Провадження №2/761/6118/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Е.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у
справах дітей Оболонської районної в
місті Києві державної адміністрації
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд дитини за кордон без згоди
батька, -

встановив:

У липні 2013 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
надання дозволу на тимчасовий виїзд
дитини за кордон без згоди батька.

Позивач зазначила, що з 02 лютого 2013 року
перебуває в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2. Від шлюбу мають дитину, сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне подружнє життя із
відповідачем не склалося, вирішується
питання про розірвання шлюбу,
проживають окремо не підтримують
сімейно-шлюбних стосунків. Дитина
проживає з нею, вона матеріально
утримує дитину та належним чином
піклується про її здоров'я фізичний,
духовний та моральний розвиток.
Відповідач з сином не спілкується,
участі у вихованні не приймає,
здоров'ям дитини не цікавиться,
матеріально його не утримує.

Заздалегідь позивачем було придбано
путівку на відпочинок разом з дитиною
до Туреччини. Виїзд за кордон
заплановано на 17.07.2014, а повернення в
Україну проживання в готелі.

Вважає, така подорож сприятиме
духовному та фізичному розвитку
дитини, є можливість оздоровити сина в
морській кліматичній зоні, яка є
надзвичайно корисною для дітей такого
віку.

Про свій намір вивезти дитину до
Туреччини для оздоровлення вона
повідомила батька дитини. Однак, на її
прохання надати нотаріальну згоду на
виїзд сина разом з нею до Туреччини,
відповідач відмовив. При цьому жодних
аргументів, які б пояснювали та
обґрунтовували його відмову, він не
наводить.

Тому просила надати їй дозвіл на
вивезення малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 17.07.2014 року по
26.07.2014 року за межі території України до
Турецької Республіки у супроводі
матері дитини - ОСОБА_1 без згоди та
супроводу батька дитини - ОСОБА_2.

У листопаді 2014 року позивач змінила та
доповнила позовні вимоги (ас.50) а згодом
відмовилась від первісних позовних
вимог надати їй дозвіл на вивезення
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
на період з 17.07.2014 року по 26.07.2014 року.

У останньому позові позивач,
посилаючись на договір від 06 листопада
2014 року, в інтересах дитини - ОСОБА_3,
укладений позивачкою за № 033 з тур
агентом - ФОП ОСОБА_4, "КийТревел", про
намір протягом 2 (двох) років
користуватися туристичними послугами
для здійснення поїздок зі спільною
дитиною з метою оздоровлення,
відпочинку та розширення кругозору в
період з 01.12.2014 по 01.12.2016 рр., просила -
надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
багаторазові тимчасові виїзди за межі
території України до Австрії, Бельгії,
Угорщини, Німеччини, Греції, Данії,
Ісландії, Іспанії, Італії, Латвії,
Литви, Ліхтенштейну, Люксембургу,
Мальти, Королівства Нідерландів,
Норвегії, Польші, Португалії,
Словаччини, Словенії, Фінляндії,
Франції, Чехії, Швейцарії, Швеції,
Естонії, Андорри, Монако, Сан-Марино,
Єгипту, Турецької Республіки,
Об'єднаних Арабських Еміратів, Мальдів,
Королівства Таїланд, Ізраїлю на період
з 01.12.2014 по 01.12.2016 рр. у супроводі матері
ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька
ОСОБА_2, а також у супроводі інших осіб,
уповноважених матір'ю дитини ОСОБА_1
без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2".

В письмових запереченнях (ас.79)
відповідач зазначив, що він міг би
погодитись надати згоду у нотаріальній
формі на виїзд сина за кордон за певних
умов, які мають відповідати інтересам
дитини, забезпечувати його соціальне
буття та відповідати вимогам діючого
законодавства та нормативних актів,
пов'язаних з тимчасовим виїздом дитини
за кордон. Зокрема, стверджував, що
останні позовні вимоги позивача не
узгоджуються із зазначеними нормами,
оскільки позивачем не визначені
відповідні проміжки часу тривалості
туру щодо вказаних нею туристичних
поїздок до перелічених нею держав,
тобто перебування дитини у кожній
відповідній державі прямування,
зважуючи на те,що їх син, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
станом здоров'я не був готовий до таких
подорожей. При цьому відповідач
зазначив, що він за час спільного
проживання з сім'єю зміг здійснити на
той час обов'язкові щеплення для
дитини, після чого позивач цим не
займалась, жодного щеплення не було
зроблено. Посилаючись на халатне
відношення матері до здоров'я дитини,
незважаючи на його неодноразові
нагадування.

У судовому засіданні позивач та її
представники підтримали позовні
вимоги, пояснили, що вказати точні
проміжки часу турпоїздок до кожної із
зазначених держав не можуть, на даний
час таких відомостей немає.
Заперечуючи проти доводів відповідача
щодо проведення щеплень пояснила, що
лікарі не можуть погодитись на
здійснення щеплення, якщо дитина
хворіє, у сина прорізувались зубки. А
також повідомила, що її позов до
Оболонського районного суду м. Києва
про стягнення з ОСОБА_2, на її користь
аліментів на утримання
неповнолітнього сина судом частково
задоволено але відповідач подав
апеляційну скаргу. Також пояснила, що
вона скористалась путівкою з виїздом
за кордон 14.07.2014 року, але без дитини,
яку залишила на няню та бабусю.
Посилаючись на невідповідність
дійсності викладених відповідачем у
запереченнях фактів щодо її халатного
відношення до дитини, просила
задовольнити позовні вимоги

В судовому засіданні відповідач та
його представник підтримали письмові
заперечення та заперечили проти позову
з підстав зазначених в письмових та
усних поясненнях. Відповідач
підтвердив про можливу згоду на виїзд
дитини за наявності конкретно
визначених даних на підставі
відповідних документів щодо
тимчасового виїзду за кордон дитини з
матір'ю або уповноваженою нею особою із
зазначенням проміжку часу, мети виїзду,
назви країн, умови перебування дитини у
іншій країні.

Суд заслухавши пояснення позивача її
представників, заперечення
відповідача та його представника,
дослідивши матеріали справі, вважає
позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 02 лютого 2013 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
дитину, сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 19 вересня 2014 року шлюб
розірвано. Дитина проживає з
матір'ю.(ас.38)

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд дитини за кордон без згоди
батька, позивач зазначила що нею було
придбано путівку на відпочинок разом з
дитиною до Туреччини. Виїзд за кордон
було заплановано на 17.07.2014 року,
Оскільки до суду подано заяву 14.07.2014
року, позивач згодом змінила та
уточнила позовні вимоги (ас.48),
відмовившись від первісного
позову(ас.63) та просила - надати дозвіл
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазові
тимчасові виїзди за межі території
України до Австрії, Бельгії, Угорщини,
Німеччини, Греції, Данії, Ісландії,
Іспанії, Італії, Латвії, Литви,
Ліхтенштейну, Люксембургу, Мальти,
Королівства Нідерландів, Норвегії,
Польші, Португалії, Словаччини,
Словенії, Фінляндії, Франції, Чехії,
Швейцарії, Швеції, Естонії, Андорри,
Монако, Сан-Марино, Єгипту, Турецької
Республіки, Об'єднаних Арабських
Еміратів, Мальдів, Королівства Таїланд,
Ізраїлю на період з 01.12.2014 по 01.12.2016 рр. у
супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та
супроводу батька ОСОБА_2, а також у
супроводі інших осіб, уповноважених
матір'ю дитини ОСОБА_1 без згоди та
супроводу батька - ОСОБА_2", посилаючись
на договір від 06 листопада 2014 року, в
інтересах дитини - ОСОБА_3, укладений
позивачкою за № 033 з тур агентом - ФОП
ОСОБА_4, "КийТревел", про намір протягом 2
(двох) років користуватися
туристичними послугами для здійснення
поїздок зі спільною дитиною з метою
оздоровлення, відпочинку та розширення
кругозору в період з 01.12.2014 по 01.12.2016 рр.
Відповідач відмовився надати таку
згоду у встановленому порядку.

Судом встановлено, що діючим
законодавством та нормативними актами
визначено певний порядок виїзду за
кордон дитини за згодою батьків або
дозволу суду при відсутності згоди
одного з батьків.

Так, порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадяни України" від
21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ
від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України", Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Положеннями ст.ст. 2,3,4 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" (далі Закон)
передбачено, що документи громадянина
України на право виїзду з України і
в'їзду в Україну, мають бути оформлені
на підставі Положення про зазначені
документи, які затверджуються у
встановленому порядку. Таким
документом стосовно дитини є проїзний
документ дитини. (ст.2 Закону).

Згідно із ст. 3 Закону про порядок
перетинання громадянами України
державного кордону України визначено,
що перетинання громадянами України
державного кордону України
здійснюється в пунктах пропуску через
державний кордон України після
пред'явлення одного з документів,
зазначених у статті 2 цього Закону (ч.1).
Правила перетинання державного
кордону України громадянами України
встановлюються Кабінетом Міністрів
України

відповідно до цього Закону та інших
законів України. (ч.2)

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 р. №
231 (із змінами) визначено зокрема, що
виїзд неповнолітніх громадян України
за межі території України здійснюється
за одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон. А також (п.18)
передбачено, що оформлення паспорта/
проїзного документа здійснюється на
підставі заяви батьків (законних
представників батьків чи дітей), а у
разі, коли батьки не перебувають у
шлюбі між собою, - того з них, з ким
проживає дитина, справжність підпису
яких засвідчено нотаріально. За
наявності заперечень одного з батьків
документ може бути оформлено на
підставі рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи
батько дитини ОСОБА_2відмовився надати
згоду на виїзд дитини за кордон,
отримавши звернення до нього
представника позивача щодо виїзду у
турпоїздку 14 липня 2014 року.

У запереченнях на змінені позовні
вимоги у листопаді 2014 року відповідач
та його представник посилались на вік
дитини, якій виповнився 1 рік у червні
2014 року, звертаючи увагу на стан
здоров'я дитини за відсутності даних
про необхідні у цьому віці щеплення,
які як зазначив відповідач, не були
зроблені дитині. Крім того, відповідач,
не заперечуючи проти оздоровлення
дитини, стверджував про недотримання
позивачем особливостей законодавства
та нормативних документів стосовно
тимчасового виїзду неповнолітньої
дитини з матір'ю за кордон, що його
турбує та є підставою для відмови у
наданні згоди на тимчасовий виїзд
дитини за відсутності даних коли та у
яку країну має виїхати дитина.

Досліджуючи матеріали справи, суд
надаючи оцінку зібраним доказам у їх
сукупності, дійшов наступного.

Як зазначалось, 06 листопада 2014 року, в
інтересах дитини - ОСОБА_3, позивачкою
укладено договір (ф'ючерсний) № 033 з тур
агентом - ФОП ОСОБА_4, "КийТревел" про
намір протягом 2 (двох) років
користуватися туристичними послугами
для здійснення поїздок зі спільною
дитиною з метою оздоровлення,
відпочинку та розширення кругозору в
період з 01.12.2014 по 01.12.2016 рр. Зазначений
договір укладено на багаторазові
тимчасові виїзди за межі території
України до Австрії, Бельгії, Угорщини,
Німеччини, Греції, Данії, Ісландії,
Іспанії, Італії, Латвії, Литви,
Ліхтенштейну, Люксембургу, Мальти,
Королівства Нідерландів, Норвегії,
Польші, Португалії, Словаччини,
Словенії, Фінляндії, Франції, Чехії,
Швейцарії, Швеції, Естонії, Андорри,
Монако, Сан-Марино, Єгипту, Турецької
Республіки, Об'єднаних Арабських
Еміратів, Мальдів, Королівства Таїланд,
Ізраїлю в період з 01.12.2014 по 01.12.2016 рр. у
супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та
супроводу батька ОСОБА_2, а також у
супроводі інших осіб, уповноважених
матір'ю дитини ОСОБА_1 без згоди та
супроводу батька - ОСОБА_2".

Пункт 3.1. договору визначає, що при
підписанні ф'ючерсного договору,
умовою для бронювання та оплати є
повний комплект документів для
поїздки. (діючий закордонний паспорт;
для неповнолітньої дитини, що
подорожує з одним із батьків -
нотаріальна згода від другого з
батьків на поїздку, в даному випадку -
батька або рішення суду).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України,
розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Водночас,
фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про охорону дитинства", батько і мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Водночас, відповідно до ст. 4 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України", за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із
змінами та доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску ( п.4).

Окрім того, Правилами оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231
(із змінами) визначено зокрема, що виїзд
неповнолітніх громадян України за межі
території України здійснюється за
одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/ проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Таким чином, діючим законодавством не
встановлено обмеження щодо виїзду
неповнолітньої дитини за кордон, а лише
встановлено певний порядок її виїзду
за кордон за згодою батьків або дозволу
суду при відсутності згоди одного з
батьків.

Проте, за змістом положень ч. 2 ст. 4
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", суд приймає рішення щодо
надання дозволу на виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон за відсутності згоди одного з
батьків, тобто йдеться конкретно
визначений за відповідними
документами виїзд дитини з матір'ю або
уповноваженою нею особою із зазначення
мети виїзду, назву країн, умови
перебування дитини у іншій країні.

Звертаючись до суду з первісним
позовом, позивач у позовній заяві також
визнавала, що нотаріально посвідчена
згода другого із батьків має містити
назву держави прямування та
відповідний часовий проміжок
перебування у цій державі (ас.3). У
судовому засіданні (ас.67-68), представник
позивача не заперечувала, що за
укладеним від 06.11.2014 року договором з
туристичною компанією точні проміжки
часу перебування у конкретній державі
не можуть надати за невизначеністю.

Позивачкою не наведено правові
підстави надання дозволу на виїзд
дитини за кордон без згоди батька, не
позбавленого батьківських прав, не
надано суду конкретно визначених
документів про виїзд дитини з матір'ю
або уповноваженою нею особою за кордон.

Суд, оцінюючи укладений позивачкою
договір (ф'ючерсний) № 033 з тур агентом -
ФОП ОСОБА_4, "КийТревел" від 06 листопада
2014 року, в інтересах дитини - ОСОБА_3,
вважає що він не містить конкретно
визначених відносин та зобов'язань, так
як його укладено на 2 (два) роки. За
можливості позивачкою в майбутньому
може користуватися туристичними
послугами для здійснення поїздок зі
спільною дитиною з метою оздоровлення,
відпочинку та розширення кругозору в
період з 01.12.2014 по 01.12.2016 роках.

Таким чином, за змістом Закону та
наведених нормативних актів, які є
обов'язковими для виконання їх
приписів, суд дійшов висновку, що
встановлені судом обставини,
недотримання чинного законодавства, що
передбачає можливість вирішувати
питання про надання дозволу саме на
конкретний виїзд дитини за кордон без
згоди батька (разовий), з визначенням
держави прямування та початку і
закінчення перебування у цій державі, є
підставою для відмови у позові про
надання дозволу на неодноразові
тимчасові виїзди дитини за кордон у
зазначені позивачем держави на період
з 01.12.2014 по 01.12.2016 роках.

На підставі викладеного та керуючись:
ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 150 СК України,
Законом України "Про охорону
дитинства", Законом України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", Правилами
перетинання державного кордону
громадянами України", затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року № 57, Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 (із змінами), ст.ст.
8,10,60,88,208,212,213,214, 215,224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Служба у справах дітей Оболонської
районної в місті Києві державної
адміністрації про надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за кордон без
згоди батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через Шевченківський районний
суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя: О.Ф.
Малинников