РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

в складі: головуючого
Якименко Л.Г.

при секретарі Грицай
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
плати за користування житловим
будинком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
сплачених ним як аванс в рахунок
придбання житлового будинку.

В обґрунтування своїх позовних
вимог посилався на те, що у червні 2008
року сторони досягли домовленості
стосовно укладання договору
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1,
яке на той час на праві спільної
сумісної власності належало ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

З метою оформлення
правовстановлюючих документів на
вказане домоволодіння для укладання та
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу, 25.06.2008 року позивач
передав відповідачу, який діяв за
довіреністю, 4 000 доларів США. За
домовленістю сторін дані кошти
вважалися переданими як аванс в
рахунок покупки будинку.

Після неодноразових звернень до
відповідача з приводу підготовки
документів для укладання та
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу, ОСОБА_2 надав позивачу
копію Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 13.05.2010
року.

12.08.2011 року позивач на прохання
відповідача іще передав йому 8 000
доларів США в рахунок оплати за
житловий будинок, про що було складено
відповідну розписку. Таким чином,
сплачена відповідачу загальна сума
авансу складає 12 000 доларів.

Оскільки основний договір
купівлі-продажу тривалий час не було
укладено з вини відповідача та згодом
позивач втратив інтерес до
домоволодіння, яке повинно бути
предметом договору, тому просив суд
стягнути на його користь з ОСОБА_2
грошові кошти, передані ним як аванс в
рахунок придбання домоволодіння, в
сумі 182 280,00 гривень, що на день розгляду
справи в еквіваленті складає 12 000
доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
частково, заперечуючи отримання ним 12
000 доларів США, оскільки розписка від
12.08.2011 року не відповідає дійсним
обставинам справи, бо вона в дійсності
була написана значно раніше, а дата її
складання позивачем згодом внесена
самостійно. Окрім цього, передана в
рахунок авансу сума 12000,00 доларів, що в
ній зазначена, включає також суму 4 000
доларів США, що вказані в розписці від
25.06.2008 року. Таким чином, загальна сума,
яка була взята ним у ОСОБА_1 в рахунок
авансу за продаж домоволодіння
АДРЕСА_1, складає усього 8 000,00 доларів
США, тому в цій частині позовні вимоги
він визнав.

Крім цього, ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення плати за користування
житловим будинком, оскільки з березня
2008 року по листопад 2013 року відповідач
разом з сім'єю проживав у даному
домоволодінні та користувався ним, а
недоліки в житловому будинку, про які
йдеться мова в первинному позові,
створені самим же ОСОБА_1.

Користуючись тривалий час житловим
будинком та господарськими будівлями,
відповідач за зустрічним позовом
розпоряджався майном, яке там
знаходилося, на свій розсуд.

Дійсно, у березні 2008 року сторони
дійшли згоди щодо укладання договору
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1,
яке на той час на праві сумісної
належало ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на
підставі рішення АНД райсуду від 03.08.2008
року, в порядку спадкування за законом
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8.

Під час підготовки документів
виникли труднощі з реєстрацією права
власності, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2
померла співвласниця домоволодіння -
мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3, у зв'язку з чим
свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом позивач отримав
лише 23.05.2012 року.

Після звернення позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
відповідача ОСОБА_1 стосовно укладання
та нотаріального посвідчення договору,
останній відмовився від придбання
даного домоволодіння через втрату ним
інтересу, посилаючись на значні
недоліки в житловому будинку, та в
листопаді 2013 року виселився з нього.

Таким чином, ОСОБА_1 разом з сім'єю
прожив у домоволодінні АДРЕСА_1
протягом 68 місяців. Незважаючи на те, що
письмовий договір оренди між сторонами
не укладався, однак після домовленості
у березні 2008 року про укладання у
майбутньому договору купівлі-продажу
та передачі відповідачем авансу, між
ними була домовленість про оренду
ОСОБА_1 вказаного домоволодіння до часу
нотаріального посвідчення договору та
негайне заселення, на що ОСОБА_2, зі
згоди співвласників та діючи в їх
інтересах, погодився. Таким чином, з
березня 2008 року між сторонами фактично
виникли правовідносини, характерні для
сторін за договором найму.

Загальна сума орендної плати за цей
період, проведена позивачем відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України №№1253 від 29.12.2009 року «Про
затвердження методики визначення
мінімальної суми орендного платежу за
нерухоме майно фізичних осіб», за
період з березня 2008 року по листопад 2013
року, протягом 68 місяців, становить 49 628
гривень 24 копійки, яку ОСОБА_2 просив
стягнути на його користь з ОСОБА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_7 позовні
вимоги підтримали у повному обсязі,
надали пояснення, аналогічні
викладеним у первісному позові, у
зустрічному позові просили відмовити у
повному обсязі, оскільки договір
оренди між сторонами не укладався.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_9 основний позов
визнали частково, просили задовольнити
зустрічний позов та надали пояснення,
аналогічні викладеним у зустрічній
позовній заяві.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає обидва
позови такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
у березні 2008 року ОСОБА_1 до ОСОБА_2
досягли домовленості стосовно
укладання договору купівлі-продажу
домоволодіння АДРЕСА_1, яке на той час
на праві спільної сумісної належало
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на
підставі рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03.03.2008 року
(а.с.60).

З цього часу ОСОБА_1 разом з сім'єю
заселився в дане домоволодіння та став
у ньому проживати.

З метою оформлення
правовстановлюючих документів на
вказане домоволодіння для укладання
договору купівлі-продажу 25.06.2008 року
ОСОБА_1 передав ОСОБА_2, який діяв за
довіреністю від співвласників
домоволодіння, 4 000 доларів США, про що
було складено розписку (а.с. 169). За
домовленістю сторін дані кошти
вважалися переданими як аванс в
рахунок покупки будинку.

Вищевказані обставини визнанні
сторонами та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК
України доказуванню не підлягають.

12.08.2011 року ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_2
іще передав йому 8 000 доларів США в
рахунок оплати за житловий будинок, що
підтверджується розпискою (а.с.170).

Таким чином загальна сума, сплачена
ОСОБА_1 відповідачу складає 12 000
доларів.

Посилання ОСОБА_2 на те, що розписка
від 12.08.2011 року не відповідає дійсним
обставинам справи, оскільки була
написана значно раніше, а передана в
рахунок авансу сума 12000,00 доларів, яка в
ній зазначена, включає також і суму 4 000
доларів США, що вказані в розписці від
25.06.2008 року, не підтверджені належним та
допустимими доказами.

Як передбачено ст.657 ЦК України, договір
купівлі-продажу житлового будинку
укладається в письмовій формі та
підлягає нотаріальному засвідченню та
державній реєстрації.

Оскільки між сторонами договір
купівлі-продажу житлового будинку
належним чином в установленому законом
порядку не укладався, а відповідач
ОСОБА_2 отриманий від ОСОБА_1 аванс до
теперішнього часу не повернув, тому суд
вважає стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аванс у сумі 182 280 гривень 00
копійок, що на день розгляду справи в
еквіваленті становить 12 000 доларів США,
та 1822 гривні 80 копійок судових витрат, а
всього 184 102 гривні 80 копійок.

Стосовно зустрічних позовних вимог
про стягнення з ОСОБА_1 плати за
користування домоволодінням за час
його проживання протягом 68 місяців з
березня 2008 року по листопад 2013 року, суд
вважає зазначити, що договору на
безоплатне проживання відповідача в
даному домоволодінні між сторонами не
укладалося, а домовленість на
укладання договору купівлі-продажу
домоволодіння у майбутньому не дає
право безоплатного проживання
покупців у даному домоволодінні.

Співвласники домоволодіння ОСОБА_8
та ОСОБА_4 надали власноручно написані
доручення-розписки, в яких доручали
ОСОБА_2 здати в оренду належне їм на
праві спільної власності
домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 58, 59). Після
смерті співвласника ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, єдиним спадкоємцем є її
син - позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_2. Таким чином, підстави, які б
перешкоджали позивачу передати для
проживання відповідачу домоволодіння
№52, відсутні.

Незважаючи на посилання ОСОБА_1
стосовно відсутності укладеного між
сторонами договору оренди у письмовому
вигляді, суд виходить з того, що між
сторонами існували фактичні
правовідносини, які випливають з
даного договору, що в свою чергу тягне
обов'язок особи, яка заселилася та без
належних правових підстав проживає в
даному домоволодінні, сплатити кошти
за проживання.

В силу ч.1 ст. 762 ЦК України, за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Якщо
розмір плати не встановлений
договором, він визначається з
урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне
значення.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України №№1253 від 29.12.2009 року
«Про затвердження методики визначення
мінімальної суми орендного платежу за
нерухоме майно фізичних осіб», за
період з березня 2008 року по листопад 2013
року, протягом 68 місяців, сума за
проживання в домоволодіння АДРЕСА_1
становить 49 628 гривень 24 копійки, яку
суд вважає стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2, та 496 гривень 28 копійок судових
витрат, а всього 50 124 гривні 52 копійки.

Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_6
не спростовують висновків суду, хоча й
містять суперечливі показання
стосовно місця, дати та обставин
написання розписок, домовленостей та
передачі коштів в рахунок авансу за
придбання спірного домоволодіння.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 210-215 ЦПК
України. ст.ст. 377, 547, 548, 570, 612, 635, 626, 627, 629,
631, 632, 657, 762 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аванс у сумі 182 280 гривень 00
копійок та 1822 гривні 80 копійок судових
витрат, а всього 184 102 (сто вісімдесят
чотири тисячі сто дві) гривні 80 копійок.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
плати за користування житловим
будинком, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 плату за користування житловим
будинком у сумі 49 628 гривень 24 копійки
та 496 гривень 28 копійок судових витрат,
а всього 50 124 (п'ятдесят тисяч сто
двадцять чотири) гривні 52 копійки.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається з дня отримання копії
рішення.

Суддя: