АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/790/5080/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 640/5065/14-ц
Доповідач - Колтунова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 31» липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Міненкової Н.О., Костенко Т.М.,

при секретарі: Попій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 04 червня 2014 року за позовом
Національного наукового центру
«Харківський фізико-технічний
інститут» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення з самовільно зайнятої
кімнати,-

ВСТАНОВИЛА:

31 березня 2014 року представник
Національного наукового центру
«Харківський фізико-технічний
інститут» (далі - ННЦ «ХФТІ») звернувся
з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення з самовільно зайнятої
кімнати.

В обґрунтування позову зазначив, що на
балансі ННЦ «ХФТІ» знаходиться
гуртожиток, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та призначений для проживання
працівників.

28 лютого 2007 року ОСОБА_1, як працівнику,
який забезпечує обслуговування
працівників ННЦ «ХФТІ», було видано
ордер № 839 серія В-19 на жилу площу у
гуртожитку, на підставі якого вона зі
своїм сином - ОСОБА_2 була прописана та
поселена в кімнату № 256.

В подальшому, відповідачами по справі
було самовільно зайнято в гуртожитку
кімнату № 255, на підставі чого
адміністрацією ННЦ «ХФТІ» було
складено акти про факт самовільного
зайняття кімнати № 255 від 23 жовтня 2013
року та від 24 січня 2014 року.

Відповідачам надсилалися повідомлення
від 23 жовтня 2013 року та від 24 січня 2014
року про необхідність звільнення
самовільно зайнятої кімнати № 255, які
вони отримувати відмовилися.

На час звернення з позовом до суду
відповідачі в ННЦ «ХФТІ» не працюють.

Зважаючи на зазначене, позивач просив
суд виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з
самовільно зайнятої в гуртожитку жилої
кімнати № 255, стягнути на їх користь
судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 04 червня 2014 позовні вимоги
ННЦ «ХФТІ» задоволено. Виселено ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 з самовільно зайнятої у
гуртожитку жилої кімнати № 255, стягнено
з кожного на користь ННЦ «ХФТІ» судовий
збір у розмірі 81,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подано
апеляційну скаргу, в якій просять
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 04 червня 2014 року скасувати,
у задоволенні позову відмовити.
Посилаються на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими та на
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Вказують, що 16 років
проживали в кімнаті № 255 на підставі
договорів на користування житловою
площею у гуртожитку, укладених з
адміністрацією ННЦ «ХФТІ», здійснювали
її капітальний ремонт, про що
адміністрацією ННЦ «ХФТІ» було
складено акти, в яких зазначено ОСОБА_1
як мешканку кімнати № 255, та зараховано
витрати на капітальний ремонт в
рахунок сплати комунальних платежів.
Під час заселення в спірну кімнату
ордер про вселення адміністрацією ННЦ
«ХФТІ» видано не було.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та їх представник підтримували
апеляційну скаргу.

Представник ННЦ «ХФТІ» проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши
наведені в скарзі доводи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ННЦ
«ХФТІ» про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з самовільно зайнятої кімнати
АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив
із того, що відповідачі поселилися в
указаній квартирі без ордеру, право
користування вказаним житловим
приміщенням не придбали, у зв'язку з чим
підлягають виселенню.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду в частині виселення
відповідачів, так як вони відповідають
вимогам ст. ст. 128, 129 ЖК України, пункту 10
розділу ІІ Примірного положення про
гуртожитки, пункту 69 Правил обліку
громадян, які потребують належних
житлових умов і надання їм житлових
приміщень в Українській РСР.

Судом встановлено, що на балансі
Національного наукового центру
«Харківський фізико-технічний
інститут» знаходиться гуртожиток по
АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 працювала у відділі робочого
постачання ННЦ «ХФТІ» з 26 грудня 1985
року до 01 серпня 1995 року (а.с. 68-69).

В наступні роки працювала у пунктах
харчування, які обслуговують
працівників даного учбового закладу на
підставі трудових договорів (а.с. 70-72,
86-87).

ОСОБА_3 працював в ННЦ «ХФТІ» з 15
листопада 1984 року по 15 жовтня 1985 року на
посаді слюсаря - ремонтника 2 розряду та
з 10 березня 1988 року по 15 березня 1995 року
на посаді слюсаря механоскладальних
робіт (а.с. 13).

28 лютого 2007 року ОСОБА_1 було видано
ордер на житлову площу в гуртожитку №
839 серія В-19 на право зайняття у
вказаному гуртожитку кімнати № 256
площею 15,53 кв.м з сином ОСОБА_2 (а.с. 5).

Ордер видано на підставі спільного
рішення адміністрації і
профспілкового комітету ННЦ ХФТІ від
05.02.2007р. № 99-00/35-02. 06 березня 2007 року
здійснено реєстрацію ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у
вказаній кімнаті (а.с. 6).

Крім даної кімнати відповідачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 займають і кімнату № 255, в якій
крім них без реєстрації проживає
ОСОБА_3, з яким ОСОБА_1 перебуває в
зареєстрованому шлюбі.

Вказані обставини підтверджуються
актами, складеними адміністрацією
гуртожитку 23 листопада 2013 р. і 24 січня
2014 р. (а.с. 7,8).

Отже, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 поселились у
кімнату № 256 з додержанням вимог ст. ст.
128, 129 ЖК України та відповідно
спеціального ордеру, який є єдиною
підставою для вселення на надану
житлову площу.

В той же час суд дійшов обґрунтованого
висновку про виселення відповідачів із
кімнати № 255 даного гуртожитку,
оскільки при розгляді справи не було
встановлено правових підстав для
визнання за відповідачами права на
користування спірним житловим
приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як на підставах і в порядку,
передбачених законом.

Згідно правової позиції, викладеної
Верховним Судом України у справі №
6-115цс13, яка є обов'язковою для всіх
судів України у застосуванні одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, кожен має
право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Кожен має право на повагу до свого
приватного і сімейного життя, до свого
житла (стаття 8 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод).

Судом має надаватись адекватне
обґрунтування для відхилення
аргументів заявників стосовно
застосування відповідного
законодавства та надаватись оцінка
виселення в контексті пропорційності
застосування такого закону.

Виходячи з того, що відповідачам
житлова площа у кімнаті № 255 у порядку,
передбаченому ч.2 ст. 128, ст.129 ЖК України,
ч.1 ст. 10 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208,
ніколи не надавалась і вони на цей час
проживають в ній без законних підстав,
то суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку відносно того,
що вони підлягають виселенню із
вказаної кімнати.

Посилання відповідачів на ту
обставину, що користування даним
приміщенням ними здійснюються на
підставі цивільно - правових договорів,
у підтвердження яких наданий договір,
укладений 1 січня 2005 р. між ННЦ ХФТІ і
ОСОБА_1 на користування кімнатою № 255,
не є правовою підставою для визнання за
ними права користування вказаною
кімнатою, оскільки строк дії договорів
сплинув 31 грудня 2005 року, матеріали
справи, а також сам договір, не містить
будь-яких даних про продовження строку
зазначеного договору, дії або
укладення нових договорів (а.с. 34-36).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що до грудня 2005 року
відповідач ОСОБА_1 з сином ОСОБА_2
проживали в кімнаті 255 гуртожитку без
реєстрації на підставі цивільно -
правових договорів.

В 2007 році право на користування
житловим приміщенням у гуртожитку
ОСОБА_1, ОСОБА_2 було оформлено шляхом
видачі ордеру на кімнату 256. По кімнаті
№ 255 будь - яких рішень щодо передачі її
у користування відповідачів не
приймалось. У зв'язку з чим кімнатою 255
відповідачі користуються на даний час
безпідставно. Ними був порушений
порядок звільнення цього житлового
приміщення.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
виселення відповідачів із даного
приміщення.

Також не є підставою для визнання права
користування на вказану кімнату і
укладення угоди від 05.11.2005 р. щодо
погашення боргу за комунальні послуги
за житло між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
власником гуртожитку, оскільки дані
обставини підтверджують факт
проживання відповідачів у цій кімнаті
на підставі цивільно - правового
договору, а не про наявність законних
підстав користування відповідачами
даним приміщенням на час пред'явлення
позову.

Що стосується доводів апелянтів
відносно пропуску позивачем строків
позовної давності пред'явлення позову
то колегія суддів приходить до
висновку, що дані правовідносини є
триваючими, відповідачі користуються
даним житловим приміщенням без
достатніх правових підстав, у зв'язку з
чим строки позовної давності позивачем
не пропущені.

Проте, колегія суддів вважає, що
вищенаведеними доказами
спростовуються висновки суду першої
інстанції про самовільне вселення
відповідачів у кімнату № 255, що не
впливає на рішення про їх виселення із
вказаної кімнати, в яку вони вселились
та проживали на підставі цивільно -
правових договорів до грудня 2005 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає
необхідним виключити із рішення
посилання суду першої інстанції щодо
самоуправного заняття ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 кімнати АДРЕСА_1.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає зміні,
а апеляційна скарга частковому
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, ст.315,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 04 червня 2014 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання суду першої
інстанції щодо самоуправного заняття
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 кімнати АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення Київського
районного суду м. Харкова від 04 червня
2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: