У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року суддя Подільського
районного суду м.Києва Декаленко В. С. ,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аттика Стиль» про
визнання недійсним додаткових угод до
Договору підряду № 33/09 від 31.03.2009 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання недійсним
додаткових угод до Договору підряду №
33/09 від 31.03.2009 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви
приходжу до висновку, що вона (заява)
подана з порушенням правил
підсудності, а тому підлягає
поверненню позивачу для подання до
належного суду, виходячи з наступних
підстав.

Так стаття третя ЦПК України визначає,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЦПК України, позов
пред'являється шляхом подання позовної
заяви до суду першої інстанції…

Відповідно до ст.ст. 107, 109 ЦПК України,
усі справи, що підлягають вирішенню в
порядку цивільного судочинства,
розглядаються районними, районними у
містах, міськими та міськрайонними
судами.

Позови до фізичної особи
пред'являються в суд за зареєстрованим
у встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування. Позови до юридичних
осіб пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
позивача та доданих до неї документів,
останній звертаючись із нею до
Подільського районного суду м. Києва та
вважаючи, що вона підсудна йому,
обґрунтовує це тим, що
місцезнаходженням відповідач є адреса:
м. Київ, вул. Електриків, 26, однак з
даними твердженнями позивача
погодитись неможливо виходячи з
наступного.

Мною встановлено, що чинним
цивільно-процесуальним законодавством
України крім загальної підсудності
справ, визначено також їх виключну
підсудність.

Так відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК, позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 42 своєї Постанови № 3 від
01.03.2013 року «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», виключну підсудність
встановлено для позовів, що виникають
із приводу нерухомого майна (частина
перша статті 114 ЦПК). Згідно з
положеннями статті 181 ЦК до нерухомого
майна належать: земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на них,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення.
Наприклад, це позови про право
власності на таке майно; про право
володіння і користування ним (стаття 358
ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у
спільній частковій власності та виділ
частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК);
про поділ нерухомого майна, що є у
спільній сумісній власності та виділ
частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК);
про право користування нерухомим
майном (визначення порядку
користування ним); про право, яке
виникло із договору найму жилого
приміщення, оренди тощо; про визнання
правочину з нерухомістю недійсним; про
звернення стягнення на нерухоме майно -
предмет іпотеки чи застави; розірвання
договору оренди землі; стягнення
орендної плати, якщо спір виник з
приводу нерухомого майна; про усунення
від права на спадкування та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Крім того, Пленум Верховного суду
України в п. 27 своєї Постанови № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
позови про визнання недійсними
правочинів щодо нерухомого майна та
застосування наслідків недійсності
пред'являються відповідно до частини
першої статті 114 ЦПК за
місцезнаходженням майна або основної
його частини. Кваліфікація об'єктів як
нерухомого майна здійснюється
відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При
цьому за місцезнаходженням нерухомого
майна повинні пред'являтися також
позови про визнання недійсними
правочинів щодо нерухомого майна, яке
буде створено в майбутньому (щодо
інвестиційних договорів про
будівництво нерухомого майна,
договорів про участь у фонді
фінансування будівництва тощо).

Як вбачається зі змісту позовної заяви
позивача та доданих до неї документів,
предметом спору між сторонами у ній є
визнання недійним додаткових угод до
Договору підряду № 33/09 від 31.03.2009 року
предметом якого є проведення
будівельно-монтажних робіт з
будівництва будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

З викладеного вбачається, що позов
позивача є нічим іншим як позовом про
визнання недійсними правочину щодо
нерухомого майна, а тому щодо його
підсудності підлягають застосуванню
положення ч. 1 ст. 114 ЦПК України.

Мною ж встановлено, що
місцезнаходження будинку, будівництво
якого було предметом укладеного між
сторонами спірного Договору підряду №
33/09 від 31.03.2009 року, територіально не
відноситься до юрисдикції
Подільського районного суду м. Києва, у
зв'язку з чим дана позовна заява не може
бути підсудна йому.

Стаття 115 ЦПК України визначає, що якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, про що постановляється
ухвала.

Крім того необхідність повернення
позовної заяви позивачу у зв'язку з
непідсудністю справи цьому суду,
визначена в п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене приходжу до
висновку про доведеність необхідності
повернення позовної заяви позивачу для
подання до належного суду.

На підставі викладеного, Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ»,
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
керуючись ст.ст. 3, 11, 107, 110, 109, 114, 115, 118, 121
ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аттика
Стиль» про визнання недійсним
додаткових угод до Договору підряду №
33/09 від 31.03.2009 року, повернути позивачу
для пред'явлення до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко