Справа № 421/1455/14-ц
Провадження № 2/421/561/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Первомайський міський
суд Луганської області

в складі: головуючого судді
Русанової Т.Т.,

при секретарі
Кузьменко Ю.О.,

розглянувши у відсутність осіб, які
беруть участь у справі, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Гірської
територіальної громади в особі
Гірської міської ради про визнання
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями в порядку
спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
даним позовом посилаючись на те, що 06
вересня 1958 р. ОСОБА_1 був укладений шлюб
з ОСОБА_2. Це підтверджується
свідоцтвом про укладення між ними
шлюбу.

Під час шлюбу, а саме у 1967 р.,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішили побудувати
будинок. Для цього ОСОБА_2 звернувся з
заявою до Гірської міської ради.

21 квітня 1967 р. ОСОБА_2 рішенням
виконкому Гірської міської Ради було
надане право індивідуального
будівництва житлового будинку на
земельній ділянці АДРЕСА_1. 29 квітня 1967
р. з ним був укладений договір про
надання йому у безстрокове
користування земельної ділянки,
розміром 600 кв. м. під будівництво
індивідуального житлового будинку по
АДРЕСА_1, та складений акт про відвід
земельної ділянки. Все це
підтверджується рішенням виконкому,
договором на земельну ділянку та актом
відводу земельної ділянки.

Після цього ОСОБА_2 почав
будівництво будинку на виділеній йому
земельній ділянці. Будувати будинок
ОСОБА_2 також допомагала його дружина
ОСОБА_1

Надалі у зв'язку з будівництвом
індивідуальних будинків по АДРЕСА_1,
була змінена нумерація будинків і
земельна ділянка, на якій ОСОБА_2
будував будинок, одержала нумерацію
під АДРЕСА_1. Це підтверджується
довідкою та технічним паспортом на
будинок, виданими Первомайським
міським госпрозрахунковим бюро
технічної інвентаризації.

Тому, що у Денисик не було достатньо
коштів, будинок вони будували тривалий
час. Тільки у 1969 р. Денисик закінчили
будівництво свого будинку. Це також
підтверджується технічним паспортом
на будинок.

Тоді ж у 1969 р. ОСОБА_2 та його сім'я, у
тому числі і ОСОБА_1, були
зареєстровані за даною адресою, що
підтверджується записом у паспорті
ОСОБА_1, а також записом у будинковій
книзі.

Крім будинку ОСОБА_2, з дозволу
виконкому Гірської міської ради, у 1985 р.
також були побудовані на земельній
ділянці побутові та господарські
будови.

Згідно зі ст. 22 Кодексу Про шлюб та сім'ю
України 1969 р., майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права на володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно зі ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю
України 1969 року, в разі поділу майна,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються
рівними.

Тобто, починаючи з 1985 р., а саме з
моменту закінчення будівництва
будинку, а також побутових і
господарських будов за адресою:
АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1
стали фактично кожний власником 1/2
частини будинку, побутових і
господарських будов за цією адресою.

Але так, як всі документи по
будівництву будинку за адресою:
АДРЕСА_1, були оформлені саме на ОСОБА_2,
то для реєстрації права власності на
будинок, побутові і господарські
будови за адресою: АДРЕСА_1, саме ОСОБА_2
необхідно було звернутися з
відповідною заявою у виконком Гірської
міської Ради для складання акту
технічного обстеження будинку на
предмет чи виконано його будівництво
відповідно до технічних вимог і
містобудівних норм та прийняття
будинку в експлуатацію. Після
чого зареєструвати право власності на
цей будинок у КП Первомайському
міському госпрозрахунковому бюро
технічної інвентаризації. Але чому ним
цього не було зроблено своєчасно -
невідомо.

ОСОБА_1 вважала, що усі документи по
будівництву будинку її чоловіком були
належно оформлені. Оформити будинок у
власність на своє ім'я ОСОБА_1 не мала
можливості, так як дозвіл на
будівництво був оформлений на її
чоловіка.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р. у м.Гірське.
Це підтверджується свідоцтвом про його
смерть. На час його смерті разом з ним
проживала тільки його дружина ОСОБА_1,
це підтверджується відомостями з
будинкової книги та актом депутата
Гірської міської ради.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося
спадкове майно, а саме 1/2 частина
будинку з побутовими та господарськими
будовами за адресою: АДРЕСА_1, який він
побудував разом зі своєю дружиною на
підставі дозволу виконавчого комітету
Гірської міської Ради.

Відповідно до ст.549 ЦК УСРС 1963 р. (який
діяв на час відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_2.): «Визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.»

Відповідно до ст.529 ЦК УСРС 1963 р.: «при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого».

Так як ОСОБА_1 фактично проживала із
ОСОБА_2 на час його смерті за адресою:
АДРЕСА_1 та залишилася там проживати,
тому вона одна протягом шести місяців
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном, яке
залишилося після смерті її чоловіка
ОСОБА_2 Тобто, після 05 грудня 1995 р., так
як ОСОБА_1 не заявила про відмову від
прийняття спадщини, яка належала
ОСОБА_2, то вона, згідно зі ст. 549 ЦК
УСРС 1963 р., фактично прийняла спадщину
після смерті ОСОБА_2

Крім ОСОБА_1 спадкоємцями за законом
першої черги фактично також вважаються
діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а саме ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
але вони у листопаді 1980 року виїхали на
постійне місце проживання у Білорусію,
де і проживають до наступного часу, де
саме - невідомо. Тобто, на час смерті
ОСОБА_2 ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_4 разом з
батьком не проживали, та після смерті
ОСОБА_2 фактично не вступали в
управління або володіння спадковим
майном. Все це підтверджується записом
у будинкової книги та актом депутата
Гірської міської ради.

Інших спадкоємців першої черги, які б
могли та бажали прийняти спадщину
після смерті ОСОБА_2, немає.

Те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не бажали та не
бажають приймати спадщину після смерті
свого батька підтверджується і
відомостями нотаріуса, згідно з якими
до наступного часу ніхто за отриманням
свідоцтва про право на спадщину після
смерті ОСОБА_2 не звертався.

Так як у ОСОБА_1 не було коштів на
оформлення спадщини після смерті її
чоловіка та не було у цьому
необхідності, то вона тільки у березні
2014 р. звернулася до нотаріуса за
свідоцтвом про право на спадщину, що
належала її чоловікові ОСОБА_2, а також
за визнанням за нею права власності на
другу 1/2 частину спірного будинку з
побутовими і господарськими
спорудженнями, як придбану за час
шлюбу.

Коли нотаріус ознайомився з
документами, які є у ОСОБА_1, то
з'ясувалося, що її чоловік ОСОБА_2
збудував новий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, але право власності на цей
будинок своєчасно до смерті не оформив
та не зареєстрував. Це підтверджується
відомостями з КП Первомайське міське
госпрозрахункове бюро технічної
інвентаризації. У зв'язку з чим
нотаріус відмовив ОСОБА_1 у оформленні
за нею права власності на спірний
житловий будинок і роз'яснив їй, що їй
необхідно для оформлення права
власності на будинок звертатися до
суду.

Згідно з технічним обстеженням
будинку АДРЕСА_1, яке було проведено у
березні 2014 р. КП Первомайським МГБТІ
слідує, що будинок з господарськими та
побутовими спорудженнями були
побудовані ще у період з 1969 по 1985 рр.

Відповідно до ст.88 ЦК УСРС 1963 р.
(який діяв на час будівництва спірного
будинку) основу особистої власності
громадян становлять трудові доходи.
Особиста власність громадян і право
її спадкоємства охороняються державою.

Відповідно до ст.100 ЦК УСРС 1963 р. в
особистій власності громадян можуть
бути предмети вжитку, особистого
споживання, комфорту і підсобного
домашнього господарства, жилий будинок
і трудові заощадження.

Згідно зі ст.328 ЦК України 2003 р. право
власності виникає з підстав, що не
суперечать закону, в тому числі за
правочинами. Право власності
вважається придбаним правомірно, якщо
неправомірність прямо не витікає з
закону, чи незаконність права
власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 12 ЗУ «Про
власність» (який діяв на час смерті
ОСОБА_2.) праця громадян є основою
створення і примноження їх власності.
Громадянин набуває права власності на
майно, одержане внаслідок успадкування
або укладення інших угод, не
заборонених законом.

Згідно зі ст. 331 ЦК України, право
власності на нову річ, виготовлену
особою, здобувається їм, якщо інше не
встановлене договором або законом.
Право власності на знову створене
нерухоме майно (жилі будинки, будови,
спорудження й т.п.) виникає з моменту
завершення будівництва( створення
майна).

ОСОБА_2 мав дозвіл на будівництво
будинку. Він разом з ОСОБА_1 збудували
будинок власноруч. З означених підстав
ОСОБА_1 вважає, що її чоловік ОСОБА_2 та
вона придбали будинок з побутовими і
господарськими будовами відповідно до
закону.

Відповідно до Постанови КМУ від 09.09.2009
р. № 1035 «Про затвердження Тимчасового
порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом приватних
житлових будинків садибного типу,
дачних та садових будинків з
господарськими спорудами і будівлями,
споруджених без дозволу на виконання
будівельних робіт»

підставою для оформлення права
власності на приватні житлові будинки
садибного типу, дачні та садові будинки
з господарськими спорудами і
будівлями, споруджені до 5 серпня 1992
р., є висновок про технічний стан
будинку (будівлі), складений бюро
технічної інвентаризації і документ,
що засвідчує право власності або
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані зазначені об'єкти
будівництва.

Відповідно до оглядового листа Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ АДРЕСА_1-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» вказано, що в
листі Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126, роз'яснюється:

- оформлення свідоцтва на право
власності на об'єкти, які були
закінчені будівництвом після 05 серпня
1992 р. і на цей час не прийняті в
експлуатацію, проводиться тільки за
наявності актів прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями -
державними приймальними або
державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 05 серпня
1992 р., тобто до прийняття постанови КМУ
від 05 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено
порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, при
їх реєстрації для оформлення права
власності одним із документів є
висновок про технічний стан будинку
(будівлі), що складається БТІ. Тобто
технічний паспорт.

Виходячи зі змісту наведених
нормативних актів, громадяни, які
збудували житлові будинки до 05 серпня
1992 року, могли за умови прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями,
отримати правовстановлюючі документи
на будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності. За наявності відповідних
доказів судами може визнаватися право
власності в порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 05 серпня
1992 року, на які спадкодавцем не було
отримано правовстановлюючі документи.

Згідно з висновком обстеження
технічного стану будинку за адресою:
АДРЕСА_1, яке проводилося у березні 2014 р.
КП Первомайське МГБТІ, технічний стан
будинку знаходиться у належному для
проживання стані.

ОСОБА_1 вважає, що вона має право
на оформлення вказаного будинку у свою
власність, але юридично оформити це
право може тільки за рішенням суду, що
не суперечить закону, а саме ст. 392 ЦК
України, де вказано, що власник майна
має право звертатись з позовом про
визнання права власності, як що це
право не визнається чи оспорюється
іншими особами.

Згідно з експертною оцінкою,
вартість будинку за адресою: АДРЕСА_1,
складає 45600 грн. 00 коп.

Просить суд визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину житлового
будинку, площею 67,3 кв.м., житловою
площею 41,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1, з
усіма побутовими та господарськими
спорудженнями (сіни-а1, літня кухня з
прибудовою -Д, погріб-Б,Е, сараї-В,И,Л,
гараж-Г, навіс-Ж, душ-М, вбиральня-К,
огорожа-1,2,3, водопровід- 4,5, колодязь -6)
як побудованих нею та її чоловіком
ОСОБА_2 з дозволу власноруч у період
шлюбу; визнати за ОСОБА_1 право
власності в порядку спадкування за
законом на другу 1/2 частину житлового
будинку, площею 67,3 кв.м., житловою
площею 41,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1, з
усіма побутовими та господарськими
спорудженнями (сіни-а1, літня кухня з
прибудовою-Д, погріб-Б,Е, сараї-В,И,Л,
гараж-Г, навіс-Ж, душ-М, вбиральня-К,
огорожа-1,2,3, водопровід-4,5, колодязь-6),
які фактично належали її чоловікові
ОСОБА_2 на праві приватної власності,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р.

У судове засідання позивач та
представник позивача не з'явилися,
надали суду заяву, в якій позовні
вимоги підтримали та просили
розглянути справу за їх відсутності.

Представник Гірської міської ради
Литишева А.Ю. в судове засідання не
з'явилась, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності, проти
задоволення позовних вимог не
заперечувала.

Представник Реєстраційної служби
Первомайського міського управління
юстиції в судове засідання не
з'явився, ця установа заперечень проти
позову не має, справу просить
розглянути у відсутність їх
представника.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню.

В суді встановлено:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 06.09.1958 року
/а.с. 12/

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м.
Гірське. /а.с.13/

Згідно з технічним паспортом на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, у 1969 році
побудований кам'яний житловий будинок,
погріб. У 1975 та в наступні роки були
побудовані побутові та господарські
споруди /а.с.5-7/

Відповідно до рішення виконкому
гірської міської ради № 7/34 від 21.04.1967 р.
ОСОБА_2 надано право індивідуального
будівництва на земельній ділянці під
АДРЕСА_1, площею 600 кв.м. /а.с. 8/.

29 квітня 1967 р. з ОСОБА_2 був укладений
договір про виділення йому земельної
ділянки, розміром 600 кв. м. під
будівництво індивідуального житлового
будинку по АДРЕСА_1, в цей же день,
згідно з актом, земельна ділянка була
виділена в натурі. /а.с. 9-10,11/.

Згідно з довідкою КП «ПМГБТІ»
Первомайської міської ради право
власності на домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, не зареєстровано /а.с.19/

ФОП ОСОБА_3 станом на 24.01.2014 року оцінив
зазначений будинок у 45 600 грн. /а.с.22-28/

Після смерті ОСОБА_2 у 1995 році,
відомості у Спадковому реєстрі про
спадкові справи та видані на їх
підставі свідоцтва про право на
спадщину відсутні /а.с. 20/

Згідно з актом депутата Гірської
міської ради за адресою: АДРЕСА_1, з 1969 р.
по теперішній час проживає ОСОБА_1 До
1995 р. з нею проживав чоловік - ОСОБА_2,
який ІНФОРМАЦІЯ_5 р. помер. На момент
смерті ОСОБА_2 за вище вказаною адресою
мешкала тільки його дружина ОСОБА_1, яка
одна фактично після смерті чоловіка
прийняла спадщину. У ОСОБА_1 є діти - син
та дочка, які в листопаді 1980 р. виїхали
на постійне проживання до Білорусії, де
і проживають по теперішній час, в
Україну не приїздять та участі в
утриманні спадщини не приймають /а.с.
40/.

Таким чином, зазначений будинок не має
ознак самочинного будівництва, і право
власності на нього може бути визнано в
судовому порядку. Перешкодою для
нотаріального оформлення права на
спадщину є відсутність держаної
реєстрації права власності на
зазначений будинок за спадкодавцем.

Відповідно до ст. 174 ч.4 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Спадщина відкрилась у період чинності
ЦК УРСР 1963 року, тому застосуванню
підлягають норми ЦК УРСР 1963 року, в тому
числі при визначенні права власності
на новостворене нерухоме майно, кола
спадкоємців, порядку та строків
прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства
виникає лише у випадку неприйняття
спадщини іншими спадкоємцями, можуть
заявити про свою згоду прийняти
спадщину протягом строку, що залишився
для прийняття спадщини. Якщо строк, що
залишився, менше трьох місяців, він
продовжується до трьох місяців. (Із
змінами, внесеними Указом ПВР N 2135-08 від
15.10.73).

Позивачка, згідно з даними паспорта
громадянина України, з 1969 року по цей
час зареєстрована в АДРЕСА_1 /а.с. 18/.

Ці дані з достатньою повнотою свідчать
про фактичне прийняття спадщини
позивачкою. Разом з тим, ЦК УРСР 1963 року
у разі фактичного прийняття спадщини
строку звернення за отриманням
свідоцтва про право на спадщину зовсім
не обмежував.

Таким чином, право ОСОБА_1 на спадщину
за законом, як спадкоємниця першої
черги, ніким не заперечується та
повністю підтверджується наявними
документами, та ґрунтується на законі.
Перепоною для отримання свідоцтва про
право на спадщину в органах нотаріату
є відсутність держаної реєстрації
нерухомого майна, разом з тим,
наявність нерухомого майна - жилого
будинку з господарськими і побутовими
спорудами, правомірність його набуття
спадкодавцем в результаті власної
праці, його відповідність вимогам, що
пред'являються до такого майна, також
підтверджені документально і ніким не
заперечуються. За таких обстави право
позивачки на спадщину підлягає
судовому захисту.

Згідно зі ст. 22 Кодексу Про шлюб та сім'ю
України 1969 р., майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права на володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно зі ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю
України 1969 року, в разі поділу майна,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються
рівними.

Таким чином, позивачка, яка пережила
свого чоловіка, відповідно до закону
має право на ? частину спільного майна,
придбаного в період шлюбу.

На підставі викладеного і керуючись ст.
1216, 1217, 1218, 1235 ЦК України, ст. 213 - 215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка
мешкає за адресою: АДРЕСА_1, право
власності на 1/2 частину житлового
будинку, площею 67,3 кв.метрів, житловою
площею 41,3 кв. метрів, за адресою:
АДРЕСА_1, з усіма побутовими та
господарськими спорудженнями (сіни-а1,
літня кухня з прибудовою-Д, погріб-Б,Е,
сараї-В,И,Л, гараж-Г, навіс-Ж, душ-М,
вбиральня-К, огорожа-1,2,3, водопровід-4,5,
колодязь-6) як побудованих нею та її
чоловіком ОСОБА_2 з дозволу власноруч у
період шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, право
власності в порядку спадкування за
законом на другу 1/2 частину житлового
будинку, площею 67,3 кв.метрів, житловою
площею 41,3 кв. метрів, за адресою:
АДРЕСА_1, з усіма побутовими та
господарськими спорудженнями (сіни-а1,
літня кухня з прибудовою-Д, погріб-Б,Е,
сараї-В,И,Л, гараж-Г, навіс-Ж, душ-М,
вбиральня-К, огорожа-1,2,3, водопровід-4,5,
колодязь-6) які фактично належали її
чоловікові ОСОБА_2 на праві приватної
власності, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5
року.

Право власності підлягає державній
реєстрації.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному суді Луганської області
через Первомайський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
судового рішення.

Суддя
Т.Т. Русанова