УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Карпенко С.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення процентів за вкладом, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (ПАТ «КБ «Надра») 1 369 632,71 грн, яка складається з 874 493,11 грн донарахованих процентів за договором банківського вкладу за період з 31 грудня 2010 року по 04 вересня 2011 року, 330 276,98 грн інфляційних втрат, 164 862,62 грн трьох відсотків річних за період 31 грудня 2010 року по 05 вересня 2011 року.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що 09 червня 2008 року між сторонами укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний без поповнення», за яким позивачка передала, а відповідач прийняв 6 773 981 грн строком на 12 місяців зі сплатою 19 % річних.

Банк не виконав взятих на себе зобов'язань з повернення вкладу та виплаті процентів, тому 28 вересня 2009 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва з відповідача стягнуто на користь позивачки 6 773 981 грн несвоєчасно повернутого банківського вкладу, 1 281 555,16 грн нарахованих відсотків за період з 10 червня 2008 року по 26 серпня 2009 року, яке виконано 05 вересня 2011 року.

У зв'язку з тим, що відповідач тривалий час не виконував судове рішення та не повернув вклад з процентами, позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення донарахованих процентів, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України за період з 27 серпня 2009 року по 30 грудня 2010 року.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року скасовано рішення Шевченківського районного суду від 20 травня 2013 року про часткове задоволення цього позову та ухвалено нове, яким його задоволено частково та стягнуто з відповідача 1 731 355,31 грн донарахованих відсотків за вкладом за період з 27 серпня 2009 року по 30 грудня 2010 року, 376 734,25 грн трьох відсотків річних від суми боргу та 1 063 330,77 грн інфляційних втрат за період з 10 червня 2009 року по 30 грудня 2010 року.

Оскільки банк своєчасно не виконав рішення суду від 28 вересня 2009 року, сплативши кошти тільки 5 вересня 2011 року, позивачка просить стягнути з банку донараховані проценти, 3 % річних та інфляційні втрати за період, що не був предметом судового розгляду, та задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач після закінчення строку дії договору виконав свої зобов'язання та перерахував усі кошти на поточний рахунок позивачки, а вона не надала доказів на спростування цих доводів.

Проте з такими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 09 червня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено договір банківського вкладу «Класичний без поповнення», за яким позивачка передала, а банк прийняв 6 773 981 грн та зобов'язався повернути їх 09 червня 2009 року та сплатити 19 % річних.

Банк не виконав взятих на себе зобов'язань з повернення вкладу та процентів у встановлений договором строк, у зв'язку з чим ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про їх стягнення і 28 вересня 2009 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва ці вимоги задоволено та стягнуто з відповідача на її користь 8 057 266,16 грн, з яких 6 773 981 грн - сума вкладу, 1 281 555,16 грн - проценти за договором.

05 вересня 2011 року ПАТ «КБ «Надра» на виконання рішення сплатив позивачці 10 000 000 грн.

Оскільки банк своєчасно не виконав рішення суду та не повернув суму банківського вкладу з процентами, позивачка звернулась до суду з цим позовом та просить стягнути з банку донараховані проценти за період, що не був предметом судового розгляду, з 31 грудня 2010 року по 04 вересня 2011 року, а на підставі ст. 625 ЦК України - 3 % річних та інфляційні втрати за період з 31 грудня 2010 року по 05 вересня 2011 року.

Частинами 1, 5 ст. 1061 ЦК України та п. 4.2 договору банківського вкладу визначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу, які нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, проценти за договором банківського вкладу нараховуються у розмірі, передбаченому договором, по день фактичного їх повернення, у разі коли такі не були повернуті вкладнику на його вимогу - у встановлений договором строк.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не встановив, з якого часу вважається виконаним зобов'язання банку з повернення вкладу за договором, не перевірив доводів позивачки про те, що після закінчення строку дії договору банківського вкладу вона повідомила про свій намір забрати депозитний вклад та нараховані проценти, подавши відповідну заяву, проте банк порушив взяті на себе зобов'язання та не повернув кошти, і тільки 05 вересня 2011 року сплатив борг в порядку виконання рішення суду, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

А зробивши висновок про те, що банк перерахував кошти на поточний рахунок позивачки у цьому ж банку, зазначений у п. 3.4.4 договору, суд не перевірив, чи отримала вона ці кошти та чи мала реальну можливість використовувати їх.

Суд не перевірив, чи нараховуються відсотки за банківським вкладом за час прострочення до дня фактичного повернення вкладнику, не з'ясував, чи несе банк відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України зі сплати трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з урахуванням позицій, висловлених Верховним Судом України у постановах від 29 травня 2013 року № 6-39цс13 та від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що 21 листопада 2013 року рішенням апеляційного суду м. Києва, копія якого була долучена до позовної заяви, частково задоволено позов ОСОБА_6 та стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на її користь донараховані за період з 27 серпня 2009 року по 30 грудня 2010 року проценти за договором строкового банківського вкладу в розмірі 1 731 355,31 грн, за період з 10 червня 2009 року по 30 грудня 2010 року 376734,25 грн - три відсотки річних та 1 063330,77 грн - інфляційних втрат.

Суд не дав оцінки тим обставинам, що рішенням встановлено, що фактичне повернення коштів за договором банківського вкладу відбулося 05 вересня 2011 року за виконавчим листом, не перевірив, чи підлягають доказуванню ці обставини при розгляді цієї справи (ст. 61 ЦПК України), не надав цим обставинам відповідної оцінки, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову.

Разом із тим суд не перевірив, чи підлягають стягненню відсотки за вкладом, три відсотки річних та інфляційні і за який період, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, постановив передчасну ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко