УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: орган опіки та піклування
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради, орган опіки
та піклування виконавчого комітету
Ленінської районної у м. Полтаві ради,
про зміну місця проживання малолітньої
дитини

за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі
представника на рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 25 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у
спілкуванні із дитиною, не виконує
рішення органу опіки та піклування,
яким визначено порядок його участі у
вихованні дитини, часто змінює місце
проживання. Посилаючись на те, що
проживання доньки разом із ним буде
відповідати її інтересам, просив
задовольнити позов.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 25 жовтня
2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 24 грудня 2013 року, позов
задоволено. Змінено місце проживання
малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
обране згідно з рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 29 грудня
2010 року за місцем проживання матері
ОСОБА_4; визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_5 за місцем
проживання батька ОСОБА_3; зобов'язано
ОСОБА_4 негайно після набрання чинності
рішенням суду передати малолітню
ОСОБА_5 батькові ОСОБА_3 за адресою його
проживання: АДРЕСА_1; у задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що сторони у справі із 17
грудня 2003 року по 29 грудня 2010
року перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу рішенням
Октябрського районного суду м. Полтави
від 29 грудня 2010 року малолітню ОСОБА_5
залишено проживати з матір'ю.

Рішенням виконавчого комітету
Октябрської районної у м. Полтаві ради
№ 423 від 22 листопада 2011 року
визначено порядок участі ОСОБА_3 у
вихованні та спілкуванні із донькою:
кожну середу та п'ятницю місяця із 17.00
до 20.00 год; з 10.00 год неділі до 9.00 год
понеділка за місцем проживання батька
з правом прогулянок містом та
оздоровлення дитини за попередньою
домовленістю з матір'ю, у тому числі за
кордоном.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про
права дитини, ратифікованою постановою
Верховної Ради України від 27 лютого
1991 року ( далі - Конвенція), в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959
року, малолітня дитина не повинна бути
розлучена зі своєю матір'ю, крім тих
випадків, коли є виключні обставини.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

За ст. 141 СК України мати і батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. У випадку, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо (в тому числі в одній
квартирі), про те, з ким із них і хто саме
з дітей залишається, суд, виходячи з
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинен
ухвалити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та
визначаючи місце проживання дитини із
ним, суд першої інстанції, із яким
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відповідач ухиляється від
виконання рішення органу опіки та
піклування про порядок участі батька у
вихованні та спілкуванні із донькою,
протиправно, за відсутності його згоди
виїхала із дитиною за кордон, що
свідчить про позбавлення дитини
піклування з боку батька та здійснення
відповідачем своїх батьківських прав
всупереч інтересам дитини. На підставі
рішення Верховного Суду кантону Берн у
Швейцарії від 8 жовтня 2013 року ОСОБА_4
зобов'язана негайно повернути дочку до
України. Рівень матеріального
забезпечення та сукупність
морально-психологічних, етичних
якостей батька забезпечить створення
належних умов для виховання та
розвитку дитини. Крім того, зміна місця
проживання дитини має на меті
забезпечення постійного місця
проживання дитини, тому відповідає її
інтересам щодо стабільності адаптації
у соціумі.

Суди з'ясували обставини справи із
дотриманням вимог ст. ст. 60, 214 ЦПК
України, надали належну оцінку
зібраним у справі доказам у
відповідності зі ст. 212 ЦПК
України та мотивували висновки щодо
проживання доньки із батьком на
підставі встановлених виключних
обставин, які передбачені
принципом 6 Декларації прав дитини
від 20 листопада 1959 року, з урахуванням
найкращого забезпечення інтересів
дитини.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника відхилити.

Рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 25 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 24 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко

2

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-2072 св 14

Головуючий у суді І інстанції
Тімошенко Н.В.

Доповідач у суді ІІ інстанції Кривчун
Т.О.

Доповідач Дербенцева Т.П.