Справа № 466/594/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 грудня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа: ЛКП
«Варшавське - 407» про відшкодування
шкоди, -

в с т
а н о в и в:

28 січня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа:
ЛКП «Варшавське - 407» про відшкодування
шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що квартира АДРЕСА_1
належить позивачеві на праві
власності. На цій же сходовій клітці
розташована квартира відповідачів
НОМЕР_1. Відповідачі спорудили
засклений балкон, на даху якого було
відсутнє відведення дощових вод, що
призвело до замокання стіни у квартирі
позивача. Внаслідок замокання стіни в
квартирі з'явився запах сирості та
з'явилась цвіль на стіні. Через цвіль на
стіні позивач постійно хвилюється за
власне здоров'я, зокрема дихальної
системи. Відповідачі в добровільному
порядку жодної шкоди не відшкодували
та не вчинили жодних дій, спрямованих
на усунення причини ушкоджень стіни
квартири позивача. Зважаючи на
тривалість та глибину моральних
страждань, позивач просить стягнути з
відповідачів матеріальну шкоду в
розмірі 3772,06 грн. та моральну шкоду в
розмірі 1700 грн.

В судове засідання позивач та її
представник ОСОБА_6 третій раз поспіль
не з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи. Від представника позивача на
адресу суду надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із зайнятістю в іншому процесі та
виклик експерта. Судом було відмовлено
у задоволенні зазначеного клопотання,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України
суд відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього
Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки
в судове засідання сторони або
будь-кого з інших осіб, які беруть
участь у справі, оповіщених у
встановленому порядку про час і місце
судового розгляду, якщо вони
повідомили про причини неявки, які
судом визнано поважними.

Як вбачається з матеріалів справи,
провадження у справі було відкрито
29.01.2014року. Висновок експерта надійшов
на адресу суду 11 серпня 2014 року, а 20
жовтня 2014 року представник позивача
був присутнім в судовому засіданні,
однак не заявляв клопотання про виклик
експерта в судове засідання. В наступні
судові засідання представник позивача
не з'являвся та скеровував на адресу
суду клопотання про відкладення
розгляду справи.

Така позиція позивача розцінюється
судом як така, що спрямована на
затягування розгляду справи, що є
порушенням прав позивача на розгляд
його справи упродовж розумного строку
та свідчить про зловживання позивачем
своїми процесуальними правами.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", частини 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, суд зазначає, що
праву особи на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку кореспондується
обов'язок добросовісно користуватися
наданими законом процесуальними
правами, утримуватись від дій, що
зумовлюють затягування судового
процесу, та вживати надані
процесуальним законом заходи для
скорочення періоду судового
провадження.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги неприбуття у судове засідання
належним чином повідомленого
відповідача, з урахуванням положень ч. 1
ст. 157 ЦПК України та п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні клопотання
представника позивача про відкладення
розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_7 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечили,
мотивуючи це тим, що немає причинно -
наслідкового зв'язку між замоканням
стіни в квартирі позивача та
спорудженням балкону в квартирі
відповідача, що підтверджено висновком
експерта.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилися, однак
скерували на адресу суду заяви, в яких
просили слухати справу у їх
відсутності, в позові просили
відмовити.

Представник третьої особи ЛКП
«Варшавське - 407» в судове засідання не
з'явилася, хоча належним чином була
повідомлена про дату та час розгляду
справи.

Враховуючи все вищенаведене, суд
приходить до висновку про можливість
завершення розгляду справи у
відсутності осіб, що не з'явилися,
оскільки в матеріалах справах
достатньо доказів для її розгляду.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов'язки сторін, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з копії свідоцтва про
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
дана квартира належить на праві
власності ОСОБА_1 та членам її сім'ї.

Квартира НОМЕР_1 у вищевказаному
будинку належить відповідачам - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Згідно відповіді Шевченківської
районної адміністрації ЛМР від 18.10.2012
року № 36-522 ОСОБА_2 вбачається, що згідно
висновку міжвідомчої комісії визнана
технічна можливість подальшої
експлуатації самочинно влаштованої
тераси, перепланування квартири
АДРЕСА_2 згідно з поданим проектом.

Згідно розпорядження Шевченківської
районної адміністрації ЛМР від 29.11.2012
року № 776 ОСОБА_2 та членам його сім'ї
дозволено провести перепланування
квартири АДРЕСА_2 згідно з поданим
проектом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд визнає належним та допустимим
доказом висновок № 033/14 від 01 серпня 2014
року судової будівельно - технічної
екпертизи, проведеної згідно ухвали
суду, відповідно до якого: неможливо
встановити коли з'явились пошкодження
стін у квартирі № 7 по вул. Торф'яній у м.
Львові; немає причинно - наслідкового
зв'язку між спорудженням балкону -
тераси і виявленими пошкодженнями в
квартирі № 7, як то: замокання
зовнішньої стіни і наявність тріщин у
фарбувальному шарі оздоблення
житлової кімнати у квартирі № 7.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, які особа
зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Однак судом встановлено, що дії, які
були вчинені відповідачами щодо
перепланування балкону не могли
призвести до замокання стіни в
квартирі позивача, про що стверджує
висновок експерта.

На переконання суду при розгляді даної
справи належними та допустимими
доказами не підтверджено вимог
позивача щодо завдання шкоди
відповідачами та за таких обставин суд,
приходить до висновку, що позов в
частині відшкодування матеріальної
шкоди слід залишити без задоволення.

Стосовно відшкодування моральної
шкоди, то ст. 1167 ЦК України передбачає,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. У відповідності
до п.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має
бути доведено в чому полягає ця шкода, з
яких міркувань він виходив визначаючи
розмір шкоди та якими доказами це
підтверджується.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

За таких обставин суд вважає, що
позивач не навів переконливих
аргументів щодо своїх моральних
страждань та не підтвердив їх
належними доказами та окрім цього
вимога про стягнення моральної шкоди є
похідною від вимоги про стягнення
матеріальної шкоди, яку суд залишив без
задоволення, а тому в стягненні з
відповідача моральної шкоди також слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 33, 60, 88, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р і
ш и в:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа: ЛКП
«Варшавське - 407» про відшкодування
шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська