У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_5, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору: виконавчий
комітет Новороздільської міської ради
Львівської області, приватний нотаріус
Миколаївського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_6, про визнання договору
іпотеки недійсним та визнання права
власності за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 16 квітня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Львівської області від 19 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із зазначеним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що з 14
вересня 1996 року вона разом із ОСОБА_5
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, що встановлено судовим рішенням,
яке набрало законної сили. За час
фактичних шлюбних відносин ними набуто
квартиру АДРЕСА_1, яка у подальшому без
її згоди ОСОБА_5 передана в іпотеку
банку. Просила з підстав визначених ст.
ст. 203, 215, 231, 578 ЦК України,
ст. ст. 29, 65, 74 СК України, Закону
України «Про іпотеку», визнати за нею
право власності на Ѕ частку вказаної
квартири та визнати недійсним договір
іпотеки від 6 вересня 2006 року.

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 16
квітня 2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір іпотеки від 6
вересня 2006 року, укладений між
акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 19 вересня 2013 року
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 16 квітня 2013
року в частині вирішення позовних
вимог про визнання недійсним договору
іпотеки скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
16 квітня 2013 року та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 19 вересня 2013 року в частині
визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 права
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 та ухвалити у цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

У іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій не оскаржено і
підстав перевіряти їх законність і
обґрунтованість у цій частині у суду
касаційної інстанції немає.

Задовольняючи позов у оскаржуваній
частині, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із
доведеності позовних вимог про набуття
квартири АДРЕСА_1 під час проживання
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім'єю без
шлюбу, тому вважали спірну квартиру
об'єктом спільної сумісної власності
останніх.

Такі висновки суду ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судом, і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюється
положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаної норми дає підстави для
висновку, що ст. 74 СК України
поширюється на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї.

Судами встановлено, що 8 серпня 2006 між
ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, за умовами якого
останній набув у власність зазначену
квартири вартістю 16 370 грн.

Відповідно до свідоцтва таїнства
подружжя від 25 жовтня 2010 року, виданого
парафією Святої Анни Львівської
Архиєпархії Української
Греко-Католицької церкви, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 прийняли таїнство подружжя 14
вересня 1996 року.

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 6
грудня 2010 року встановлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 без шлюбу з 14 вересня 1996 року.

Оскільки судами встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 набута під час
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією
сім'єю без шлюбу, суди дійшли
правильного висновку про виникнення у
позивача права на зазначену квартиру.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги в
оскаржуваній частині, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи та вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про те, що зазначена
квартира набута у власність ОСОБА_5 під
час проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю
без шлюбу та є їх спільною сумісною
власністю.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій в
оскаржуваній частині не спростовують
і зводяться до переоцінки доказів, їх
належності та допустимості, проте, в
силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної
інстанції не вправі встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної
оцінки наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
в оскаржуваній частині та вірно
застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л
а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» відхилити.

Рішення Миколаївського районного
суду Львівської області від 16
квітня 2013 року та рішення апеляційного
суду Львівської області від 19
вересня 2013 року в частині вирішення
позовних вимог про визнання за ОСОБА_3
та ОСОБА_5 права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К.Парінова