в іноземній
валюті; будинок, який є предметом
іпотеки відповідає вимогам щодо
нерухомого житлового майна,
передбаченим Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», оскільки
його площа не перевищує 250 м кв. (будинок
загальною площею 185,10 кв.м), згідно
адресної довідки Решетилівського
районного сектору Державної
міграційної служби Управління в
Полтавській області від 20 травня 2014
року ОСОБА_1 зареєстрований в с. Колотії
Решетилівського району Полтавської
області /а.с. 31/.

Доказів на підтвердження того, що у
відповідача у власності є інше
нерухоме житлове майно позивачем
надано не було.

Таким чином, вірно встановивши
обставини справи, здійснивши аналіз
зазначених правових норм, місцевий суд,
з урахуванням норм Закону №1304 VII від 3
червня 2014 року,

дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позову.

Твердження в апеляційній скарзі про те,
що положення вищевказаного Закону не
зупиняють дію законів, які
встановлюють підстави звернення
стягнення на предмет іпотеки, а
стосуються стадії примусового
виконання рішення та не регулює
відносини, які виникли до набрання
ним чинності, - не заслуговують на
увагу, оскільки приписи зазначеного
нормативно-правового акту тлумачиться
позивачем невірно. Відповідно до ст. 4
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» протягом дії цього
Закону інші закони України з питань
майнового забезпечення кредитів діють
з урахуванням його норм. Відтак, норми
Закону № 1304-VII від 3 червня 2014
року є спеціальними та підлягають
першочерговому застосуванню при
вирішенні питань про звернення
стягнення на майно надане як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті.

За наведених обставин, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків місцевого суду,
як і не підтверджують належними
доказами їх неправомірність.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції, яке ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Решетилівського районного
суду Полтавської області від 11
вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: