У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління МВС України у
Вінницькій області, приватний нотаріус
Млинівського районного нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про витребування майна з чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 31
січня 2014 року, ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 24 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, з урахуванням
уточнених позовних вимог просила
скасувати державну реєстрацію
автомобіля марки «Susuki Grand Vitara AT JLX», 2008
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого за ОСОБА_4, витребувати
його в неї та передати їй.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
їй на праві власності належав
автомобіль марки «Susuki Grand Vitara AT JLX», 2008
року випуску, державний номер НОМЕР_1. 8
лютого 2010 року вона видала нотаріально
посвідчену довіреність на ОСОБА_6 на
право керування цим транспортним
засобом строком дії до 8 серпня 2010 року.
26 травня 2010 року вона звернулась до
приватного нотаріуса із заявою про
дострокове припинення вказаної
довіреності та дізналась, що від її
імені оформлено нотаріально
посвідчену довіреність на право
розпорядження автомобілем на ім'я
ОСОБА_6 та колишнього її співмешканця
ОСОБА_7 Проте таку довіреність вона не
підписувала, належний їй паспорт з її
володіння не вибував.

5 червня 2010 року вона дізналася, що
належний їй транспортний засіб було
знято з обліку ОСОБА_6, який він
незаконно продав ОСОБА_4 Під час
продажу автомобіля ОСОБА_6 діяв від її
імені на підставі підробленої
довіреності від 16 лютого 2010 року, про що
Білоцерківським МВ ГУ МВС України у
Київській області порушено
кримінальну справу.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 31 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 24 лютого 2014 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивач не довела незаконне
вибуття автомобіля з її власності.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на праві
власності належав автомобіль марки
«Susuki Grand Vitara AT JLX», 2008 року випуску,
державний номер НОМЕР_1 (а.с. 12).

8 лютого 2010 року ОСОБА_3 на
підтвердження та на виконання умов
укладеного ОСОБА_6 усного договору
доручення уповноважила його
нотаріально посвідченою довіреністю
представляти її інтереси у відповідних
структурних підрозділах МВС України,
страхових компаніях, в будь-яких інших
установах, підприємствах,
організаціях, у відносинах з іншими
учасниками дорожнього руху з питань,
пов'язаних із належним забезпеченням
експлуатації нею вказаного
транспортного засобу, строком дії до 8
серпня 2010 року та передала йому цей
автомобіль для користування (а.с. 47).

Відповідно до довіреності від 16 лютого
2010 року, посвідченої приватним
нотаріусом Млинівської районної
приватної нотаріальної контори ОСОБА_5
посвідчено довіреність серії ВММ №
811538, якою ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_6
керувати та розпоряджатися вказаним
автомобілем (а.с. 13).

Постановою дізнавача Білоцерківського
МВ ГУМВС України у Київській області
ОСОБА_8 порушено кримінальну справу №
02-6994 за фактом підробки довіреності
серії ВММ № 811538 від 16 лютого 2010 року за
ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.
358 КК України. Згідно повідомлення СВ
Білоцерківського МВ УМВС України в
Київській області від 16 листопада 2012
року провадження у цій справі зупинено
на підставі п. 3 ст. 206 КПК України у
зв'язку з не встановленням особи, яка
вчинила злочин (а.с. 20, 71).

Відповідно до облікової картки
приватного транспортного засобу та
технічного паспорта на спірний
автомобіль 4 червня 2010 року власником
цього транспортного засобу
зареєстрована ОСОБА_4 на підставі
довідки-рахунку ДДР790157 від 6 березня 2010
року (а.с. 46, 90, 120).

Згідно із висновком експерта НДЕКЦ при
УМВС України в Київській області № 174
від 23 березня 2011 року підпис у графі
«Підпис» довіреності на управління та
розпорядження транспортним засобом
від 16 лютого 2010 року виконаний не
ОСОБА_3 і не ОСОБА_7, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки
витребування майна власником від
добросовісного набувача обмежені й
можуть мати місце за умови, що майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на
передачу майна іншій особі виключає
можливість його витребування від
добросовісного набувача.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 209 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину. Норма частини першої статті
216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК.

Відмовляючи в позові з підстав
недоведеності позивачем факту вибуття
автомобіля з її власності поза її
волею, суди не взяли до уваги висновок
експерта № 174 від 23 березня 2011 року з
тих підстав, що експертизу було
проведено у кримінальній справі,
досудове слідство в якій не закінчено

Поза увагою судів залишилося те, що
відповідно до ч. 2 ст. 57, ст. 64 ЦПК України
висновок експертизи від 23 березня 2011
року, проведеної у кримінальній справі,
є письмовим доказом у справі та
відповідно до ст. 212 ЦПК України має
оцінюватися у сукупності з іншими
доказами у справі.

Крім того, суди не взяли до уваги ст. 16
ЦК України, яка визначає способи
захисту цивільних прав та інтересів,
визначені договором або законом.

Поза увагою судів залишилось
співвідношення віндикації та
реституції, як способів захисту
порушеного права власності.

У порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд належним чином не
перевірив доводи і заперечення сторін
та їх не спростував; не визначив
характер спірних правовідносин; не
з'ясував, чи підлягає позов задоволенню
з підстав, визначених позивачем.

Оскільки допущені порушення норм
процесуального права судом
апеляційної інстанції унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, ухвалу апеляційного суду
необхідно скасувати та направити
справу на новий розгляд до цього суду
відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 24 лютого 2014 року скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко