Справа № 466/7900/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

3 грудня 2014року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі головуючої судді
Білінської Г.Б.

при секретарі Ярема
О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

установив:

05.11.2014року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом, в якому
просить стягнути на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» з ОСОБА_1, ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 52476,23гривень та судові
витрати в розмірі 213,92гривень.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 21 січня 2005року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був
укладений договір №E/EV 206, відповідно до
якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі
1000,00доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом на термін
23.01.2006року, а ОСОБА_1 зобов'язувався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановленим
договором.

Банк взяті на себе зобов'язання виконав
в повному обсязі. Відповідач взяті на
себе зобов'язання не виконав, а тому
станом на 11.09.2014року заборгував ПАТ КБ
«Приватбанк» кошти по кредитному
договору в загальній сумі 52476,23гривень.

Для забезпечення виконання кредитного
договору, між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 укладено договір поруки,
відповідно до якого ОСОБА_2 виступає
поручителем по даному зобов'язанню, що
означає нічим не обумовлене і
абсолютне право кредитора вимагати
виконання зобов'язання повністю як від
позичальника та поручителя разом, так і
від кожного окремо.

Представник позивача в судове
засідання не заявився, на адресу суду
надійшла заява про слухання справи у
відсутності представника ПАТ КБ
«Приватбанк».

Відповідач в судове засідання не
з'явився з невідомих суду причин, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
стверджується відмітками в журналі
реєстрації вихідної кореспонденції
суду та повідомлення про вручення
поштового відправлення з відміткою про
особисте вручення, заперечень на
позовну заяву відповідачем суду подано
не було. Зі згоди представника позивача
суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169,
224 ЦПК України, на підставі наявних
доказів.

У відповідності до ст.197 ЦПК України у
зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану
справу у відсутності сторін без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

З'ясувавши дійсні обставини справи,
дослідивши зібрані по справі докази
суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовної заяви слід
відмовити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 21
січня 2005року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1 був укладений договір №E/EV 206,
відповідно до якого ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 1000,00доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом на термін 23.01.2006року, а ОСОБА_1
зобов'язувався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановленим договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

В судовому засіданні встановлено, що
банк взяті на себе зобов'язання виконав
в повному обсязі. Відповідач взяті на
себе зобов'язання не виконав, а тому
станом на 11.09.2014року заборгував ПАТ КБ
«Приватбанк» кошти по кредитному
договору в загальній сумі 52476,23гривень.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Для забезпечення виконання кредитного
договору, між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 укладено договір поруки,
відповідно до якого ОСОБА_2 виступає
поручителем по даному зобов'язанню, що
означає нічим не обумовлене і
абсолютне право кредитора вимагати
виконання зобов'язання повністю як від
позичальника та поручителя разом, так і
від кожного окремо.

Дані обставини підтверджуються
долученими до матеріалів справи
письмовими доказами.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної та спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язання
за кредитним договором, позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватись з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Жодних дій що свідчили б про визнання
відповідачем боргу, як це передбачено
ч.1 ст.264 ЦК України, ним не вчинялось.
Поважності підстав пропуску строку
позовної давності позивачем не
доведено.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити за спливом строку позовної
давності, в силу дії ч.4 ст.267 ЦК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 83, 169, 209, 212, 214-215,
224-226 ЦПК України, ст.ст.526, 575, 651, 1048, 1049,
1050, 1054, 1055 ЦК України, -

вирішив:

В позові Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити за спливом строку
позовної давності.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: Г. Б. Білінська