У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

28 травня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства
«Івано-Франківський лісокомбінат»
(далі - ПАТ «Івано-Франківський
лісокомбінат») про розірвання договору
та стягнення грошових коштів за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 20 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 5 квітня 2007 року
між ним та відкритим акціонерним
товариством «Івано-Франківський
лісокомбінат», назву якого змінено на
ПАТ «Івано-Франківський лісокомбінат»,
було укладено договір постачання, за
яким товариство зобов'язалося
поставити йому 285 куб.м будівельних
пиломатеріалів хвойних порід на
загальну суму 580 тис. грн. 5
квітня 2007 року він вніс до каси
підприємства 606 тис. грн. Оскільки
відповідач не здійснив поставку
продукції, на його письмові вимоги не
реагував, 18 липня 2010 року він направив
відповідачу вимогу про розірвання
договору від 5 квітня 2007 року та
повернення коштів.

У звґязку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд розірвати
договір постачання від 5 квітня 2007 року;
стягнути з відповідача на його користь
суму боргу в розмірі 606 тис. грн,
інфляційні втрати в сумі 57
735 грн 18 коп., три проценти річних в сумі
59 172 грн 10 коп., штрафні санкції в сумі 72
720 грн, а також понесені ним судові
витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 4
грудня 2013 року, з урахуванням
виправленої описки згідно з ухвалою
суду від 12 грудня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Розірвано договір
постачання від 5 квітня 2007 року,
укладений між ВАТ «Івано-Франківський
лісокомбінат» та ОСОБА_3 Стягнуто з ПАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат» на
користь ОСОБА_3 795 627 грн 28 коп. за
договором постачання від 5 квітня 2007
року. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20 січня
2014 року рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у позові.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що сторонами
було укладено договір постачання,
позивачем здійснено оплату за
договором, проте відповідач свої
зобов'язання за договором не виконав,
продукцію позивачу не поставив.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають матеріалам
справи й вимогам закону. При цьому
доказам, поданим сторонами, судом дана
належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК
України).

Скасовуючи рішення міського суду та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
позові, апеляційний суд виходив із
того, що позивачем не доведено
наявність договірних відносин між
сторонами, квитанція до прибуткового
касового ордеру на суму 606 тис. грн не
містить відомостей про призначення
платежу, а у касових книгах відповідача
відсутні відомості про отримання
готівкових коштів від позивача.

Проте погодитись з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Судом встановлено, що 5 квітня 2007 року
між ОСОБА_3 та ВАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат»,
назву якого було змінено на
ПАТ «Івано-Франківський лісокомбінат»,
було укладено договір постачання, за
яким товариство зобов'язалося
поставити ОСОБА_3
285 куб.м будівельних пиломатеріалів
хвойних порід на загальну суму
580 тис. грн.

5 квітня 2007 року ОСОБА_3 вніс до каси
підприємства 606 тис. грн. ПАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат»
поставку продукції не здійснив, на
письмові вимоги ОСОБА_3 не реагував. У
зв'язку з цим 18 липня 2010 року
він надіслав відповідачу вимогу про
розірвання договору та повернення
коштів, яка також не виконана.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові,
апеляційний суд зазначив, що позивачем
не надано належних доказів укладення
договору постачання від 5 квітня
2007 року та внесення ним коштів на його
виконання.

Проте, апеляційний суд не звернув уваги
на те, що згідно з ч.ч. 1, 2
ст. 614 ЦК України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання, тобто ПАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат».

Крім того, згідно зі ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою (ст. 207
ЦК України).

У матеріалах справи наявні копії
договору постачання, укладеного між
сторонами, та квитанції до
прибуткового касового ордеру, згідно з
яким ОСОБА_5 вніс 606 тис. грн до каси ВАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат».

Договір підписано головою правління
ПАТ «Івано-Франківський лісокомбінат»
- Шевчуком В.А., скріплений печаткою
товариства.

Як убачається із заперечень
відповідача, наявних у матеріалах
справи, факт укладення договору від 5
квітня 2007 року із позивачем ним не
заперечувався. Отже, у силу ч. 1 ст. 61 ЦПК
України ці обставини доказуванню не
підлягають.

Відповідач оспорював лише внесення
коштів до каси товариства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства. (ст. 530
ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У п. 7.1 договору, укладеного між
сторонами, у випадку повної або
часткової недопоставки постачальником
продукції в терміни, обговорені
сторонами. Постачальник зобов'язується
сплачувати покупцю за весь час
прострочення пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла під час прострочення,
від вартості недопоставленої
продукції, але не більше ніж 12 % її
вартості.

Згідно з п. 1.2. постанови Правління
Національного банку України від
15 грудня 2004 № 637 «Про затвердження
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні» (далі -
Положення) журнал реєстрації
прибуткових і видаткових касових
документів - документ, що
застосовується для реєстрації
прибуткових та видаткових касових
ордерів та інших касових документів.

Касові операції оформляються касовими
ордерами, видатковими відомостями,
розрахунковими документами,
документами за операціями із
застосуванням електронних платіжних
засобів, іншими касовими документами,
які згідно із законодавством України
підтверджували б факт продажу
(повернення) товарів, надання послуг,
отримання (повернення) готівкових
коштів (п. 3.1 Положення).

Приймання готівки в каси проводиться
за прибутковими касовими ордерами,
підписаними головним бухгалтером або
особою, уповноваженою керівником
підприємства. Про приймання
підприємствами готівки в касу за
прибутковими касовими ордерами
видається засвідчена відбитком
печатки цього підприємства квитанція
(що є відривною частиною прибуткового
касового ордера) за підписами
головного бухгалтера або працівника
підприємства, який на це уповноважений
керівником (п. 3.3 Положення).

Відмовляючи в позові, апеляційний суд
послався на те, що у касових книгах ПАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат»
відсутні відомості про отримання
готівкових коштів від ОСОБА_3

Разом з тим, суд не врахував, що
Положенням передбачено, що для обліку
готівкових коштів підприємствами,
окрім касових ордерів та касової книги,
застосовуються також журнал
реєстрації прибуткових та видаткових
касових документів, книги обліку
доходів і витрат, книги обліку
розрахункових операцій (п. 1.2
Положення).

У порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України
апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, вищезазначених
вимог закону до уваги не взяв, належним
чином доводів сторін не перевірив, дав
невірну оцінку наданим доказам у їх
сукупності та не врахував, що позивачем
були надані як договір постачання, так
і квитанцію про оплату, тобто повністю
доведено позовні вимоги.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд,
неправильно застосувавши норми
матеріального права, безпідставно
скасував рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20 січня
2014 року скасувати, рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 4 грудня
2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко