УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Київський
районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді
Зуб Г.А.

при секретарі
Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Харкова
подання старшого державного виконавця
Київського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції ОСОБА_1
про примусове входження до житлового
приміщення,-

ВСТАНОВИВ :

19.11.2014 року старший державний
виконавець Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1
звернувся до суду з поданням про
примусове входження до житлового
приміщення боржника ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що на
виконанні у Київському ВДВС ХМУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження № 45227465 по виконанню
виконавчих документів про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ПАТ
«Регіон-Банк» загальної суми боргу 1 061
058,41 грн. 08.08.2014 року державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття провадження та боржнику
надано строк для добровільного
виконання, але сума боргу у наданий
строк не сплачена. Державним
виконавцем було направлено запити для
виявлення майна боржника. 01.10.2014 року
державним виконавцем було здійснено
вихід за адресою боржника: АДРЕСА_1, але
двері ніхто не відчинив, майновий стан
боржника перевірити не виявилось
можливим, про що складений відповідний
акт. 21.10.2014 року було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
по виконанню виконавчого листа за
№640/6001/14-ц Київського районного суду м.
Харкова про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири №4
розташованої за адресою: м. Харків,
пров. Кричевського, 9 без надання іншого
житлового приміщення та зняти іх з
реєстраційного обліку. 08.08.2014 року
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження. 06.11.2014 було здійснено
повторний за адресою боржника, який
відчинив двері та повідомив, що за
даною адресою не прописаний та не
пустить учасників виконавчих дій для
опису майна. На теперішній час боржник
ухиляється від виконання рішення суду,
сума боргу не сплачена.

Державний виконавець Київського ВДВС
ХМУЮ ОСОБА_1 в судове засідання не
з’явився, надав заяву про розгляд
подання у свою відсутність.

Представник боржника ОСОБА_2 – ОСОБА_7 в
судове засідання не з’явилась, надала
заяву про розгляд справи у свою
відсутність, в задоволенні подання
просила відмовити.

Стягувачі в судове засідання не
з’явились, повідомлені належним чином
та своєчасно.

Вивчивши доводи подання, матеріали
справи, суд знаходить неможливим
дозволити примусове входження до
житлового приміщення боржника ОСОБА_2 з
наступних підстав.

Ст. 376 ЦПК України передбачено, що
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або особи, у якої
знаходиться майно боржника та кошти,
належні боржникові від інших осіб, при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що на виконанні у Київському ВДВС ХМУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження №45227465 по виконанню
виконавчих документів про стягнення з
ОСОБА_2 на користь О.В. та ПАТ
«Регіон-Банк» загальної суми боргу в
розмірі 1 061 058,41 грн.

Державним виконавцем надсилались
запити до відповідних органів влади
для виявлення майна боржника.

Згідно акту державного виконавця від
06.11.2014 року, державним виконавцем було
здійснено вихід за адресою боржника,
але ОСОБА_2 пояснив, що він не пустить
учасників виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті
11 Закону України "Про виконавче
провадження", державний виконавець має
право безперешкодно входити до
приміщень та сховищ, що належать
боржникам або зайняті ними, проводити
огляд зазначених приміщень і сховищ,
при необхідності примусово відкривати
їх в установленому порядку.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України у справі № 1-18/2011 щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 376 у
взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК
України, роз'яснено, що Конституція
України проголосила Україну правовою
державою (стаття 1). Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави;
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави (частина друга статті 3
Конституції України). Конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України
(частина перша статті 64 Основного
Закону України).

Кожному гарантується недоторканність
житла; не допускається проникнення до
житла чи до іншого володіння особи,
проведення в них огляду чи обшуку
інакше як за вмотивованим рішенням
суду (частини перша, друга статті 30
Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та
недоторканність житла є не тільки
конституційно-правовим обов'язком
держави, а й дотриманням взятих
Україною міжнародно-правових
зобов'язань відповідно до положень
Загальної декларації прав людини 1948
року,Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 року. Зазначені
міжнародні акти згідно з частиною
першою статті 9 Конституції України є
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

В Україні як правовій державі
визнається і діє принцип верховенства
права (стаття 1, частина перша статті 8
Конституції України), який передбачає
панування права в суспільстві і
вимагає від держави його втілення у
правотворчу та правозастосовну
діяльність.

Права і свободи людини і громадянина
захищаються судом, завданням якого є,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечити
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України (частина перша статті 55
Основного Закону України, стаття 2
Закону України „Про судоустрій і
статус суддів").

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче
провадження», стягнення за виконавчим
документом в першу чергу звертається
на кошти боржника в гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, в тому
числі кошти на рахунках та вкладах
боржника в установах банків та інших
кредитних організаціях, на рахунки в
цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

З наданих суду матеріалів не
вбачається, що державним виконавцем
були в повному обсязі вжиті заходи,
щодо виявлення наявності у боржника
коштів в установах банків, та інших
кредитних організаціях, наявності
рахунків в цінних паперах у
депозитаріях, та цінних паперів на які
можливо звернути стягнення.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених Законом, неупереджено,
своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Однак, судом зазначається про те, що
державний виконавець просить дати
дозвіл на примусове проникнення до
житлового приміщення боржника ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_1, проте жодного
підтвердження про перешкоди не надано,
окрім одного акту від 06.11.2014 року. Дані
про те, що у вказаному житловому
приміщенні знаходиться майно чи кошти
боржника в матеріалах подання
відсутні, навпаки актом державного
виконавця підтверджується те, що є
рухоме майно, яке належить боржнику.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про виконавче
провадження», заходами примусового
виконання рішень є звернення стягнення
на майно боржника, звернення стягнення
на заробітну плату, доходи, пенсію,
стипендію боржника, вилучення у
боржника і передача стягувачеві певних
предметів, зазначених у рішенні, інші
заходи, передбачені рішенням.

Примусове входження до житла не є
першочерговим заходом примусового
виконання рішення суду. Крім того, як
вбачається з матеріалів справи у
боржника виявлені транспортні засоби,
та 19.11.2014 року державним виконавцем
Марченко О.М. був здійснений вихід до
квартири ОСОБА_2 та складений акт опису
майна боржника.

Таким чином, достатні правові підстави
для примусового проникнення до
житлового приміщення боржника ОСОБА_2
згідно вимог статті 376 ЦПК України суду
не доведено.

З цих підстав, мотиви подання не можна
визнати обґрунтованими, а тому подання
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 376 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого
державного виконавця Київського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_1 про примусове
входження до житлового приміщення -
відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Головуючий