Справа
№263/1040/14ц
РІШЕННЯ Провадження
№2/263/1049/14

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області у складі: судді Ікорської Є.С.
при секретарі Корзініній О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ММК ім.
Ілліча» про стягнення індексації та
компенсації по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча»,
зазначивши, що з 12.07.1999 року по 03.08.2007
року він перебував у трудових
відносинах з відповідачем, за період
його роботи відповідачем не
проводилась індексація його
заробітної плати, передбачена діючим
законодавством, внаслідок чого
порушені його права на оплату праці,
які мають бути відновлені. Просить
стягнути з відповідача на його користь
індексацію заробітної плати за період
з 01.03.2003 року по 03.08.2007 року в сумі 527,04
грн., компенсацію, яка нараховується
при втраті частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати
відповідно до Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» в сумі 543,56 грн., середній
заробіток за час затримки виплати
заробітної плати при звільненні у сумі
131882,24 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала уточнені позовні
вимоги, наполягала на їх задоволенні,
просила стягнути середній заробіток з
дня звільнення по день ухвалення
рішення по справі.

Представник відповідача ПАТ "ММК
ім.Ілліча" у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, просив у
задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи в їхній
сукупності, допитавши представників
сторін, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з
12.07.1999 року по 03.08.2007 року перебував у
трудових відносинах в ПАТ «ММК
ім.Ілліча», що підтверджується
відповідними записами в трудовій
книжці.

За цей період йому нараховувалась
і виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про оплату праці" заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Згідно з ст.33 Закону України "Про
оплату праці" в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі ЗУ "Про
індексацію грошових доходів населення"
та Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 р. №
1078.

Індексація грошових доходів
населення - встановлений законами та
іншими нормативно-правовими актами
України механізм підвищення грошових
доходів населення, що дає можливість
частково або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Об'єктом індексації грошових
доходів населення є оплата праці
(грошове забезпечення) як грошовий
дохід громадян, одержаний ними в
гривнях на території України і який не
має разового характеру.

У відповідності з положеннями ч.5
ст. 2 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані ними в гривнях на
території України і які не мають
разового характеру, в тому числі,
оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін
для індексації грошових доходів
населення провадиться наростаючим
підсумком, починаючи з місяця введення
в дію цього Закону.

Для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місяцем,в якому індекс
споживчих цін не перевищив поріг
індексації, зазначений в частині
першої цієї статті.

Підвищення грошових доходів
населення у зв'язку з індексацією
здійснюється з першого числа місяця, що
настає за місяцем, у якому опубліковано
індекс споживчих цін.

Зазначений порядок індексації,
заробітної плати передбачений і п. 1-1
«Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1078 від 17 липня 2003
року, з наступними змінами та
доповненнями.

Структуру заробітної плати
визначено у статті 2 Закону України "Про
оплату праці", якою передбачено
існування основної заробітної плати,
додаткової заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з
індексацією заробітної плати
працівників, входять до складу фонду
додаткової заробітної плати згідно з
підпунктом 2.2.7 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Держкомстату
України від 13 січня 2004 р. № 5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Згідно з частиною другою статті 233
КЗпП України у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати, є
додатковою заробітною платою і, у разі
порушення законодавства про оплату
праці в частині її виплати, працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», підприємства,
установи і організації всіх форм
власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним
органу (особи).

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», сума компенсації
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться).

Наявність факту порушення трудового
законодавства в частині невиплати
позивачу індексації заробітної плати
вбачається з наданого суду розрахунку
індексації заробітної плати Згідно з
вказаним розрахунком розмір
невиплачених сум індексації грошових
доходів з компенсацією за вказаний
період складає 1070,60 грн. (а.с.31)

Враховуючи, що згідно з
вищевказаними положеннями нормативних
актів індексація на заробітну плату
входить до структури заробітної плати,
з якої проводяться відрахування
податків та обов'язкових платежів як з
заробітної плати, а в наданому
відповідачем розрахунку індексації, що
підлягає виплаті позивачу, не
зазначені суми відповідних
відрахувань податків і обов'язкових
платежів, суд приходить до висновку, що
при виплаті відповідачем присуджених
для позивача сум належить утримати з
них передбачені законом податки і
обов'язкові платежі.

Внаслідок вищезазначеного, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума індексації з
компенсацією в розмірі 1070,60 грн., отже
позов у цій частині підлягає
задоволенню.

Суд також дійшов висновку, що строки
звернення до суду із вказаним позовом
про стягнення індексації та
компенсації позивачем не було
пропущено, бо індексація та
компенсація входять до структури
заробітної плати, а стягнення
заборгованості по заробітній платі не
обмежується строком давності.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином, Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Оскільки судом встановлено, що
відповідач фактично не розрахувався з
позивачем при його звільненні, то
строки для звернення до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
затримку в розрахунку для позивача не
спливли, тому посилання представника
відповідача про необхідність
відмовити у позові з цих підстав не
ґрунтуються на законі.

Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13,
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Суд, вважаючи обґрунтованою вимогу
позивача про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку із ним по індексації
заробітної плати при її звільненні, та
частково задовольняючи позовні вимоги
в цій частині, вирішує питання про
розмір стягуваної суми, виходячи з
наступного.

Розрахунок при визначенні розміру
середнього заробітку за весь час
затримки у розрахунку при звільненні
провадиться відповідно до «Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до наданого суду
відповідачем розрахунку середнього
заробітку позивача вбачається, що
середньоденна заробітна плата ОСОБА_1
при восьмигодинному робочому дні за
останні повні два місяці роботи перед
його звільненням складала 76,80 грн. (а.с.
32).

З моменту звільнення ОСОБА_1 з ПАТ
«ММК імені Ілліча» по день ухвалення
рішення (з 04 серпня 2007 року по 2 червня
2014 року) відповідно до розрахунку норми
тривалості робочого часу на 2007-2014 р.
минуло 1714 робочі дні.

З довідки-розрахунку, наданої суду
представником відповідача щодо
середньоденного заробітку позивача,
вбачається, що сума середнього
заробітку за період з часу затримки
розрахунку із позивачем при звільненні
на час ухвалення рішення становить
131635,20 грн. (1714 дні х 76,80 грн. = 131635,20 грн.).

Таким чином, суд встановив, що розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні по день
ухвалення рішення суду складає 131635,20
грн., внаслідок чого позов у цій частині
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 1 % від
стягуваної суми, що складає 1327,05 грн., з
них 1083,45 грн. на користь держави та 243,60
грн. на користь позивача, які він
сплатив при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 33 ЗУ "Про оплату
праці", ст.ст. 1,3 ЗУ «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати», ст.4 ЗУ "Про індексацію
грошових доходів населення", ст.116, 117,233
КЗпП України, ст.ст.10,11,60, 88,208, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ММК ім.
Ілліча» про стягнення індексації та
компенсації по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «ММК імені
Ілліча» на користь ОСОБА_1 індексацію
та компенсацію по заробітній платі за
період з 01.03.2003 року по 03.08.2007 року в сумі
1070,60 гривень з утриманням ПАТ "ММК
ім.Ілліча" з цієї суми передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при її виплаті, 131635,20 грн.
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні та 243,60 грн. судового збору.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «ММК імені
Ілліча» на користь держави судовий
збір у розмірі 1083,45 грн.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:

Є.С. Ікорська