Семенівський районний суд Полтавської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №547/1527/14-ц

Провадження
№2/547/468/14

24 грудня 2014 року
смт.
Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської
області в складі:

головуючого - судді Литвина М. М.,

при секретарі - Сінельник С. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Семенівка
Полтавської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ПАФ «Україна» про
розірвання договору оренди та
повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
Семенівського районного суду
Полтавської області з позовом до ПАФ
«Україна» про розірвання договору
оренди та повернення земельної
ділянки, мотивуючи його тим, що вона
ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_2,
успадкувала земельну ділянку, площею
2,73 га., що знаходиться на території
Біляківської сільської ради
кадастровий номер :00:004:0003.

За життя ОСОБА_2 уклав договір оренди
земельної ділянки із ПАФ «Україна» та
передав вказану земельну ділянку в
оренду, про що й повідомив позивача.

Після смерті ОСОБА_2 залишився
договорів оренди і акт
прийому-передачі з ПАФ «Україна», в
яких дати підпису була зазначена 01.03.2011.
Державну реєстрацію даний договір
пройшов 07.06.2011 року.

Позивач ознайомилася з договором 19.11.2014
року.

Вказаний договір оренди земельної
ділянки вважає недійсними, оскільки в
укладеному договорі є відхилення від
типового договору оренди землі,
порушений порядок державної
реєстрації вказаного договору, та
порушені умови та строки передачі
земельної ділянки орендарю.

Позивач прохав суд розірвати договір
оренди земельної ділянки, без номеру,
укладений 01.03.2011р. між ОСОБА_2 та ПАФ
«Україна» та повернути земельну
ділянку.

У судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_3, що діє на підставі
доручення, позовні вимоги змінив та
прохав суд визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки, без номеру,
укладений 01.03.2011р. між ОСОБА_2 та ПАФ
«Україна».

В судовому засіданні представник
відповідача Гришко В. В., що діє на
підставі доручення, позовні вимоги не
визнав в повному обсязі, вказавши, що
договір оренди земельної ділянки,
укладений 01.03.2011р. між ОСОБА_2 та ПАФ
«Україна» відповідає вимогам
законодавства, між сторонами досягнуто
згоди із всіх істотних умов, порядок
реєстрації договору та передання
земельної ділянки дотримано, ПАФ
«Україна» свої зобов'язання за
вказаним договором виконує та права
позивача не порушує, тому прохав
відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
розглянувши матеріали справи та
оцінивши їх в своїй сукупності,
приходить до наступного.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_1,
згідно копії свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_1,
успадкувала після смерті ОСОБА_2
земельну ділянку розміром 2,7383 га., що
розташована та території Біляківської
сільської ради Семенівського району
Полтавської області, кадастровий номер
:00:004:0003.

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
№ 23567339 ОСОБА_1 є власником земельної
ділянки з кадастровим номером
:00:004:0003.

01.03.2011р. між ОСОБА_2 та ПАФ «Україна»
було укладено договір оренди земельної
ділянки площею 2,74 га.

Вказаний договір був зареєстрований
відділом Держкомзему в Семенівському
районі Полтавської області 07.06.2011р. за
№ 00.

Згідно п. 8 вказаного договору договір
укладено на 10 (десять) років.

Згідно п. 2 Договору, в оренду
передається земельна ділянка площею 2,74
га.

Згідно п. 20 Договору, передача
земельної ділянки здійснюється у
тижневий строк після державної
реєстрації договору за актом її
приймання - передачі.

Згідно п. 39 Договору, Розірвання
договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається. Також рукописним
способом зазначено - «умовами
розірвання договору в односторонньому
порядку є невиплата орендної плати до
01.12. поточного року використання
земельної ділянки за нецільовим
призначенням».

Згідно п. 40 Договору, перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до другої особи, а також
реорганізація юридичної особи -
орендаря не є підставою для зміни умов
або розірвання договору. Також
рукописним способом зазначено - «право
на орендовану земельну ділянку в разі
смерті фізичної особи- орендаря,
засудженням або обмеженням її
дієздатності за рішенням суду
переходить до спадкоємців або інших
осіб, які використовують цю земельну
ділянку разом з орендарем».

Твердження позивача, про те, що до
договору оренди земельної ділянки
площею 2,74 га. від 01.03.2011р. вносилися
зміни та дописи після фактичного
підписання його сторонами не
підтверджуються жодними матеріалами
справи.

Також судом встановлено, що земельна
ділянка з кадастровим номером
:00:004:0003 фактично
використовувалася ПАФ «Україна» з 2011
року та ПАФ «Україна» сплачувала
орендну плату, визначену умовами
Договору, проти чого сторони не
заперечують.

Таким чином, судом встановлено, що при
укладенні договору оренди земельної
ділянки від 01.03.2011р. між ОСОБА_2 та ПАФ
«Україна» було досягнуто згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК
України, згідно якої суд розглядає
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 57 Цивільного
процесуального Кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального Кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 792 Цивільного
Кодексу України, відносини щодо найму
(оренди) земельної ділянки регулюються
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 93 Земельного
кодексу України, право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.8 ст.93 Земельного
кодексу України, відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
оренду землі», договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
оренду землі», передача об'єкта оренди
орендарю здійснюється орендодавцем у
строки та на умовах, що визначені у
договорі оренди землі, за актом
приймання-передачі.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Цивільного
Кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч.3 ст. 203 Цивільного
Кодексу України, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного
Кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного
Кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що при вирішенні спору
по даній справі, правове значення має
наявність у сторін волі на укладення
сторонами договору оренди земельних
ділянок, досягнення сторонами згоди із
усіх істотних умов договору, а не на
момент його державної реєстрації, чи
момент фактичної передачі земельної
ділянки. Вчиненим правочин слід
вважати з моменту, коли сторони свого
часу досягли згоди з усіх істотних
умов. Одностороння незгода сторони із
умовами виконання раніше підписаного
договору не може визнаватися
обставиною для його недійсності.

Із зазначених підстав суд також
вважає, що оформлення акту
прийому-передачі в оренду земельної
ділянки в терміни, не передбачені
договором, не може бути підставою для
визнання недійсним спірного договору
оренди земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, те, що при
укладенні договору оренди земельної
ділянки між ОСОБА_2 та ПАФ «Україна»
було досягнуто згоди з усіх істотних
умов договору, умови договорів
фактично були виконані, при укладені та
виконанні договору порушення прав та
інтересів позивача не відбувалося, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 15, 202, 203, 215, 629, 638, 792
Цивільного Кодексу України, Законом
України «Про оренду землі», ст. 93
Земельного кодексу України, ст. ст. 10, 11,
57, 60, 88, 209 - 215, 226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАФ
«Україна» про розірвання договору
оренди та повернення земельної ділянки
- відмовити в повному обсязі в зв'язку з
необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Якщо було подано
апеляційну скаргу рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом .

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
проголошення рішення суду. Апеляційна
скарга подається Апеляційному суду
Полтавської області через
Семенівський районний суд.

Головуючий - підпис

«З оригіналом - згідно»

Суддя Семенівського районного суду

Полтавської області
М. М. Литвин