У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової
О.В., розглянувши у попередньому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Державна
реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції про
визнання частково недійсними договору
купівлі-продажу та дарування частини
квартири, витребування майна та
визнання права власності у порядку
спадкування, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного
суду Запорізької області від 25 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до
суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначили,що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати - ОСОБА_9, і
після її смерті відкрилася спадщина на
1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_2,
на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1, які
належали останній на підставі рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 30 травня 2007 року, а крім
того, відкрилася спадщина на 1/3 частину
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2.
За життя ОСОБА_9 склала заповіт, згідно
якого все належне їй на час смерті
майно вона заповідала їм у рівних
частках.

До спливу 6-ти місячного строку
позивачі звернулися до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини, але у видачі свідоцтва про
право на спадщину їм було відмовлено
через відсутність правовстановлюючих
документів на спадкове майно, а саме
вищевказаного рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 30
травня 2007 року не було зареєстровано в
БТІ.

Після звернення до суду із позовом про
визнання права власності у порядку
спадкування позивачам стало відомо, що
на підставі договору купівлі - продажу
та договору дарування відповідачі
продали Ѕ частину та подарували Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_8

Позивачі, уточнивши позовні вимоги,
просили визнати частково недійсними
договори дарування та купівлі - продажу
вказаної квартири від 03 жовтня 2012 року,
витребувати її у ОСОБА_8,скасувати
державну реєстрацію права власності на
витребуване майно та визнати за ними
право власності у порядку спадкування
на 1/9 частину квартири, 1/6 частину
жилого будинку та 1/3 частину земельної
ділянки.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25 листопада 2013 року позов
задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 25 лютого
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5
просять скасувати рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 25 лютого 2014 року, рішення суду
першої інстанції залишити в силі,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 25 лютого 2014 року, оскільки
судове рішення законне та
обґрунтоване.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позову,
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що спірне нерухоме майно не може
входити до складу спадщини, оскільки
спадкодавець не зареєстрував своє
право власності на вказане спірне
майно за життя.

Що стосується позовних
вимог про визнання права власності на
1/3 частину земельної ділянки, то
така вимога є передчасною, оскільки в
матеріалах спадкової справи відсутня
відмова нотаріуса у видачі свідоцтва
про право власності на цю земельну
ділянку.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом апеляційної інстанції норм
процессуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 25 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова