Справа № 161/8173/13-ц
Провадження № 2/161/703/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук
В.П

при секретарі Акайомовій Т.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням у приватному житловому
будинку та виселення без надання
іншого житла, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись в
суд з позовом до відповідача про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням у приватному
житловому будинку по АДРЕСА_1 та
виселення без надання іншого житла.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим,
що на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після смерті
матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, виданого 14.02.2012 року власником ?
частини будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3. На
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті дочки
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
виданого 14.02.2012 року власником ? частини
будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

Після набуття позивачами права
власності виявилося, що в будинку
залишився проживати (зареєстрований)
відповідач ОСОБА_4, який не є
співвласником будинку, не приходиться
членом сім'ї, договору найму не укладав,
плати за користування житлом не
вносить.

Відповідач поселився та був
зареєстрований у будинку зі згоди
попереднього власника ОСОБА_5, яка
померла. З новими власниками своє
користування будинком для власного
проживання не погодив, від звільнення
будинку або укладення договору
житлового найму відмовився.

Відповідач забезпечений іншим житлом,
спірний будинок використовує для
збереження своїх речей, в будинку
проживає періодично. Крім того, без
згоди та відома позивачів здає будинок
за плату іншим особам.

12.04.2013 року позивачі направили на
адресу відповідача повідомлення про
необхідність укласти строковий
договір найму від 12.04.2013 року, який
доданий до повідомлення. В
протилежному випадку запропоновано
звільнити будинок, в тому числі від
сторонніх осіб, які проживають там за
плату зі згоди ОСОБА_4 По даний час
ОСОБА_4 на звернення не відреагував та
договору найму не укладав.

Посилаючись на вище вказане, позивачі
просили усунути перешкоди в
користуванні житловим будинком по
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 без
надання іншого житла.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала із підстав
зазначених у позовній заяві, просила
позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторін, дослідивши та
оцінивши представлені по справі докази
в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підставний та
підлягає до задоволення.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального
кодексу України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом після смерті матері ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виданого
14.02.2012 року (а.с. 12) власником ? частини
будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, що
підтверджено також витягом про
державну реєстрацію № 33439116 від 12.03.2012
року (а.с. 14). На підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті дочки ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 13), виданого 14.02.2012
року власником ? частини будинку по
АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, що підтверджено також
витягом про державну реєстрацію № 33438993
від 12.03.2012 року (а.с. 15).

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням.

Як вбачається з позовної заяви та
пояснень позивача ОСОБА_1 відповідач
поселився та був зареєстрований у
будинку зі згоди попереднього власника
ОСОБА_5, яка померла. З новими
власниками своє користування будинком
для власного проживання не погодив, від
звільнення будинку або укладення
договору житлового найму відмовився.

12.04.2013 року позивачі направили на
адресу відповідача повідомлення (а.с.
7-8) про необхідність укласти строковий
договір найму від 12.04.2013 року (а.с 10-11),
який доданий до повідомлення. В
протилежному випадку запропоновано
звільнити будинок, в тому числі від
сторонніх осіб, які проживають там за
плату зі згоди ОСОБА_4 По даний час
ОСОБА_4 на звернення не відреагував та
договору найму не укладав.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно ст. 157 Житлового кодексу України,
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Крім того, ст. 116 Житлового кодексу
України встановлено підстави
виселення, виключний та вичерпний
перелік необхідних попередніх дій, які
слід вчинити щодо члена сім'ї, щоб його
виселити у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення. Так у
цій статті вказано: якщо наймач, члени
його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення

Судом встановлено, що відповідач не
допускає позивачів та членів їх сімей
на прибудинкову територію та земельну
ділянку, на якій розміщений будинок,
здійснює перешкоди в доступі до
житлових приміщень.

Достовірність наведеного підтверджено
поясненнями позивача ОСОБА_1 та
показами свідка ОСОБА_6 - дружини
позивача ОСОБА_3, яка показала, що після
того, як ОСОБА_3 був позбавлений волі,
вона з малолітньою дитиною змушена
була проживати у своєї матері, де немає
ніяких умов для проживання.

Раніше вона проживала за місцем своєї
реєстрації, за спірною адресою по
АДРЕСА_1.

З пояснень позивача, досліджених в
судовому засіданні письмових доказів,
суд встановив, що у відповідача
відсутні правові підстави для
проживання у вищезазначеній квартирі,
а тому він підлягає примусовому
виселенню з належного ОСОБА_3 та ОСОБА_1
на праві власності житлового будинку
по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідно до ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Таким чином, оцінивши зібрані та
досліджені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що проживання відповідача
ОСОБА_4 є перешкодою у здійсненні
позивачами права власності, то позов
підставний та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 213, 214, 215,
224, 226 ЦПК України, ст.ст. 157, 116 ЖК
України, ст. 319 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права
на користування своєю власністю ОСОБА_3
та ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 з
житлового будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 243,60
(двісті сорок три гривні шістдесят
копійок) сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги на рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук