У х в а л а

іменем україни

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «БТА Банк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та визнання права
власності на предмет іпотеки за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
6 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року публічне акціонерне
товариство «БТА Банк» (далі - ПАТ «БТА
Банк») звернулося до суду із указаним
позовом, посилаючись на те, що 6
листопада 2007 року із ОСОБА_4 було
укладено договір про відкриття
кредитної лінії, згідно із внесеними
додатковими договорами змінами, з
лімітом у 353 тис. доларів США зі сплатою
15,5 % річних терміном до 6 листопада 2017
року. У той же день на забезпечення
виконання зобов'язань позичальника між
банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки, за яким вони передали
в іпотеку банку нежитлові будівлі,
площею 765,6 кв.м, по АДРЕСА_1. Належним
чином умови договору позичальник, як і
майновий поручитель, не виконували,
допустили заборгованість, яка станом
на 5 червня 2012 року склала 2 950
925 грн 23 коп.

У зв'язку з цим позивач просив суд в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 6 листопада 2007
року звернути стягнення на предмет
іпотеки - нежитлові будівлі, площею 765,6
кв.м, по АДРЕСА_1 за ціною 3 315 тис. грн.,
шляхом набуття права власності ПАТ
«БТА Банк» на вказані нежитлові
будівлі; припинити право власності
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вказані нежитлові
будівлі та визнати за ПАТ «БТА Банк»
право власності на них.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2013 року
у задоволенні позову ПАТ «БТА Банк»
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 6 лютого 2014 року рішення
районного суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ПАТ
«БТА Банк» задоволено. Звернуто
стягнення за договором іпотеки від
6 листопада 2007 року на предмет
іпотеки - нежитлові будівлі, площею
765,6 кв.м, по АДРЕСА_1, які належать
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ціною 3 315 тис. грн
без ПДВ, шляхом набуття права власності
ПАТ "БТА Банк" в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 6 листопада 2007 року у розмірі 2 950 925
грн 23 коп. яка включає: строкову
заборгованість за кредитом в розмірі 311
929,00 доларів США (що становило 2 493 092 грн
53 коп.); прострочену заборгованість за
кредитом в розмірі 23 635,00 доларів США (що
становило 188 902 грн 74 коп.); строкову
заборгованість зі сплати процентів в
розмірі 5 201,24 доларів США (що становило
41 570 грн 91 коп.); прострочену
заборгованість зі сплати процентів в
розмірі 26 295,18 доларів США (що становило
210 164 грн 23 коп.); пеню в розмірі 14 312 грн 83
коп.; 3% річних в сумі 2 881 грн 99 коп.
Припинено право власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на нежитлові будівлі площею 765,6
кв.м, по АДРЕСА_1. Визнано за ПАТ
"БТА Банк" право власності на вказані
нежитлові будівлі. Стягнуто з
ПАТ "БТА Банк" на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 по 16 287, 38 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду та частково
задовольняючи позов, апеляційний суд
на підставі доказів, поданих сторонами,
що належним чином оцінені (ст.
212 ЦПК України), дійшов до правильного
висновку про те, що ОСОБА_4 як
позичальник і майновий поручитель
порушив умови договору про відкриття
кредитної лінії та договору іпотеки,
допустив заборгованість за кредитом,
розмір якої судом встановлено з
урахуванням вимог закону та договору.

Застосувавши ст. 37 Закону України «Про
іпотеку», оскільки іпотечне
застереження (п. 6.2.3.1 договору іпотеки)
передбачило набуття іпотекодержателем
права власності у разі невиконання
іпотекодавцем зобов'язань за кредитом,
ст. 627 ЦК України та роз'яснення, надані
у п. 39 (а не п. 38, про що зазначається в
касаційній скарзі) постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
апеляційний суд вірно звернув
стягнення на предмет іпотеки з
визнанням за банком на нього права
власності.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 6 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта