АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/27/14 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2014 р.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козака І. О., Хоми М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління Ощадбанк

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 жовтня 2013 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління Ощадбанк /надалі «Банк»/

до ОСОБА_1

третьої особи: ОСОБА_2

про звернення стягнення на ? частину майна в рахунок погашення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся зі скаргою на рішення суду першої інстанції від 30.10.13, вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Порушення вбачає, в тому що суд першої інстанції взяв до уваги лише пояснення представника відповідача, без врахувань пояснення апелянта, який посилався на ч. 3 ст. 368 ЦК України, а саме на те, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.10.13 в задоволені вимог Банку відмовлено.

У суді представник апелянта підтримала вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені в ній.

Представник відповідача та третя особа скаргу не визнали, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що реальний поділ спільного майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проведений, а тому відмовив у задоволенні вимог позивача.

Із таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 15.02.92.

11.07.08 між Банком та третьою особою укладено договір відновлювальної кредитної лінії №11 /надалі «Договір»/, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 200000,00 доларів США з відсотковою ставкою 16% річних, з терміном повернення у строк до 10.07.18.

У свою чергу відповідач виступила майновим поручителем по Договору, однак рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.08.12 визнано недійсним договір майнової поруки №1 від 11.07.08 та договір іпотеки від 14.07.08.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27.08.10 стягнуто із ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за Договором у розмірі 193595,67 доларів США, 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У відповідності до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 07.04.10 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності, по ? частині за кожним, а саме: на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами по вул. Мазепи, 42 у с. Гаї Шевченківські Тернопільського району; земельну ділянку площею 0,13 га сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства), яка розташована у с. Гаї Шевченківські Тернопільського районна та на земельну ділянку площею 0,16 га, призначеної для житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), яка розташована по вул. Мазепи, 42 у с. Гаї Шевченківські Тернопільського районну.

Вказане право зареєстроване за сторонами, про що свідчать витяги про державну реєстрації права власності від 07.07.11.

Як встановлено судом, реальний поділ майна між подружжям не проведений, тобто, частки у майні не видаленні в натурі.

Відповідно до ст. 73 СК України, за зобовязання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно надано оцінку щодо неможливості звернення стягнення на частку відповідача внаслідок відсутності реального виділення частки відповідача.

На даний час у відповідності до ст. 372 ЦК України припинилось право спільної сумісної власності сторін на дане майно.

Підсумовуючи вище наведене судова колегія приходить до висновку, що судом вірно застосовані норми матеріального та процесуального права й підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених у скарзі - не вбачає. Вимоги позивача є безпідставними так як порядок звернення стягнення на майно в порядку виконання рішення суду врегульоване Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308,309 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління Ощадбанк відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4