Справа № 2/311/105/2014
Р І Ш Е ННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2014 року
м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Степаненко Ю.А.

при секретареві
Шак О.В.

за участі представників позивача
Гриценко Ю.В., Адамюк В.Ф.

представника відповідачів
ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за
позовом:

Запорізької обласної кредитної спілки
«Довіра» в особі Василівської філії
ЗОКС «Довіра» філія №12 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про стягнення заборгованості
по процентам,-

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві, яка була уточнена в
ході судового розгляду справи, позивач
вказує, що 11.03.2008 року ОСОБА_4, як член
кредитної спілки, отримав кредит в
розмірі 10000 грн., відповідно до
кредитного договору № 363, укладеного
між Василівською філією ЗОКС „Довіра"
Філія № 12 та ОСОБА_4.

В забезпечення повернення кредиту
ОСОБА_4, між позивачем та ОСОБА_6, ОСОБА_5
був укладений договір поруки.

Згідно п.1 договору поруки, поручителі
гарантують виконання позичальником
умов кредитного договору № 363 від 11.03.2008
року по забезпеченню своєчасного та
повного повернення кредиту та
процентів Позичальником.

Згідно п.2 договору поруки,
відповідальність поручителя настає в
тому випадку, коли позичальник не
виконує, або неналежним чином виконує
свої грошові зобов'язання по умовам
вищевказаного кредитного договору.

Відповідно до п.3. договору поруки,
поручитель несе солідарну
відповідальність з позичальником
перед Спілкою всім своїм належним
майном і грошима по зобов'язанням
позичальника в повному обсязі.

Згідно п.6 договору поруки, даний
договір діє до повного виконання
позичальником зобов'язань перед
Спілкою за вищевказаним кредитним
договором, а при невиконанні
позичальником умов кредитного
договору - до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
по поверненню грошових сум за
позичальника.

Оскільки відповідачі не виконували
умови кредитного договору, позивач
звернувся до Василівського районного
суду Запорізької області із позовною
заявою про стягнення заборгованості.

05.10.2010 року Василівським районним судом
Запорізької області було ухвалено
рішення про стягнення солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суми
заборгованості за кредитом - 9731 грн.,
2132,53 грн. - нарахованих і не сплачених
процентів за користування кредитом (за
період з 11.03.2008 року по 13.09.2010 року), а
всього - 11863,53 грн. Зазначену суму боргу
не погашено, судовим рішенням
кредитний договір не було розірвано.

Позивач звертався до відповідачів щодо
сплати процентів, які були нараховані з
16.10.2010 року по 13.09.2013 року на загальну
суму - 8049,51 грн. за кредитним договором,
але вони не сплачують їх у
добровільному порядку, тому позивач
просить суд стягнути в солідарному
порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначену
заборгованість, а також судовий збір у
розмірі 229,40 грн.

В судовому засіданні представники
позивача в особі Адамюк В.Ф. та
Гриценко Ю.В. позовні вимоги
підтримали, просять суд їх
задовольнити з підстав, викладених у
позові та просять суд стягнути
солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
Запорізької обласної кредитної спілки
«Довіра» в особі Василівської філії
ЗОКС «Довіра» філія № 12 заборгованість
по процентам за кредитним договором №
363,

укладеним 11 березня 2008 року між
Запорізькою обласною кредитною
спілкою «Довіра» в особі Василівської
філії ЗОКС «Довіра» філія № 12 та
ОСОБА_4 в розмірі 8049,51 грн. та стягнути
солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
Запорізької обласної кредитної спілки
«Довіра» в особі Василівської філії
ЗОКС «Довіра» філія № 12 судовий збір в
розмірі 229 грн. 40 коп.

Також вони пояснили, що до теперішнього
часу відповідачами не виконано рішення
Василівського районного суду
Запорізької області від 05.10.2010 року.

В судовому засіданні представник
відповідачів в особі ОСОБА_3 проти
позову заперечує, вважає його
безпідставним та надуманим, поданим з
пропущенням строків позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, розглянувши надані докази,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у сукупності, вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав:

суд при розгляді даної справи
дотримується положень ч.1 ст.11 ЦПК
України, відповідно якої, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб. Таким чином, суд не може виходити
за межі позовних вимог.

Як було встановлено в судовому
засіданні та як видно із матеріалів
справи, 11.03.2008 року між Василівською
філією ЗОКС „Довіра" Філія № 12 та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№ 363, копія якого є у справі, відповідно
до якого, ОСОБА_4, як член кредитної
спілки, отримав кредит в розмірі 10000
грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитор)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Таким чином, сторонами на законних
підставах було укладено вищевказану
кредитну угоду, яка є предметом спору.

Сторони зобов'язані дотримуватися умов
укладено договору та виконувати взяті
на себе зобов'язання у встановлений
договором строк (термін) його
виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК
України.

В забезпечення виконання ОСОБА_4 умов
укладеного кредитного договору, між
позивачем, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 11.03.2008 року
був укладений договір поруки № 363,
копія якого є у справі, відповідно до
якого, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зобов'язалися
відповідати перед позивачем як
солідарний боржник у випадку
неналежного виконання ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором.
Відповідно до умов зазначеного
Договору поруки, він вступає в силу з
моменту його підписання та надання
позичальнику кредиту (частини кредиту)
і діє до повного повернення
позичальником або поручителями суми
кредиту і сплати належних процентів за
користування кредитом (а при
неповерненні в строк кредиту - і
підвищених процентів).

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, а ОСОБА_4 зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконував, тому позивач звернувся до
суду з позовом, який рішенням від 05.10.2010
року Василівського районного суду
Запорізької області, копія кого є у
справі, задоволено та стягнуто
солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5
суму заборгованості - 11863,53 грн. і судові
витрати.

Рішення суду оскаржено не було та
набрало законної сили 15.10.2010 року, а
тому, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені цим судовим
рішенням, не доказуються при розгляді
даної цивільної справи.

До теперішнього часу рішення суду не
виконано, що підтверджується, окрім
пояснень представника позивача,
довідкою та постановами про відкриття
виконавчого провадження, які є у
справі.

Судом встановлено, що до теперішнього
часу зазначені Договори не змінено, не
розірвано, не визнано недійсними, а
отже, вони мають законну силу та
обов'язкові до виконання сторонами.
Своє членство в кредитній спілці
позивача ОСОБА_4 також не оспорював.

Позивач станом на 11.03.2008 року мав право
на укладення таких Договорів, що
підтверджується його право
установчими документами, ліцензіями,
копії яких є у справі.

Відповідно до ч.2 п.17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч.2 ст.625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

Оскільки зобов'язання за вищевказаним
кредитним договором не виконано,
позивач просить суд стягнути з
відповідачів за період з 16.10.2010 року по
13.09.2013 року проценти на загальну суму -
8049,51 грн., що підтверджується
розрахунком заборгованості, який є у
справі, відповідно до п.1.1 кредитного
договору.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 порушує
умови укладеного кредитного договору,
оскільки, відповідно до ст.610 ЦК
України, порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Відповідно до
ст.612 ЦК України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до ст.611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
нараховані позивачем проценти мають
бути стягнуті.

Поручитель ОСОБА_5, відповідно до ст.553
ЦК України, поручилася перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Вона відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Як передбачено ст.554 ЦК
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Строк виконання основного
зобов'язання був визначений у
кредитному договорі як - 11.03.2010 року.

У договорі поруки строк їх дії
конкретною датою або подією не
обумовлений.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України,
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України).

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму ВССУ від
30 березня 2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", відповідно
до ч.4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. При вирішенні
таких спорів суд має враховувати, що
згідно зі статтею 526 ЦК Україгни,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
визначеного у договорі строку
погашення зобов'язання або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому, в разі пред'явлення
вимоги до поручителя, кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому, сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

За умовами вищевказаного договору
поруки, він діє до виконання в повному
обсязі зобов'язань позичальником. Це не
можна вважати встановленим строком дії
договору. За кредитним договором, на
забезпечення якого укладалися
договори поруки, строк повернення
кредиту визначено до 11.03.2010 року.

За таких обставин у банку виникло право
звернення до суду про виконання
поручителями порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту,
починаючи з 11.03.2010 року. Як зазначалося
вище, позовні вимоги до боржника та
поручителів за кредитним договором,
який є предметом даного позову, були
задоволені рішенням суду, яке має
законну силу.

Відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Таким чином, строк позовної давності
даних правовідносин, було перервано
подачею позивачем вищевказаного
позову до суду, за результатом розгляду
якого 05.10.2010 року Василівським районним
судом Запорізької області було
винесено рішення, та після цього
перебіг позовної давності почався
заново.

Згідно з п.2.3 зазначеного договору
поруки, у разі невиконання або
неналежного виконання позичальником
умов вищевказаного кредитного
договору спілка вправі, але не
зобов'язана, надіслати поручителям
повідомлення (попередження) з
заборгованими сумами простою
кореспонденцією.

13.09.2013 року позивач направив простою
кореспонденцією відповідачам вимоги
(повідомлення) про сплату процентів за
користування кредитом, копії яких є у
справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що порука ОСОБА_5 за
зобов'язаннями ОСОБА_4 за вищевказаним
кредитним договором не є припиненою, а
тому, позовні вимоги підлягають
стягненню з відповідачів у солідарному
порядку.

Також, з вищевказаних підстав суд
вважає, що позивач не пропустив строк
звернення до суду з даним позовом й у
відношенні ОСОБА_4.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачі не надали суду належні та
достатні докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову. Крім того, їх
заперечення суд вважає безпідставними
та намаганням уникнути
цивільно-правової відповідальності за
невиконання вищевказаних договорів.

Також суду не надано й докази на
підтвердження незаконності та
протиправності дій та діяльності
позивача під час укладення зазначених
угод, як і доказів на підтвердження
факту наявності в діях посадових осіб
позивача ознак адміністративного чи
кримінального правопорушення, на що
посилався представник відповідачів.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України та Закону України «Про судовий
збір», суд вважає необхідним стягнути
солідарно з відповідачів на користь
позивача судові витрати зі сплати
судового збору у розмірі 229,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст.526,527,530, 551, 553, 554, 610-612, 614, 615, 617, 625, 626,
628, 629, 631, 638, 651, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10,
11, 57-60,88,208, 209,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь Запорізької обласної
кредитної спілки «Довіра» в особі
Василівської філії ЗОКС «Довіра» філія
№ 12 заборгованість по процентам за
кредитним договором № 363, укладеним 11
березня 2008 року між Запорізькою
обласною кредитною спілкою «Довіра» в
особі Василівської філії ЗОКС «Довіра»
філія № 12 та ОСОБА_4 в розмірі 8049,51 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь Запорізької обласної
кредитної спілки «Довіра» в особі
Василівської філії ЗОКС «Довіра» філія
№ 12 судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду
Запорізької області через
Василівський районний суд Запорізької
області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано. Якщо буде подано
апеляційну скаргу, рішення, якщо його
не буде скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василівського

районного суду
Ю.А.Степаненко