провадження № 2/200/1389/2014 справа № 2-2153/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня 27 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря Коляда В. В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представників: позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровськ в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування, де третьою особою на стороні позивача ОСОБА_5 акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

встановив:

Відповідач, ПрАТ СК «ВУСО» (, м. Донецьк), позов не визнав повністю, заперечуючи відсутністю у позивача права на позов, оскільки третя особа, як вигодонабувач, самостійно скористався своїм правом отримати страхове відшкодування, а також позивач не довела вартість залишків застрахованого транспортного засобу.

Позивач та її представник в судовому засіданні, виклавши доводи позовної заяви, підтримали повністю позов, предявлений через суд в квітні 2010 року на предмет присудження частини страхового відшкодування за вирахуванням франшизи в сумі 66 136 гривень 52 коп., від виплати якого після настання страхового випадку своєчасно повідомлений відповідач, як страховик, ухиляється з серпня 2009 року. Виплата страхового відшкодування обґрунтована тим, що позивач відмовилась від своїх прав на залишки від повністю знищеного транспортного засобу, які мали бути передані страховику після отримання вигодонабувачем сум страхового відшкодування. Позивач наполягала, що спір виник з вини відповідача, який не надав їй жодних розрахунків суми страхового відшкодування, і був повідомлений про місцезнаходження залишків автомобіля. Враховуючи, що строк виконання зобовязання за умовами договору забезпечувався також пенею, позивач просила стягнути на її користь суму основного боргу з урахуванням інфляції та 23 352 гривень 21 коп. пені за час прострочення з березня до липня 2009 року, всього на суму 99 565 гривень 22 коп.

Справа розглядається в загальному порядку позовного провадження після скасування виконаного заочного рішення, яким на користь ОСОБА_1 стягнуті 72 387 гривні 24 коп. страхового відшкодування і 14 741 гривні 22 коп. пені, а також відшкодування судових витрат.

Третя особа, ПАТ «Укрсоцбанк», як вигодонабувач за договором майнового страхування, у відзиві на позов (т. 1 а.с. 62) підтвердив відмову від права на отримання частини страхового відшкодування, вказуючи, що він не заперечує проти виплати такого на користь позивача, оскільки отримав від страховика 92 149 гривень 48 коп. Представник третьої особи в судовому засіданні позов позивача підтримала, визнавши факт отримання банком 30.03.2011, як вигодонабувачем, в рахунок погашення вимог з договору кредиту від 29.11.2007 № 172/03-7 в сумі 43 780 гривень, виручених від реалізації залишків застрахованого автомобіля.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив про виконані на користь позивача виплати страхового відшкодування за попередніми страховими випадками, про які позивача замовчала, а також про порушений позивачем обовязок передати страховику залишки транспортного засобу, які, попри це, були реалізовані на користь третьої особи. Визнав, що інформація про страховий випадок була надана відповідачу повно і своєчасно. Заявив про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені. Вважав, що оскільки обмежені повноваження представника третьої особи, то вона не вправі заявляти про визнання позову і вчиняти відмову від прав банка за договором майнового страхування з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 636 ЦК України. Наполягав, що у спосіб реалізації залишків застрахованого транспортного засобу в рахунок погашення вимог за кредитними зобовязаннями, позивач отримала більше за договором страхування порівняно з її реальними збитками, що тягне незаконне збагачення і суперечить суті страхових відносин.

ОСОБА_6, яка 18.07.2009 внаслідок одруження змінила дівоче прізвище ОСОБА_1, під час допиту в якості свідка під присягою показала суду, що вона особисто надавала страховій компанії всю зібрану інформацію та документи про дорожньо-транспортну пригоду, а також адресу та телефон слідчого, що за її участі страховий агент домовлялася зі слідчим про огляд пошкодженого транспортного засобу.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову з необхідністю повороту виконання, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

17.10.2008 біля 17 год. 00 хв. у Куйбишевському районі Запорізької області на 132 км +470 м автодороги сполученням Запоріжжя-Маріуполь позивач використовувала належний їй на праві власності автомобіль НОМЕР_1, передавши керування водієві, який під час руху дотримувався Правил дорожнього руху і обрав безпечну швидкість, проте обєктивно не зміг уникнути лобового зіткнення на своїй смузі руху з перешкодою, створеною автомобілем НОМЕР_2, що під керуванням загиблого виїхав зі смуги для руху в зустрічному напрямку і рухався назустріч загальному потоку без відповідного попередження світловими покажчиками, що прямо спричинило дорожньо-транспортну пригоду із закономірним пошкодженням автомобіля НОМЕР_1.

Суд дійшов своїх висновків про причини і обстановку дорожньо-транспортної пригоди, оцінивши постанову слідчого від 16.03.2009 про закриття кримінальної справи провадженням за п. 8 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року (т. 1 а.с. 33-35), вірогідність даних якої не викликає у суду сумнівів згідно з ст. 212 ЦПК України з огляду на вмотивованість висновків постанови про фактичні обставини добутими в ході розслідування даними, які нічим у цій цивільній справі не спростовані, і сторонами спору не заперечувалися.

Як вбачається з наявного у справі договору кредиту № 172/03-7 і договору застави № 956 від 29.11.2007 (т. 1 10-15, 24-27), право власності на автомобіль НОМЕР_1, яке набуте позивачем за виданим 25.11.2007 свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АЕС № 128365 (т. 1 а.с. 122), на час події його пошкодження обтяжене правом застави ПАТ «Укрсоцбанк».

Позивач зі сплатою 29.11.2007 страхового тарифу відповідно до ст.ст. 979, 983 ЦК України уклала з відповідачем строком на сім років до 26.11.2014 на погоджених ними 27.11.2007 умовах договір № 73061-50-02 майнового страхування на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за місцем розташування Кіровського відділення Дніпропетровської обласної філії, що вбачається з даних поданого в копії договору (т. 1 а.с. 28-31). За умовами цього договору відповідно до Правил № 03-02 добровільного страхування наземного транспорту (надалі Правила страхування), що обовязкові для його сторін згідно з ст. 629 ЦК України, застрахований на території України автомобіль «Suzuki Grand Vitara», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_3, вартістю на час укладення договору у 170 200 гривень на страхову суму до 29.11.2008 170 200 гривень з урахуванням семивідсоткової франшизи з ризиком пошкодження чи повного знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля, розуміючи під останнім відсутність технічної можливості виконати відновлювальні роботи чи у випадку, коли такі складають більше 75 % дійсної вартості транспортного засобу.

Відповідач за умовами п.п. 5.1, 10.10 договору зобовязався визначити розмір страхового відшкодування без врахування амортизаційного зношення запасних частин, вузлів та агрегатів і виплатити страхове відшкодування у випадку порушення кримінальної справи за фактом страхового випадку після закінчення розслідування обставин, що спричинили збитки, що має виконати згідно з ст. 526 ЦК України.

Зобовязання відповідача за укладеним договором щодо дотримання строків виконання відповідно до ст.ст. 548, 551 ЦК України забезпечені в п. 12.3 договору пенею в розмірі 0,1 % від суми платежу за кожний день прострочення, але, за всяких обставин, розмір пені в силу ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Про настання страхового випадку за умовами п. 4.1.1 договору майнового страхування № 73061-50-02 відповідача повідомила законний представник позивача телефоном того ж дня, а згодом після приїзду до м. Дніпропетровська письмово 22.10.2008, про що відповідачем прийнята відповідна заява (т. 1 а.с. 36-39). Третя особа, ПАТ «Укрсоцбанк», користуючись правами вигодонабувача, 06.11.2008 повідомив відповідачу реквізити для переказу суми страхового відшкодування (т. 1 а.с. 113).

Відповідач оглянув пошкоджений автомобіль, що підтвердив власним листом від 23.12.2008, проте наполегливо відмовлявся надати позивачу, як стороні договору, повну інформацію про те, на підставі чого ним прийнято рішення про визначення реального збитку на рівні 150 000 гривень, що суд оцінює не інакше, як перешкоджання позивачу у здійсненні нею своїх прав з договору на отримання справедливого страхового відшкодування, хоч би і на користь вигодонабувача в рахунок виконання основного зобовязання через втрату предмету застави. Звідси, суд на засадах змагальності за ст. 10 ЦПК України виходить з розподілу тягаря доказування між сторонами відповідно до ст. 60 ЦПК України, за яким має доводити той, хто стверджує, а не той, хто не визнає, у звязку з чим за браком доказів в підтвердження технічного стану автомобіля зі сторони відповідача суд відповідно до ст. 12 ЦК України доходить висновку про добросовісність позивача в його невизнанні можливості відновити пошкоджений автомобіль, а відтак визнає його знищеним.

Позивач і відповідач в п. 10.6 договору страхування № 73061-50-02 на випадок перевищення вартості виконання ремонтно-відновлювальних робіт 75% дійсної вартості застрахованого автомобіля або його пошкодження, внаслідок якого відсутня технічна можливість виконання цих робіт, тобто повного знищення автомобіля, досягли згоди про право позивача звернутись до відповідача із заявою про відмову від своїх прав на застрахований автомобіль на користь відповідача з метою отримання страхового відшкодування в повному обсязі, якому кореспондує обовязок за пп. 10.6.1 цього договору сплатити страхову суму чи дійсну вартість речі на час страхового випадку або факультативний обовязок за пп. 10.6.2 договору виплатити страхову суму за вирахуванням вартості придатних до використання залишків речі чи, так само обчислену, дійсну вартість, в залежності від того, яка сума буде меншою.

Як визнано сторонами, позивач самостійно за погодженням з третьою особою реалізувала 30.03.2011 залишки автомобіля з виторгом в сумі 43 780 гривень, подавши відповідачу 09.12.2008 заяву про визнання повного знищення автомобіля за умовами п. 10.6. договору страхування без проведення дефектовки, яка нею переписана з друкованого бланку страховика без розяснень, чи відмовляється вона від прав на використання придатних залишків автомобіля. Відповідач своїми діями з виконання виплати страхового відшкодування на суму 92 149 гривень 48 коп. на користь третьої особи-вигодонабувача (т. 1 а.с. 45) визнав не лише подію страховим випадком, а й право страхувальника на отримання страхового відшкодування.

Відповідно, за внутрішнім переконанням, суд відповідно до ст. 539 ЦК України дійшов висновку про право відповідача застосувати до обчислення страхового відшкодування умови підпункту 10.6.2 договору страхування з позивачем, вираховуючи з вартості автомобіля дійсну вартість залишків, яка дорівнює ціні їх продажу. Суд відхиляє доводи відповідача про спосіб визначення ним вартості залишків автомобіля з огляду на «віртуальний» аукціон, оскільки такий умовами договору страхування не передбачений.

З урахуванням ринкової вартості знищеного автомобіля станом на 17.10.2008 на суму 150 063 гривень 48 коп., доведеної за даними звіту оцінки № 702 від 11.06.2009, за умовами пп. 10.6.2. договору розмір страхового відшкодування мав скласти 94 369 гривень 48 коп., виходячи з наступного розрахунку:

150 063, 48 грн. 43 780, 00 грн. 11 914, 00 грн. = 94 369,48 грн.
(визначена ринкова вартість)(дійсна вартість придатних до використання залишків)(франшиза за п. 4.1.4. договору)

Відповідач на підставі ним затвердженого 10.07.2009 страхового акта № 4552-02 з урахуванням виплат за попередніми страховими випадками переказами на користь третьої особи, вигодонабувача, на виконання договору страхування № 73061-50-20 виплатив частинами страхове відшкодування на загальну суму 92 149 гривень 48 коп. (т.1 а.с. 131), а саме:

10.07.2009 20 000, 00 грн.,

14.07.2009 20 000, 00 грн.,

16.07.2009 20 000, 00 грн.,

20.07.2009 20 000, 00 грн.,

22.07.2009 12 149, 48 грн. (т. 1 а.с. 132-133).

Встановлені дійсні обставини переконують суд у виникненні у відповідача обовязку з договору виплатити з огляду на повне знищення застрахованого майна страхове відшкодування на суму 94 369 гривень 48 коп. відповідно до ст.ст. 9, 25 Закону України «Про страхування», строк виконання якого за умовами договору згідно з ст. 530 ЦК України настав 25.03.2009 після закінчення строку на оскарження постанови про закриття кримінальної справи провадженням, що стала остаточною в розумінні закінчення розслідування обставин страхового випадку. Враховуючи, що третя особа звернулася до суду з відмовою від отримання решти несплаченого страхового відшкодування на корить позивача, то в силу ч. 4 ст. 636 ЦК України позивач вправі був вимагати від відповідача не спонукання його до виконання обовязку перед третьою особою, а виплатити різницю, що склала 2 220 гривень грошового боргу, з неустойкою.

Приймаючі до уваги, що відповідач за визначенням ст. 612 ЦК України прострочив у виплаті 94 369 гривень 48 коп. з 26.03.2009, за весь час прострочення у виплаті страхового відшкодування відповідно до ст. 550 ЦК України з урахуванням сплаченого відповідачем частинами і простроченого боргу з 23.07.2009 на суму 2 220 гривень позивач вправі вимагати сплати на його користь пені в межах судового розгляду за ст. 11 ЦПК України до 19.09.2009 на загальну суму 10 708 гривень 86 коп., виходячи з наступного розрахунку:

2 120 грн. за 106 днів порушення сплати 20 000 грн. страхового відшкодування за період з 26.03.2009 по 09.07.2009 (включно) /20 000 грн. х 0.1% х 106/;

2 200 грн. за 110 днів порушення сплати 20 000 грн. страхового відшкодування за період з 26.03.2009 по 13.07.2009 (включно) /20 000 грн. х 0.1% х 110/;

2 240 грн. за 112 днів порушення сплати 20 000 грн. страхового відшкодування за період з 26.03.2009 по 15.07.2009 (включно) /20 000 грн. х 0.1% х 112/;

2 320 грн. за 116 днів порушення сплати 20 000 грн. страхового відшкодування за період з 26.03.2009 по 19.07.2009 (включно) /20 000 грн. х 0.1% х 116/;

1 433,70 грн. за 118 днів порушення сплати 12 149,48 грн. страхового відшкодування за період з 26.03.2009 по 21.07.2009 (включно) /12 149,48 грн. х 0.1% х 118/;

395,16 грн. за 178 днів порушення сплати 2 220 грн. страхового відшкодування за період з 26.03.2009 по 19.09.2009 (включно) /2 220 грн. х 0.1% х 178/.

Таким чином, права позивача згідно ст.ст. 611, 625 ЦК України підлягали захисту з присудженням на її користь 2 429 гривень 79 коп. суми боргу з урахуванням індексу інфляції 109,45 % за весь час прострочення і 10 708 гривень 86 коп. пені.

Суд, прийшовши при розгляді справи в загальному порядку до висновку про задоволення позовних вимог в меншому розмірі, ухвалюючи це рішення, згідно з ч. 2 ст. 380 ЦПК України зобов'язує позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Судові витрати частково відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 214, 217-218, 226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовільнити частково на суму 2 429 гривень 79 коп. страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції і 10 708 гривень 86 копійок пені.

Зобовязати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) повернути Приватному акціонерному товариству «Страховій компанії «ВУСО» (, м. Донецьк) 73 989 гривень 81 коп. безпідставно стягнутих коштів, повернувши виконання скасованого заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від шостого квітня 2011 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ВУСО» (, м. Донецьк) на користь держави 243 гривні 60 коп. судового збору на р/р 0004 Управління Державної казначейської служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська (), відкритий в ГУДКСУ в Дніпропетровській області (МФО 805012), з призначенням платежу з кодом 22030001: «судовий збір, код 02891368, пункт 1.1 (позовна заява майнового характеру)»

Рішення підлягає оскарженню до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення.

Суддя