АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1490/14 Справа № 206/6263/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Поштаренко О. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко Н.Г., Кіктенко Л.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_2, треті особи - фізична особа-підприємець ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», ОСОБА_2, третя особа - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання недійсним договору застави, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_2, треті особи - фізична особа - підприємець ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою № 169 від 29.09.2005 року та договором про надання траншу № 12.13628/109 від 21 грудня 2007 року звернуто стягнення на рухоме майно, що перебуває в заставі АТ «ПроКредитБанк» відповідно до Договору застави транспортного засобу № 109 - Д36 з майновим поручителем від 03.04.2007 року, посвідченого нотаріально 03.04.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 758, а саме: транспортний засіб - легковий-седан-В, HYUNDAI Sonata, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, на загальну суму заборгованості - 145021,72 грн., яка складається з: 88255,59 грн. - капітал; 7015,7 грн. - борг по відсоткам згідно з графіком; 49750,43 грн. - борг по відсоткам, нарахованих за фактичне користування кредитом, а також виплати судового збору в розмірі 1450,22 грн., а всього 146471,94 грн., що підлягає сплаті позивачеві з вартості предмета застави шляхом надання АТ «ПроКредитБанк» права продажу предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі - покупцю, а також надання права зняття з обліку транспортного засобу в органах ДАІ МРЕВ, а також здійснення для цього всіх необхідних дій.

Встановлено початкову ціну реалізації предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «ПроКредитБанк», ОСОБА_2, третя особа - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про визнання недійсним договору застави - відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» судові витрати у розмірі 1450,22 грн. Судові витрати понесені позивачем ОСОБА_4 залишені за позивачем ОСОБА_4

Не погодившись із рішенням суду, ПАТ «ПроКредитБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилалося на порушення судом норм матеріального права, а саме в частині відмови у задоволенні позову про передачу предмета застави банку, а також надання банку права транспортувати автомобіль.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилалася на порушення судом норм матеріального права, а також не врахування обставин у справі: застосування договору застави не було передбачено для майбутніх зобов'язання позичальника; відсутні достовірні докази укладення правочину дружиною заставодавця щодо права розпорядження спільним майном; позивачем не вірно розраховано грошову суму боргу; сплив строк позовної давності для звернення до суду; звернення стягнення на предмет застави не відповідає вимогам законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.09.2005 року між ЗАТ «ПроКредитБанк», повним правонаступником якого є ПАТ «ПроКредитБанк» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було укладено рамкову угоду № 109 від 29.09.2005 року (а.с.6), відповідно до якої позивач зобов'язався здійснювати кредитування третьої особи у межах наступних лімітів кредитування: ліміт суми: 150 000 доларів США; ліміт строку 84 місяці. На підставі та в межах рамкової угоди між позивачем та третьою особою було укладено договір про надання траншу № 12.13628/109 від 21.12.2007 року відповідно до якого третій особі було надано кредит на таких умовах: сума кредиту 15 000 доларів США, процентна ставка 13,5 % річних строком на 36 місяців (а.с.7-9).

З метою забезпечення зобов'язань, що виникають із рамкової угоди та кредитного договору між ОСОБА_2 і позивачем було укладено Договір застави транспортного засобу № 109-Д36 з майновим поручителем від 03.04.2007 року відповідно до п. 1.1 якого відповідач передав в заставу позивачу транспортний засіб HYUNDAI Sonata, 2006 р.в., д.н НОМЕР_1 (а.с.11,12).

Станом на 02.09.2013 року у третьої особи утворився та існує перед позивачем борг, зокрема за договором про надання траншу № 12.13628/10 від 21 грудня 2007 року, який дорівнює 863 626 грн. 83 коп. (а.с.5) та складається із: 88 255 грн. 59 коп. - капітал, 7 015 грн. 70 коп. проценти по графіку, 49 750 грн. 43 коп. - проценти за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом, 718 605 грн. 12 коп. - пеня.

Суд врахував умови договору, та зазначив, що відповідно до п. 3.1 Кредитного договору «Погашення кредиту та сплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки згідно Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, наведеному у додатку до цього договору, який є його невід»ємною частиною (а.с. 7).

Відповідно до п. 3.1 Договору застави позивач набуває право на звернення стягнення на предмет застави в разі порушення третьою особою Графіку платежів за кредитним договором більше 3-х банківських днів (а.с. 11).

Пунктом 2.7 Договору застави передбачено: «Документом, що встановлює прострочення позичальника, є довідка заставодержателя про невиконання зобов»язання чи прострочення щомісячних чергових платежів у встановлені графіком до кредитного договору строки (а.с.11).

Суд застосував до вказаних правовідносин вимоги ст.ст. 525, 526, 530, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу», ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Позовні вимоги ПАТ «ПроКредитБанк» в частині зобов'язання ОСОБА_2 передати предмет застави, 2 комплекти ключів, прилади сигналізації, протиугонні пристрої з ключами від них, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та державні номери до АТ «ПроКредитБанк» та вимоги про надання права АТ «ПроКредитБанк» транспортувати предмет застави до визначеного АТ «ПроКредитБанк» місця зберігання суд вважав такими, що не підлягають задоволенню із огляду на наступне.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2013 року накладено арешт на транспортний засіб, що є предметом позовної заяви та належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.36).

ПАТ «ПроКредитБанк» не надано відомостей про те, що виконання рішення може бути ускладненим або неможливим у разі невжиття заходів в частині зобов'язання ОСОБА_2 передати заставне майно та надання банку права транспортувати предмет застави.

Стосовно заяви представника ОСОБА_2, щодо застосування строку позовної давності суд врахував вимоги ст. 256,257,261 ЦК України та зазначив, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (у справі, що розглядається - 20.12.2010 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

ПАТ «ПроКредит Банк» скористалося своїм правом та звернулося до суду з позовними вимогами до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що 01.03.2011 року було винесено рішення. Як вбачається з матеріалів справи рішення законної сили не набрало (а.с. 41-43). Таким чином, перебіг позовної давності встановлений ЦК України для звернення за захистом своїх прав не можна вважати таким, що сплинув.

Позовні вимоги ОСОБА_4 з підстав ненадання згоди на передання в заставу транспортного засобу суд не задовольнив, оскільки на запит Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2013 року № 2/206/1358/13 з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області надійшла копія кредитної справи № 109-Д36 посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу від 03.04.2007 року за реєстровим № 758.

В матеріалах вказаної справи міститься заява ОСОБА_4 відповідно до якої вона надала згоду, своєму чоловікові ОСОБА_2 заставити автомобіль марки Хюндай модель Соната, реєстраційний номер НОМЕР_1, що є предметом спільної сумісної власності, придбаний за час зареєстрованого шлюбу (а.с. 27-33).

Крім того, суд вважав за необхідне зауважити, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінивши наявні докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним договору застави не підлягають задоволенню.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги ПАТ «ПроКредитБанк» про те, що суд не врахував вимоги законодавства в частині відмови у задоволенні позову про передачу предмета застави банку, а також надання банку права транспортувати автомобіль.

Відповідно до вимог частин 6 та 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України від 2 жовтня 1992 р. N 2654-XII "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону.

Суд не порушив вимог чинного законодавства, звернувши стягнення на рухоме майно, що перебуває в заставі ПАТ «ПроКредитБанк» відповідно до Договору застави транспортного засобу шляхом надання ПАТ «ПроКредитБанк» права продажу предмету застави від власного імені будь-якій особі - покупцю, а також надання права зняття з обліку транспортного засобу в органах ДАІ МРЕВ, та здійснення для цього всіх необхідних дій.

Крім того, судом визначено початкову ціну реалізації предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, що також відповідає вимогам законодавства.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд порушив норми матеріального права, а також не врахував обставини у справі: застосування договору застави не було передбачено для майбутніх зобов'язання позичальника; відсутні достовірні докази укладення правочину дружиною заставодавця щодо права розпорядження спільним майном; позивачем не вірно розраховано грошову суму боргу; сплив строк позовної давності для звернення до суду; звернення стягнення на предмет застави не відповідає вимогам законодавства.

Між банком та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було укладено рамкову угоду № 109 від 29.09.2005 року (а.с.6), відповідно до якої банк зобов'язався здійснювати кредитування у межах строку 84 місяці. На підставі та в межах цієї рамкової угоди між ними було укладено договір про надання траншу № 12.13628/109 від 21.12.2007 року відповідно до якого було надано кредит строком на 36 місяців (а.с.7-9).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2013 року була стягнута заборгованість із боржників, в тому числі і за договором про надання траншу № 12.13628/109 від 21.12.2007 року.

Таким чином, подання банком до суду позову про звернення стягнення на предмет застави у вересні 2013 року, не свідчить про сплив строку позовної давності, відповідно до вимог ст.ст.256,257,261 ЦК України.

Договір застави транспортного засобу № 109-Д36 з майновим поручителем від 03.04.2007 року, відповідно до п. 1.1 якого, ОСОБА_2 передав у заставу банку транспортний засіб - автомобіль HYUNDAI Sonata, передбачав забезпечення виконання позичальником інших договорів, що виникають із рамкової угоди №109 від 29.09.2005 року. Саме в межах цієї рамкової угоди між сторонами було укладено договір про надання траншу № 12.13628/109 від 21.12.2007 року.

Також в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4, що посвідчена нотаріально 03.04.2007 року, відповідно до якої вона надала згоду своєму чоловікові на передачу автомобілю у заставу (т.2 а.с.32). Тому відсутні підстави для висновку про порушення судом першої інстанції вимог ст.65 СК України,ст.ст.369,578 ЦК України.

Доводи скарги про те, що борг по кредитному договору від 21.12.2007 року погашений, спростовуються наданим розрахунком, а також рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2013 року, яким була стягнута заборгованість із боржників і за договором про надання траншу № 12.13628/109 від 21.12.2007 року.

Також суд не порушив вимог чинного законодавства, звернувши стягнення на рухоме майно, що перебуває в заставі ПАТ «ПроКредитБанк» відповідно до Договору застави транспортного засобу шляхом надання ПАТ «ПроКредитБанк» права продажу предмету застави від власного імені будь-якій особі - покупцю, а також надання права зняття з обліку транспортного засобу в органах ДАІ МРЕВ, а також здійснення для цього всіх необхідних дій. Таке рішення не суперечить вимогам ст.20 Закону України «Про заставу».

Таким чином, апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: