Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Касьяна О.П., Попович О.В., Ступак
О.В., Штелик С.П., розглянувши в
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк» про
визнання договору поруки припиненим,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м.
Києва від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом

про визнання договору поруки
припиненим, обґрунтовуючи свої вимоги

тим, що 21 березня 2008 року, між ОСОБА_7 та
товариством з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ)
«Український промисловий

банк» було укладено кредитний договір
і того ж дня між ОСОБА_6 та ТОВ
«Український промисловий банк» було
укладено договір поруки у забезпечення
належного виконання зобов'язань за
указаним кредитним договором.

Зазначав, що 13 січня 2009 року банком було
направлено ОСОБА_7 вимогу про
дострокове повернення коштів за
кредитним договором.

Вважав договір поруки таким, що
припинив свою дію, оскільки банком було
змінено строк основного зобов'язання.

Посилаючись на ч. 4 ст. 559 ЦК України,
просив визнати договір поруки таким, що
припинив свою дію.

Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від

27 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
м. Києва від 14 січня

2014 року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати судові рішення і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись

на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходили з того, що договір поруки
не може бути припиненим, оскільки строк
дії основного зобов'язання ще не
настав.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

З матеріалів справи вбачається, що 21
березня 2008 року між

ТОВ «Український промисловий банк» та
ОСОБА_7 укладено кредитний договір №
28-0111001/ФКВ-08, згідно з яким останній
отримав

35 тис. дол. США зі сплатою 12 % річних на
строк до 20 березня 2023 року.

21 березня 2008 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_6 було
укладено договір поруки №
28-0111001/Zфпор-08, за умовами якого останній
взяв на себе зобов'язання відповідати
перед кредитором за належне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором № 28-0111001/ФКВ-08.

Пунктом 10 договору поруки визначено, що
цей договір вступає в силу з моменту
підписання сторонами та діє до повного
виконання зобов'язань по кредитному
договору боржником чи поручителем.

Згідно із п. 4 спірного договору поруки
сторони домовились, що у випадку
неналежного виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором
кредитор повідомляє про це поручителя
шляхом направлення письмової вимоги із
зазначенням суми заборгованості та
реквізитів рахунків, на які поручитель
зобов'язаний сплатити заборгованість.

Судами встановлено, що банк направив
ОСОБА_7 вимогу від

13 січня 2009 року № 07/2-139 про дострокове
повернення кредитних коштів у розмірі
249 971 грн 49 коп. (а.с. 4).

Відповідно до роз'яснень п. 24 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», відповідно до ч. 4 ст. 559
ЦК порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам

ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі

ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Таким строком не може бути
лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки вбачається,
що строк її припинення не встановлено,
тому згідно з вимогами вказаних вище
норм матеріального права, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання,
настання строку виконання зобов'язання
в повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково не пред'явить
вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції не перевірив у
повному обсязі доводів позивача,
зокрема про припинення поруки з
підстав спливу строку виконання
основного зобов'язання у зв'язку з
достроковою вимогою банку про
повернення кредиту, вважаючи, що
умовами кредитного договору чітко
встановлено строк дії договору кредиту
до 20 березня 2023 року, а суд апеляційної
інстанції, встановивши під час
перегляду в апеляційному порядку ту
обставину, що письмову вимогу про
дострокове повернення в повному обсязі
кредитних коштів банк направив
боржнику, не надав належної правової
оцінки вказаній обставині, а саме - не
встановив, чи змінюється строк
виконання основного зобов'язання у
зв'язку з висуненням банком вимоги про
дострокове повернення кредитних
коштів.

Отже, вирішуючи спір, суди в порушення
вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на
зазначене уваги не звернули та дійшли
помилкового висновку про те, що
пред'явлення вимоги про дострокове
стягнення суми заборгованості не є
настанням строку основного
зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного
суду м. Києва від 27 листопада 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м.
Києва від 14 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.П.
Касьян О.В. Попович О.В. Ступак С.П.
Штелик