Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В., Кожух
О.А., при секретарі Савариній Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивачів ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
26 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 05.07.2011 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір
позики, згідно якого відповідач
отримав від позикодавця у борг 550 000
грн., які зобов'язався повернути до
10.08.2011 року.

Умови договору відповідач не виконав і
борг не повернув.

Також 10.09.2010 року ОСОБА_5 (інший позивач)
передав відповідачеві завдаток у
розмірі 9000 доларів США (на момент
передачі еквівалент 73 395 грн.) для
купівлі комбайну, а 01.07.2011 року
переказав на рахунок відповідача решту
необхідної суми - 16 000 грн. (разом
становить 89 395 грн.).

Взяте на себе зобов'язання ОСОБА_6 не
виконав і незважаючи на письмову
вимогу ОСОБА_5 від 20.07.2013 року комбайн не
надав та кошти не повернув.

Посилаючись на дані обставини та норми
цивільного законодавства, збільшивши
позовні вимоги, позивачі остаточно
просили стягнути з відповідача: на
користь ОСОБА_4 773 902,69 грн., з яких 550 000
грн. - основний борг; 186 924,04 грн. - пеня; 36
978,04 грн. - три проценти річних, а також
на користь ОСОБА_5 142 741,54 грн., з яких 89 395
основного боргу, 39 704, 03 грн. - пеня, 7 814,59
грн. - три проценти річних, 5 827,92 грн.
інфляційні витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 26 лютого 2014 року позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
заборгованість по позиці в розмірі 586
978,04 грн., з яких 550 000 грн. - основний борг;
36 978,04 грн. - три проценти річних. Також
постановлено стягнути з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_5 103 037 грн., з яких 89 395 грн.
- основний борг; 7 814,59 грн. - три проценти
річних; 5 827,92 грн. - інфляційні витрати.
Вирішено питання розподілу судових
витрат. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Відповідач рішення суду не оскаржив.

В обґрунтування апеляційної скарги
представник позивачів посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм процесуального права, в зв'язку з
чим ставить питання про зміну рішення
місцевого суду в частині відмови у
стягненні пені з відповідача на
користь ОСОБА_4 в розмірі 186 924,04 грн., та
на користь ОСОБА_5 в розмірі 39 704,03 грн.,
шляхом задоволення позову в цій
частині.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності позивачів та
відповідача, які належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд керуючись
принципом диспозитивності, відповідно
до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції не роблячи висновків
щодо неоскарженої частини судового
рішення.

Оскільки рішення суду відповідач не
оскаржив, апеляційний суд перевіряє
законність рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги
представника позивачів у частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення пені.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із недоведеності
позовних вимог про стягнення пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Судом першої інстанції встановлено, що
05.07.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був
укладений договір позики, згідно якого
відповідач отримав у борг 550 000 грн. та
зобов'язався повернути борг до 10.08.2011
року.

Умови договору відповідач не виконав.

Також 10.09.2010 року ОСОБА_5 (інший позивач)
передав відповідачеві завдаток у
розмірі 9000 доларів США (на момент
передачі еквівалент 73 395 грн.) для
купівлі комбайну, а 01.07.2011 року він
переказав на рахунок відповідача решту
необхідної суми - 16 000 грн. (разом
становить 89 395 грн.).

Взяте на себе зобов'язання ОСОБА_6 не
виконав і незважаючи на письмову
вимогу ОСОБА_5 від 20.07.2013 року комбайн не
надав та кошти не повертає.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання
останній повинен передати кредиторові
неустойку (штраф, пеню).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено,
що пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Розпискою від 05.07.2011 року, яка
представлена на підтвердження
укладення договору позики передбачено,
що в разі прострочення строку сплати
боргу, сплачуються штрафні санкції в
розмірі 1% за один день.

Отже вказаним договором передбачено
сплату неустойки, яка за своєю правовою
природою є пенею, так як встановлена у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
день прострочення.

Таким чином вимога про стягнення пені з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 за договором
позики від 05.07.2011 року є підставною.

Враховуючи викладене та межі позовних
вимог, сума пені 186924,04 грн. за договором
позики від 05.07.2011 року підлягає
стягненню з відповідача на користь
ОСОБА_4.

Разом з тим розпискою від 10.09.2010 року не
передбачено обов'язку ОСОБА_6 сплатити
неустойку (пеню). Не містить такої умови
й заява на переказ готівки від 01.07.2011
року.

Тому вимога про стягнення з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_5 пені в розмірі 39 704,03
грн. є недоведеною, а висновок
місцевого суду в цій частині
правильний.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, згідно вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України в частині відмови в
задоволенні вимоги про стягнення пені
за договором позики від 05.07.2011 року слід
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення цієї вимоги.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 88 ЦПК
України якщо суд апеляційної інстанції
змінює рішення, то відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог (82%) та користь ОСОБА_4
слід присудити з відповідача 929,17 грн.
судового збору.

Оскільки ОСОБА_4 внесено судовий збір у
більшому розмірі, ніж встановлено
законом переплачена його сума (1827 - 1133,14
= 693,86 грн.) в розмірі 693,86 грн. підлягає
поверненню.

Керуючись ст.ст. 307 - 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 26 лютого 2014 року в частині
відмови у стягненні пені за договором
позики, укладеним 05.07.2011 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
пеню за договором позики від 05.07.2011 року
в розмірі 186924 (сто вісімдесят шість
тисяч дев'ятсот двадцять чотири) грн. 04
коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
929,17 грн. судового збору.

Повернути ОСОБА_4 з Державного бюджету
України суму переплаченого судового
збору за подання апеляційної скарги в
розмірі 693 (шістсот дев'яносто три) грн.
86 коп., який надійшов на розрахунковий
рахунок № 0002, код одержувача -
38015610, Банк одержувача - ГУДКСУ в
Закарпатській області, згідно
квитанції 19333.10.3 від 04.03.2014 року.

Рішення в частині відмови у
задоволенні вимоги ОСОБА_5 про
стягнення пені залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: