Справа № 653/2997/14-ц
Провадження № 2/653/957/14
РІШЕННЯ

іменем України

"12" грудня 2014 р. Генічеський районний
суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді
Венглєвської Н.Б.,

при секретареві
Мустафаєві Ф.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Генічеськ справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняття її з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з
позовом до відповідача, в якому
зазначають, що у вони перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 1987 року. За час
спільного проживання ними було
придбано квартиру НОМЕР_1 ЖБК
"Будівельник-1" у житловому будинку по
АДРЕСА_1 в м. Генічеськ Херсонської
області. Відповідно до реєстраційного
посвідчення від 19.03.1993 року право
власності на вказану квартиру
зареєстровано за ОСОБА_2. Крім
позивачів у даній квартирі проживає
також їхній син ОСОБА_4 разом зі своєю
дружиною та зареєстрований відповідач
по справі ОСОБА_3, який з 2006 року після
реєстрації шлюбу у вказаній квартирі
не проживає, мешкає окремо у м.
Генічеськ. Вказують, що реєстрація
відповідача за місцем їхнього
проживання у належній їм квартирі
порушує їх права як власників
нерухомого майна та тягне за собою
матеріальну шкоду, яка виражається в
тому, що вони мають постійно сплачувати
комунальні послуги за особу, яка
фактично в квартирі не проживає.

Позивачами запропоновано відповідачу
добровільно знятися з реєстрації в
квартирі, але відповідач відмовився
виписатися з квартири. Вказують, що
оскільки останній понад вісім років не
проживає у належній їм квартирі, то з
урахуванням ст.ст. 71, 72 ЖК України є
такою особою що втратив право
користування жилим приміщенням.
Вважають, що відповідач порушує їхнє
право на вільне користування
власністю, тому просять суд усунути
перешкоди в користуванні власністю
шляхом визнання відповідача таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 в м. Генічеськ та зобов'язати
його знятися з реєстрації.

В судовому засіданні представник
позивачів за довіреністю ОСОБА_5 подав
заяву про зміну підстав позову де
посилаючись на вимоги ст.ст. 383, 405 ЦК
України, ст. 150 ЖК України просить суд
позов задовольнити, винести рішення
яким усунути перешкоди в користуванні
власністю позивачів, шляхом визнання
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 в м.
Генічеськ та зобов'язати його знятися з
реєстрації

Відповідач позовні вимоги не визнав.
Пояснив, що є рідним сином позивачів.
Дійсно з 2006 року не проживає у вказаній
квартирі, однак продовжує бути там
зареєстрований. Іншого житла він не
має, тимчасово проживає в житловому
будинку, належному позивачам в м.
Генічеськ Херсонської області, однак
вказане житло йому не належить. Крім
того вказує, що спірна квартира була
надана позивачам в порядку черговості
одержання житла та він будучи
малолітньою дитиною надавав батькам
право на першочергове отримання цього
житла, а отже також має право на частку
цієї квартири. Фактично спірна
квартира йому не потрібна. Він іноді
відвідує квартиру 31, в ній знаходяться
деякі його речі. Виписуватися йому
нікуди. Просить в позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані сторонами докази по
справі вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод , до якої Україна приєдналася 17
липня 1997року відповідно до Закону №
475/97-ВР від 17.07.1997р "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950року, Першого
протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до
Конвенції" закріплено принцип
непорушності права власності , який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти ,
користуватися і розпоряджатися
належним майном, на власний розсуд
учинити щодо свого майна будь-які
угоди, відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб
(ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім"ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 в м.
Генічеськ Херсонської області яка на
праві приватної власності належить
ОСОБА_2 відповідно до Реєстраційного
посвідчення від 19.03.1993 року. В
зазначеній квартирі зареєстрований
відповідач, але фактично він в квартирі
не мешкає з 2006 року з причин одруження
та зміни міста проживання: спочатку
проживав в м. Горлівка на найманій
квартирі, яку згідно пояснень як
позивачів так і відповідача оплачували
позивачі, а потім в житловому будинку
по АДРЕСА_2 в м. Генічеськ, що також
належить на праві власності позивачам,
що визнається сторонами по справі.

Перешкод відповідачу в користуванні
квартирою з боку позивача не
відбувалося, що також визнається
відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Суд вважає, що відповідач без поважних
на то причин в зазначеній квартирі не
мешкає, тобто не використовує житло за
цільовим призначенням - для проживання,
і відповідно не реалізував своє право
на проживання в квартирі протягом
встановленого законом строку , а тому
згідно ст. 405 ЦК України втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 Також
судом визнається, що реєстрація
відповідача в зазначеному будинку,
створює перешкоди в користуванні
позивачем власністю.

Враховуючи викладене, суд вважає
необхідним визнати відповідача таким,
що втратив право користування
квартирою позивача.

Разом з тим, суд не погоджується з
доводами відповідача, що він є
співвласником спірної квартири, і в
квартирі знаходяться його речі,
оскільки ніяких доказів з цього
приводу позивачем не надано, а
відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Крім того, суд вважає, що в задоволенні
вимог позивача щодо зобов'язання
відповідача знятися з реєстрації за
вказаної адреси необхідно відмовити,
оскільки в судовому засіданні
встановлено, що позивач бажає отримати
рішення суду для подальшого його
використання для зняття з реєстрації
відповідача в квартирі, та її
реалізації, а згідно ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення , про
визнання особи безвісно відсутньою бо
оголошення її померлою. Тобто для
захисту прав позивача рішення суду про
визнання відповідача таким, що втратив
право користування квартирою є
достатнім.

Керуючись ст.ст.3,4, 10,11,60,61,88, 209,212-215,223 ЦПК
України, 379, 384, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування жилим приміщення в
квартирі АДРЕСА_1.

В іншій частині заявленого
позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Генічеський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Рішення набрало чинності __________________2014
року.

Суддя Н.Б.
Венглєвська