Провадження № 2/554/3062/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2014 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Юркіної Ю.Є.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - Башинської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Башинська Т.В. про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у липні 2014 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому прохав суд визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладеного представником ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5.

На підтвердження своїх вимог позивач вказував, що лише у 2014 році йому стало відомо, що його мати ОСОБА_2 26.06.2008 року, діючи як представник від імені та в інтересах його бабусі - ОСОБА_6 (яка померла) уклала договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_6 через свого представника безоплатно передала у власність 1/3 частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, - ОСОБА_5 - чоловіку дочки ОСОБА_2, шлюб між якими було розірвано 25.02.2011 року. Позивач вказував, що його мати ОСОБА_2 пояснювала йому, що бабуся ОСОБА_6 мала бажання оформити заповіт на нього - ОСОБА_1 (онук) та ОСОБА_2 (дочка), але остання так не зробила, а за вмовлянням свого чоловіка ОСОБА_5, - оформила договір дарування 1/3 частини вказаної квартири на нього. Позивач вважає, що такий правочин має бути визнаний судом недійсним з підстави вчинення його внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ч. 1 ст. 232 ЦК України), всупереч бажань (волі) та інтересів ОСОБА_6, яка, при тому, на момент укладення спірного правочину мала старчий вік (74 роки), у зв'язку з чим її легко було ввести в оману та заплутати. Позивач також вважає, що в даному випадку було порушено його права (як спадкоємця). Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представик за довіреністю - ОСОБА_3 позовні вимоги визнали в повному обсязі, прохали суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляв, заперечень, пояснень чи заяв по даній справі на адресу суду не надсилав.

Третя особа по справі - приватний нотаріус Башинська Т.В. при вирішенні справи покладалась на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі належні докази, встановив наступне.

Згідно з свідоцтва про право власності на житло від 15.05.1993 року, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 та членам сім'ї - ОСОБА_2, ОСОБА_1, частки яких, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19159531, складали по 1/3 на кожного.

З пояснень приватного нотаріуса Башинської Т.В. 05.06.2008 року до неї звернулися ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_1 В цей день - 05.06.2008 року, приватним нотаріусом Башинською Т.В. було посвідчено договір між вищевказаними сторонами про поділ нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_1), що є спільною сумісною власністю та визначення часток, а також посвідчено довіреність від 05.06.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про наступне.

За довіреністю від 05.06.2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т.В., ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником в Полтавському БТІ з питань реєстрації договору про визначення з питань, визначених у цій довіреності, на продаж або дарування належної ОСОБА_6 частини квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 Строк дії довіреності три роки - до 05.06.2011 року.

У своїх поясненнях приватний нотаріус Башинська Т.В. зазначила, що при посвідченні довіреності ОСОБА_6 діяла за попередньою усною домовленістю (як зазначено у самій довіреності), підпис особисто поставлений ОСОБА_6 у присутності нотаріуса.

Також, судом встановлено, 26.06.2008 року за договором дарування ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_6 на підставі вищезазначеної довіреності (представник Дарувальника) та з іншої сторони - ОСОБА_5 (обдаровуваний), діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена з діючим законодавством щодо вказаного виду правочину передала безоплатно у власність ОСОБА_5 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним, і відповідати його внутрішній волі. Представник має діяти в інтересах особи, яку він представляє. На цій підставі може бути визнаний недійним правочин, вчинений за наявності зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ст. 232 ЦК України).

Статтею 232 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Заявлені вимоги про визнання правочину недійсним з вказаних підстав можуть бути задоволені, якщо доведений факт наявності зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і наявність безпосереднього зв'язку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах.

Також, умовами застосування цієї статті є: укладення правочину через представника; існування відносин добровільного представництва; представник однієї сторони і друга сторона правочину діяли на свою користь, а отже на шкоду довірителю.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

З досліджених доказів суд дійшов висновку, що на момент укладення спірного правочину довіритель ОСОБА_6 знала про повноваження повіреної ОСОБА_2 (дочки) укласти договір дарування на користь ОСОБА_5 (зять; на сьогодні, - колишній чоловік ОСОБА_2), оскільки в довіреності на представництво інтересів зазначено обдаровувану особу.

Таким чином, ОСОБА_2 виконувала свої повноваження згідно виданої їй ОСОБА_6 довіреності, а не в супереч інтересам і волі останньої.

На підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що стан здоров'я ОСОБА_6 не викликав сумніву в тому, що вона добре усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними під час посвідчення довіреності (доказів протилежного сторонами не надано), не заперечувала проти укладення спірного договору в інтересах ОСОБА_5, хоча з моменту посвідчення довіреності на представництво інтересів та укладення спірного договору дарування минув тривалий час (наприклад, довіреність могла бути відізвана довірителем).

Таким чином, суд вважає, що волевиявлення ОСОБА_2 відповідало, на момент укладення спірного правочину, волі довірителя ОСОБА_6 Отже, вважати, що представник однієї сторони і друга сторона спірного правочину діяли на шкоду довірителю не можна. Як зазначено у довіреності, при її посвідченні нотаріусом ОСОБА_6 діяла за попередньою усною домовленістю.

На підставі викладеного, суд вважає недоведеним факт, що представник однієї сторони і друга сторона спірного правочину мали між собою зловмисну домовленість ввести в оману чи діяти без відома, проти волі ОСОБА_6, а тому, підстави визнання спірного договору дарування недійсним за ст. 232 ЦК України відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 203, ст. 232 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст. ст. 5, 10, 60, 212, 213 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа Башинська Т.В. про визнання договору дарування недійсним - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до aпеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяМ. О. Материнко