У х в а л а

іменем україни

27 травня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Тисменицької міської ради Івано-Франківської області до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, ОСОБА_3, третя особа - відділ Дерземагенства в Тисменицькому районі Івано-Франківської області, про скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Тисменицької міської ради Івано-Франківської області на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Тисменицька міська рада Івано-Франківської області звернулася до суду з позовом до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (далі - Тисменицька РДА),

ОСОБА_3 про скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити

певні дії.

Позовні вимоги Тисменицька міська рада Івано-Франківської області мотивувала тим, що відповідач - Тисменицька РДА, з перевищенням наданих їй повноважень видала розпорядження «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Тисменицькій міській раді Івано-Франківської області та передачі у власність земельних часток (паїв)» № 14 від 24 січня 2008 року, згідно з яким

розпаювала землі у межах населеного пункту площею 5,395 га, одна із таких розпайованих земельних ділянок площею 1,34 га передана у власність ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й останній видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи, Тисменицька міська рада Івано-Франківської області просила скасувати розпорядження Тисменицької РДА № 14 від 24 січня 2008 року у частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3, скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, зобов'язати Тисменицьку РДА внести зміни у проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Тисменицькій міській раді Івано-Франківської області, з метою захисту права ОСОБА_3 на земельну частку (пай).

Рішенням Тисменецького районного суду Івано-Франківської області від 3 жовтня 2014 року позов Тисменицької міської ради Івано-Франківської області задоволено.

Скасовано розпорядження Тисменицької РДА № 14 від 24 січня

2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Тисменицькій міській раді Івано-Франківської області та передачі у власність земельних часток (паїв)» у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної частки (паю) площею

1,34 га у межах населеного пункту - м. Тисмениці Івано-Франківської області, з числа 264 власників сертифікатів на право на земельну частку (пай), яким передані у власність земельні частки (паї).

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 1,34 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером НОМЕР_2.

Зобов'язано Тисменицьку РДА вирішити питання про внесення змін у проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Тисменицькій міській раді Івано-Франківської області, з метою захисту права ОСОБА_3 на земельну частку (пай) та виділення в натурі цієї частки в розмірі 1,34 га.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 листопада 2014 року рішення Тисменецького районного суду Івано-Франківської області від 3 жовтня 2014 року скасовано, в задоволенні позову Тисменицької міської ради Івано-Франківської області відмовлено.

У касаційній скарзі Тисменицька міська рада Івано-Франківської області просить рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 листопада 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і залишити в силі рішення Тисменицького районного

суду Івано-Франківської області від 3 жовтня 2014 року, що було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що Тисменицькою РДА при затвердженні проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Тисменицькій міській раді Івано-Франківської області та передачі у власність земельних часток (паїв) у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної частки (паю) площею

1,34 га перевищено надані їй повноваження.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що оскаржуване розпорядження Тисменицької РДА № 14 від 24 січня 2008 року прийнято у межах законодавчо визначених повноважень і з дотриманням усіх необхідних умов та процедур, а відтак - відсутні правові підстави для задоволення позову Тисменицької міської ради Івано-Франківської області.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення апеляційного суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Тисменицької РДА № 14 від 24 січня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Тисменицькій міській раді Івано-Франківської області та передачі у власність земельних часток (паїв)» затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) у 25 урочищах Тисменицької міської ради, у тому числі в урочищі «Самійлова гора», та передано у власність земельні частки (паї) 264 власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) загальною площею 625,3331 га.

Відповідно до вказаного проекту розпайовані 23 земельні ділянки в урочищі «Самійлова гора» загальною площею 49,6239 га, у тому числі

передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка площею 1,34 га, що розміщені за межами населеного пункту - м. Тисмениці Івано-Франківської області.

На підставі вищезазначеного розпорядження 18 червня 2008 року ОСОБА_3 отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 1,34 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером НОМЕР_2.

Разом з тим, згідно з інформацією відділу Держкомземагенства в Тисменицькому районі Івано-Франківської області від 14 лютого 2014 року та від 5 березня 2014 року, спірна земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту - м. Тисмениці Івано-Франківської області, згідно з рішенням Тисменицької міської ради від 21 листопада 1997 року «Про затвердження проекту встановлення меж населених пунктів та погодження проектів формування територій і встановлення меж сільських, селищних і міської рад Тисменицького району Івано-Франківської області».

За правилами ст. ст. 38, 39 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Зазначаючи про порушення прав міської ради, позивач вказував на те, що спірна земельна ділянка розташована в межах масиву жилої забудови

АДРЕСА_1, на якому Тисменицька міська рада Івано-Франківської області надала громадянам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок під забудову, проекти детального планування якої затверджено рішенням міської ради від 26 липня 2013 року.

Основним Законом України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).

Частиною 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади

або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з пп. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 17 ЗК України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до чч. 3 - 4 ст. 122 ЗК України (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, передбачених ч. 7 цієї статті; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

До компетенції обласних державних адміністрацій відноситься надання земельних ділянок на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За змістом ст. ст. 173, 174 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Рішення про встановлення і зміну меж районів і міст приймається Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, Київської чи Севастопольської міських рад. Рішення про встановлення і зміну меж районів у містах приймається міською радою за поданням відповідних районних у містах рад.

На порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив; у достатньому обсязі не визначився з правовими нормами, якими регулюються правовідносини, що склалися між сторонами; належним чином не вмотивував та не обґрунтував свого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про скасування розпорядження Тисменицької РДА та визнання недійсним державного акта.

Крім іншого, апеляційний суд не усунув протиріччя у відповідних висновках Тисменицького районного відділу земельних ресурсів Івано-Франківської області № 458 від 21 грудня 2005 року (а.с. 125) та відділу містобудування і архітектури Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області № 2344-2254 від 20 грудня 2006 року (а.с. 126), в яких зазначалось в одному випадку, що земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту - м. Тисмениці, а в іншому, відповідно, що земельні ділянки знаходяться на території Тисменицької міської ради.

Так, вирішуючи спір, апеляційний суд належним чином не з'ясував, у яких межах територіально знаходиться спірна земельна ділянка й кому належить право на розпорядження нею, у порушення вимог ч. 4 т. 10 ЦПК України не витребував відповідні докази на підтвердження цього, й взагалі не сприяв повному та всебічному з'ясуванню дійсних обставин справи.

Встановлення зазначених обставин має визначальне значення для правильного вирішення справи, проте судове рішення на порушення вимог закону ґрунтується на припущеннях.

Також поза увагою суду залишилося те, що за правилами ст. 9 Закону України від 17 червня 2004 року «Про державну експертизу землевпорядної документації» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі й, відповідно, не перевірено дотримання таких вимог при затвердженні проекту землеустрою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясував усіх обставин справи, не надав належної оцінки встановленим у справі обставинам та ухвалив рішення, яке не можна визнати законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим таке рішення в частині вирішення вимог про скасування розпорядження Тисменицької РДА та про визнання недійсним державного акта підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов'язання Тисменицької РДА вчинити дії щодо внесення змін у проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по Тисменицькій міській раді з метою захисту права ОСОБА_3 на земельну частку (пай) та виділення останній в натурі цієї частки в розмірі 1,34 га, апеляційний суд правильно виходив із того, що ОСОБА_3, відповідно до ст. 4 ЦПК України, такої вимоги не заявляла, а позивач не є особою, якій належить право вимоги за таким позовом.

Отже, рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні вимог про зобов'язання Тисменицької РДА вчинити дії щодо внесення змін у проект землеустрою підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Тисменицької міської ради Івано-Франківської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 листопада 2014 року в частині вирішення вимог Тисменицької міської ради Івано-Франківської області до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про скасування розпорядження та визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 листопада 2014 року в частині вирішення вимог Тисменицької міської ради Івано-Франківської області до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук