Справа № 591/7141/14-ц
Провадження № 2/591/2586/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Грищенко О.В.,
секретаря Біріної Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Суми
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства „Грандфінресурс" про
захист прав споживача, стягнення
матеріальних збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, який мотивує тим, що 24.09.2012 р.
уклав з відповідачем договір, який
вважає укладеним із свого боку під
впливом обману, з порушенням його прав
як споживача послуг, крім того, у
відповідача була відсутня відповідна
ліцензія на надання фінансових послуг.
Укладаючи договір, з боку відповідача
була застосована нечесна
підприємницька практика, позивача
запевнили, що він отримає необхідну
йому позику в сумі 50 000 грн., він був
переконаний, що укладає договір позики.
На вимогу іншої сторони, вніс 3500,00 грн.
комісійного внеску на рахунок
відповідача нібито в якості
підтвердження своєї платоспроможності
погашення позики, та за умови
подальшого зарахування цієї суми в
рахунок внесення чергових платежів за
договором позики. Просив визнати даний
договір недійсним та стягнути з
відповідача на свою користь збитки в
сумі 3500 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, пояснив, що підписав
цей договір під впливом обману з боку
представника відповідача, який
переконав його в тому, що через три дні
після сплати першого внеску в сумі 3500
грн., які були сплачені позивачем в день
укладення договору, йому буде надана
позика в сумі 50000 грн., але на всі
дзвінки в офісі відповідача
відповідали, що потрібно зачекати, і
позику позивач так і не отримав.

Відповідач, повідомлений належним
чином про час і місце розгляду справи, в
судове засідання не з'явився, причини
неявки суду не повідомив. Враховуючи,
що представник відповідача висловив
свою позицію, надавши суду письмові
заперечення проти позову, на підставі
наявних у справі доказів, які, на думку
суду, є достатніми, суд за згодою
позивача вважає за можливе розглянути
справу у відсутність представника
відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов
обґрунтований і підлягає задоволенню,
з наступних підстав.

Встановлено, що сторони у справі уклали
договір. Згідно з договором від 24.09.2012 р.
№213125, укладеним між ОСОБА_1 та ПП
„Грандфінресурс" та додатками до
нього, які є його невід'ємною частиною,
Адміністратор, який діє від імені ПП
„Грандфінресурс" зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок
Учасника (ОСОБА_1.) певні юридичні дії,
спрямовані на отримання грошової суми,
на умовах діяльності Програми „Альянс
Україна", тобто з метою отримання
грошових коштів на придбання товару в
групі (додаток № 2). ОСОБА_1, згідно з
програмою зобов'язується сплачувати
іншій стороні одноразовий платіж та
щомісячні платежі, згідно з графіком.
При цьому в договорі не визначено, коли
саме Учасник зможе отримати необхідну
суму. (а.с.7).

Встановлено, що ОСОБА_1, звернулася до
ПП „Грандфінресурс" з метою отримання
позики в сумі 50 000 грн., і з цією метою
сплатила платіж за вказаним договором
в сумі 3500,00 грн. (а.с.10).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються Законом України
„Про захист прав споживачів", а також в
частині вимог про застосування
наслідків недійсності правочину -
статтями 203, 230 ЦК України.

Згідно з п. 1.1 вищевказаного договору
адміністратор, за згодою учасника,
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару, або
відповідної суми у позику, в тому числі:
сформувати реєстр учасників,
організовувати та здійснити оплату
товару на користь учасника або надати
учаснику відповідну суму у позику.

Відповідно до п. п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Відповідно до ст. 4 договору, його
укладено у двох примірниках, по одному
для кожної із сторін. Цей договір не є
поворотною фінансовою допомогою. Усі
додатки до нього є його невід'ємною
частиною. Підписання угоди є
свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання ( а.с.7).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання відповідної
грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п. 4.1 ст. 4 додатку №2 ).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст. 12
додатку №2 ).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом ( ст. 15 додатку №2 ).

На виконання умов договору, позивач
сплатив 3500 грн. 00 коп., що складається з
суми одноразового комісійного внеску.

З умов договору вбачається, що позивач
сплачував зазначені кошти не за сам
товар, тобто гроші, які він бажав
отримати, а за дозвіл отримати позику.
Передбачувана позика сплачується із
коштів учасників групи. Ні договір, ні
умови програми "Альянс Україна" не
передбачають залучення власних коштів
ПП.

З наведеного слідує, що предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
програми «Альянс Україна»
адміністративних послуг, у тому числі,
фінансового характеру, з метою
отримання заявленої до надання
грошової суми.

Суд дійшов висновку, що доводи позивача
в частині відсутності у відповідача
права на надання фінансових послуг
необґрунтовані, оскільки договір був
укладений 24.09.2012 р., а Закон України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
відповідно до якого ліцензуванню
підлягає господарська діяльність,
зокрема, із надання фінансових послуг,
набрав чинності з 09.01.2013 року.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Позивачка стверджує, що вказаний
платіж здійснила з метою отримання у
найближчий час позики у розмірі 50 000
грн. для придбання будинку. На
підтвердження вона надала суду
листівку з інформацією рекламного
змісту, отриману нею від працівника
відповідача, з якої вбачається, що за
адресою, де розташований офіс
відповідача, можна отримати позику на
вигідних умовах. (а.с.20). Свій позов про
визнання угоди недійсною вона
обґрунтувала посиланням на ст. ст. 229, 230
ЦК України, ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» вважаючи, що
помилилася при укладенні договору, а
відповідач ввів її в оману нечесною
підприємницькою діяльністю,
утворенням пірамідальної схеми.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом. У разі визнання правочину
недійсним особа, яка помилилася в
результаті її власного недбальства,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину. Сторона, яка
своєю необережною поведінкою сприяла
помилці, зобов'язана відшкодувати
другій стороні завдані їй збитки.

Статтею 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» заборонена нечесна
підприємницька практика. До такої
практики віднесена будь-яка діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману - п. 2 абзацу другого ч.
1 ст. 19. Забороняються як такі, що
вводять в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції - п. 7 ч. 3 ст. 19.
Перелік форм підприємницької
діяльності, що вводить в оману, не є
вичерпним - ч. 2 ст. 19. право чини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Закон встановив
недійсність правочинів, здійснених з
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Оскільки позивачка сплачувала кошти не
за товар, а за можливість отримання
позики у сумі 50 000 грн., приватне
підприємство діяло без залучення
власних коштів, формувало групи
клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалася виплата позик окремим
клієнтам, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи, суд
вважає, що є підстави для визнання
вказаного договору нікчемним, а
оскільки ця обставина оспорюється
відповідачем, - для визнання договору
недійсним.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 27 березня 2013 року у справі № 6-22цс13
та постанові від 23 травня 2012 року у
справі № 6-35цс12, які відповідно до вимог
ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими
для всіх судів України.

Суд також враховує те, що укладений
сторонами договір не містить строків
та (або) термінів отримання учасником
товару/позики, не передбачає будь-якої
відповідальності ПП „Грандфінресурс"
за невиконання умов договору та
будь-яких гарантій отримання учасником
товару/позики. Натомість договором
передбачено, що у випадку неналежного
виконання умов договору або не сплати
запропонованих адміністратором
платежів, учасник позбавляється права
на придбання товару/позики, втрачає
сплачений адміністративний платіж і
позбавляється права на участь у
наступному найближчому заході. У разі
виявлення учасником бажання розірвати
договір протягом 3 календарних днів з
моменту його підписання та виконання
ним умов ст.8 Договору, відповідач
повертає учаснику 70% внесеного ним
вступного платежу, в інших випадках
розірвання договору - вступний платіж
та адміністративні витрати учаснику не
повертаються, повернення коштів
відбувається після закриття реєстру.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
умови оспорюваного договору є
несправедливими та непрозорими,
унаслідок чого утворюється істотний
дисбаланс договірних прав і обов'язків
на шкоду споживачеві і на користь
відповідача, і що ПП „Грандфінресурс"
здійснює нечесну підприємницьку
практику. Є підстави вважати, що
діяльність відповідача ввела
споживача в оману, оскільки програма
"Альянс Україна" формується виключно на
кошти учасників програми без залучення
коштів ПП " Грандфінресурс". Оплата
товару здійснюється за кошти, внесені
учасниками програми, і в подальшому
учасник, який отримав товар, сплачує
внески, які фактично компенсують кошти
іншим учасникам програми, тобто один
учасник програми за свої власні кошти,
без інвестування коштів відповідача
оплачує товар іншому учаснику
програми.

Згідно п.4.1 Умов Програми "Альянс
Україна", коли реєстр є достатнім,
Адміністратор організує комітет по
розподілу грошового фонду. Після
вчасної сплати чергового загального
платежу учасник Програми набуває право
брати участь у найближчому заході.
Розподіл грошового фонду проводиться
комітетом по розподілу грошового
фонду, який утворюється наказом
Адміністратора.

З наведеного вбачається, що рішення про
передачу товару або позики залежить
лише від волі відповідача, який на
власний розсуд приймає таке рішення, і
позивач позбавлений можливості
вплинути на це рішення, оскільки немає
можливості отримати інформацію про
фінансовий стан інших учасників групи.

Умовами оспорюваного договору на
позивача покладено обов'язок суворо
дотримуватися умов договору, в той час
як у договорі відсутні умови, які б
передбачали настання негативних
наслідків для відповідача за
невиконання умов Договору. У спірному
договорі умова про надання грошей у
позику залежить від певних обставин,
які можуть взагалі не настати, а тому
така умова є несправедливою відносно
позивача та вказує, що правочин не
направлений на реальне настання
правових наслідків.

Крім того, оспорюваний Договір та
Додатки до нього укладені в межах
створеної відповідачем системи, яка
полягає у створенні груп учасників, які
бажають придбати товар з розстроченням
платежу на досить тривалий час в
порядку та на умовах, передбачених
Договором та Додатками до нього. Така
система вводить в оману споживачів
шляхом залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми, що в свою чергу здійснюється за
кошти, внесені учасниками програми і
відповідач без інвестування коштів
оплачує товар іншому Учаснику
Програми; також є несправедливою умова
про надання грошей у позику за умови
сплати позивачем найбільшої суми, що
значно перевищує суми інших учасників,
проте позивач не володіє інформацією
щодо необхідності сплати конкретної
суми, яка повинна перевищувати суму
інших учасників для отримання бажаної
позики.

Наведене свідчить про істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків, і є порушенням прав
позивача як споживача послуг.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що досягнута між сторонами
угода порушує права позивача, а
діяльність відповідача з реалізації
послуг з адміністрування системи є
такою, що вводить споживача в оману. Суд
бере до уваги доводи позивача про те, що
оспорюваний договір він уклав під
впливом недобросовісних дій
відповідача, які полягали у навмисному
створенні у нього помилкового уявлення
про обставини, які мають істотне
значення: природи правочину, умов, за
яких він міг отримати позику, інших
прав та обов'язків сторін у правочині
та ін. Крім того, заслуговують на увагу
доводи позивача про те, що оспорюваний
правочин він уклав внаслідок помилки,
причиною якої, зокрема, стали
відсутність у нього юридичної освіти
та наявність певних складнощів у
вивченні ним змісту договору, який
виготовлений дуже дрібним шрифтом, а
також помилкове сприйняття ним змісту
і умов договору. Він неправильно
сприйняв фактичні обставини правочину,
що вплинуло на його волевиявлення.
Тобто, у випадку вірного розуміння ним
усіх умов договору, він би ніколи його
не уклав.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим
позов про визнання угоди недісною і
поверненню позивачці на підставі ст. 216
ч. 1 ЦПК України сплаченої нею
відповідачу суми за договором.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача необхідно стягнути
судовий збір на користь держави в сумі
243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 203, 229, 230, ч.ч. 1, 3 ст. 215, ч. 1
ст. 216 ЦК України, ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів», ст. 1, 4, 9, 34
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг», ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209,
212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства
„Грандфінресурс" на користь ОСОБА_1
завдані збитки в сумі 3500 гривень 00 коп.

Стягнути з приватного підприємства
„Грандфінресурс" на користь держави 243
гривні 60 коп. на відшкодування судових
витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана особою яка була присутня
при оголошенні рішення суду протягом 10
днів з дня його оголошення а особою яка
не брала участі в розгляді справи
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення до судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Сумської
області через Зарічний районний суд м.
Суми. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо скаргу не було
подано.

Суддя