Справа № 440/2/20/2011
Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова
Провадження № 22-ц/783/1665/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Буського районного суду
Львівської області від 10 грудня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання частково
недійсними державних актів на право
приватної власності на землю від 05
квітня 1996 року та 23 січня 1996 року в
частині земельної ділянки позначеної,
як землі спільного користування
розміром 28,2 м на 28,0 м площею 509,6 кв.м. та
землі спільного користування на заїзд,
визнавши вказану частину земельної
ділянки за ОСОБА_3, встановлення
порядком користування заїздом шириною
9 м довжиною 33, 9 м, на якій знаходиться
заїзд.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_4,
правонаступником якого є ОСОБА_5.

Визнано за правонаступником ОСОБА_4
ОСОБА_5, право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,35 га в с.
Підгородне Золочівського району
Львівської області, в тому числі право
власності на спірні земельні ділянки,
позначені, як землі спільного
користування розміром 18,2 м на 28,0 м,
площею 509,6 м2 та землі спільного
користування на заїзд розміром 9 м на 33,6
м до будинковолодіння ОСОБА_5.

Визнано частково недійсним рішення
виконавчого комітету Струтинської
сільської ради Золочівського району
Львівської області №172 від 27.12.1993 року
про передачу у власність ОСОБА_4
земельної ділянки площею 0,2887 га та
скасувати його в частині передачі у
власність ОСОБА_4 земельної ділянки
площею 0,0387 га для ведення особистого
підсобного господарства в с.
Підгородне Золочівського району
Львівської області.

Визнано частково недійсним рішення
виконавчого комітету Підгородненської
сільської ради Золочівського району
Львівської області №103 від 30.11.1995 року у
частині видачі ОСОБА_4 державного акту
про право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,2887 га в с.
Підгородне Золочівського району
Львівської області та скасувати його в
частині передачі у власність ОСОБА_4
земельної ділянки площею 0,0387 га для
ведення особистого підсобного
господарства в с. Підгородне
Золочівського району Львівської
області.

Визнано частково недійсним державний
акт серії ЛВ №442 від 23.01.1996 року на право
приватної власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку площею 0,2887 га в с. Підгородне
Золочівського району Львівської
області та скасувати його в частині
передачі у власність ОСОБА_4 земельної
ділянки №2 площею 0,0442 га для ведення
особистого підсобного господарства в
с. Підгородне.

Визнати недійсним та скасовано рішення
виконавчого комітету Струтинської
сільської ради Золочівського району
Львівської області №172 від 27.12.1993 року
за підписом голови ОСОБА_6 про
безоплатну передачу у власність ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0, 2471 га.

Визнано недійсним та скасовано рішення
виконавчого комітету Струтинської
сільської ради Золочівського району
Львівської області №172 від 27.12.1993 року
за підписом ОСОБА_7 про безоплатну
передачу у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,25 га в с. Підгородне.

Визнано недійсним та скасовано рішення
виконавчого комітету Підгородненської
сільської ради Золочівського району
Львівської області №10 (№11) від 23.02.1996
року у частині видачі ОСОБА_3
державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,2471 га в с. Підгородне Золочівського
району.

Визнати недійсним та скасувати
державний акт серії ЛВ №805 від 05.04.1996 р.
на право приватної власності ОСОБА_3 на
земельну ділянку площею 0,2471 га в с.
Підгородне Золочівського району
Львівської області.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_2
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким їх позов
задовольнити повністю, а в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Апелянти вважають, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Так задовільняючи
позовні вимоги ОСОБА_4 та визнаючи за
його правонаступником право власності
на земельні ділянки суд вийшов за межі
своєї компетенції, оскільки спірні
земельні ділянки у встановленому
законом порядку йому, ні його
правонаступнику ні у власність, ні у
користування не виділялися.

Крім того, судом безпідставно не
застосовано строків позовної давності
до вимог позивача за зустрічним
позовом про визнання незаконними
рішень сільської ради від 1993, 1995 років,
та Державного акту про право власності
на землю від 1996 року.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: а)
визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, сторони по справі є
власниками будинковолодінь в с.
Підгороднє Золочівського району
Львівської області, земельні ділянки
яких є суміжними і знаходяться по вул.
Я. Мудрого та належать їм на праві
приватної власності згідно Державних
актів про право приватної власності.
Раніше дані земельні ділянки складали
одну цілу земельну ділянку і належали
одному землекористувачеві. В
подальшому були розподілені між
родичами (які і є сторонами по справі).
Протягом багатьох років сторони
користуються спільним (і єдиним для
них) заїздом до їх господарств з вулиці
Я.Мудрого розміром 9*33,6 м. Крім того, в
спірному користуванні сторін
знаходиться земельна ділянка розміром
18,2*28,0 м площею 509,6 кв.м. на якій
розташована господарська будівля спір
відносно якої знаходиться в
провадженні суду першої інстанції.
Вищезгадані земельні ділянки є
спірними і у сторін відсутні
правовстановлюючі документи на дані
земельні ділянки.

Задовільняючи зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_4 та визнаючи за
правонаступником позивача право
власності на вищезгадані земельні
ділянки суд першої інстанції виходив з
того, що у відповідності до ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання права власності на
майно, яке оспорюється іншою особою.
Статтею 152 ЗК України передбачено такий
спосіб захисту порушеного права. При
цьому судом було встановлено, що спірні
земельні ділянки належать позивачу за
зустрічним позовом.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Спірні земельні ділянки у
встановленому законом порядку
передбаченому ст. 116 ЗК України,
позивачу за зустрічним позовом не
виділялися, технічна документація на
такі не виготовлялася, земельні
ділянки в натурі не виносилися.

Виділення земельних ділянок у
власність громадянам відноситься до
виключної компетенції органів
місцевого самоврядування. І суд своїм
рішенням не може підміняти таких.

Оскільки по спірних земельних ділянках
орган місцевого самоврядування
рішення про виділ їх у власність сторін
не приймав, то у суду першої інстанції
не було правових підстав для визнання
за кимось із них права власності на
спірні земельні ділянки.

Крім того, визнавши за однією із сторін
права власності на земельні ділянки,
суд фактично позбавив другу із сторін
єдиного заїзду до його
будинковолодіння.

Рішення суду в цій частині не можна
вважати законним та обґрунтованим і
таке підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Що ж стосується задоволення інших
позовних вимог ОСОБА_4 про визнання
недійсними рішень сільської ради та
державних актів про право власності на
земельні ділянки та відмови в
задоволенні первісного позову, то
судом першої інстанції було вірно
встановлено, що службовими особами
Струтинської сільської ради (на
території якої були розташовані спірні
земельні ділянки) були вчинені злочини
передбачені ст. 366 КК України (службове
підроблення), які виражалися в тому, що
ними були підроблені рішення сільської
ради щодо виділення у власність сторін
земельних ділянок.

Згідно ст. 61 ЦПК України дані обставини
доказуванню не підлягають.

А відтак і рішення сільської ради про
виділення таких земельних ділянок
сторонам та державні акти про право
власності на земельні ділянки суд
вірно визнав недійсними.

Безпідставними є покликання апелянта
на те, що позивачем за зустрічним
позовом по даних позовних вимогах
пропущено строк позовної давності
звернення до суду, оскільки даний спір
тривалий час знаходився в судах різних
інстанцій. Натомість позивач про своє
порушене право дізнався лише при
зверненні в суд з відповідним позовом.
А тому строк позовної давності ним не
пропущено.

В цій частині судом вірно встановлені
фактичні обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура передбачена ЦПК
України.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п.1, 4 ,
314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Буського районного суду
Львівської області від 10 грудня 2013 року
в частині визнання за правонаступником
ОСОБА_4, ОСОБА_5 права приватної
власності на земельну ділянку площею
0,35 га у с. Підгороднє Золочівського
району Львівської області в тому числі
право власності на спірні земельні
ділянки, позначені, як землі спільного
користування розміром 18,2 на 28,0 м площею
509,6 кв.м. та землі спільного
користування на заїзд розміром 9 на 33,6
кв.м. до будинковолодіння ОСОБА_5 -
скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_4 - відмовити.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: