Справа № 199/1330/13-ц
Амур-Нижньодніпровський районний суд
в складі: головуючого
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
про визнання незаконним рішення про
підвищення відсоткової ставки, -
Позивачка звернулась до суду
з даним позовом до відповідача про
стягнення депозитних коштів та
відсотків по вкладу.
В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалась на те, що 30.10.2007 року між нею
та ПАТ «ОТП Банк» був укладений
кредитний договір №ML 302/372/2007,
відповідно до якого позивачка отримала
строковий споживчий кредит в
швейцарських франках строком на 25
років з цільовим призначенням -
придбання нерухомості (житла).
Відповідно до п. 3 договору, розмір
процентів складається з фіксованої
ставки 4,49% та плаваючої ставки FIDR, яка
являє собою процентну ставку по
строкових депозитах фізичних осіб у
валюті тотожній Валюті Кредиту, що
розміщені в Банку на строк в 366 днів, з
виплатою процентів після закінчення
строку дії депозитного договору.
До певного часу, загальний розмір
процентної ставки за користування
вищезазначеним кредитом, який включає
фіксовану процентну ставку та ставку
FIDR, складав 7,99% річних.
14.09.2012 року позивачкою було одержано
від відповідача повідомлення про
збільшення ставки FIDR на 2%, що призвело
до збільшення загального розміру
процентної ставки за договором до 9,99%
Не погодившись за таким рішенням банку,
позивачка направила відповідачу
відповідну скаргу, на яку було отриману
відповідь від 05.12.2012 р., якою у
задоволенні скарги банком було
відмовлено. При цьому банк посилався
на: наявність в Договорі умови п. З ч. 1,
відповідно до якої Банк має право
змінювати ставку FIDR в залежності від
зміни вартості кредитних ресурсів;
зміна ставки FIDR не може вважатися
односторонніми діями банку; банк
відповідно до п. 1.5. Постанови НБУ №516
від 03.12.2003 р. має право на свій розсуд
встановлювати ставки за депозитами.
Позивачка вважає відмову відповідача в
задоволенні її скарги незаконною, а
наведені підстави відмови -
необґрунтованими, тому просила суд
визнати недійсним рішення Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
щодо підвищення з 01.10.2012 р. відсоткової
ставки за кредитним договором № МL
302/372/2007 від 30 жовтня 2007 р. з 7,99% річних до
9,99% річних; зобов'язати Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк»
відновити становище, яке існувало до
01.10.2012 р., тобто до підвищення ставки FIDR
та до підвищення загального розміру
відсоткової ставки за кредитним
договором та зобов'язати ПАТ «ОТП Банк»
перерахувати заборгованість ОСОБА_1 за
кредитним договором, виходячи з
відсоткової ставки 7,99 % річних; визнати
недійсними положення п. З ч. 1 та п. 1.4.1. ч.
2 кредитного договору № МL 302/372/2007 від ЗО
жовтня 2007 р. в частині права Публічного
акціонерне товариство «ОТП Банк»
змінювати процентну ставку у цілому та
її окремих складових шляхом
збільшення. Судові витрати позивачка
просила покласти на відповідача.
Представник позивачки у
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги у повному обсязі, проти заочного
рішення не заперечував.

Представник відповідача до
судового засідання надав суду письмові
заперечення, в яких посилався на те, що
кредит був наданий на умовах плаваючої
кредитної ставки FIDR, тому це не може
розцінюватися як збільшення розміру
процентів за договором, тому у позові
просив відмовити у повному обсязі. У
судове засідання 04.07.2013 року
представник відповідача не з'явився,
причин неявки суду не повідомив, про
день слухання справи повідомлявся
належним чином. Зі згоди позивачки суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК
України.

Вислухавши пояснення представника
позивачки, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню
частково.

У судовому засіданні встановлено, що
30.10.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк»
був укладений кредитний договір №ML
302/372/2007, відповідно до якого позивачка
отримала строковий споживчий кредит в
швейцарських франках строком на 25
років з цільовим призначенням -
придбання нерухомості (житла).

Відповідно до п. 3 договору, розмір
процентів складається з фіксованої
ставки 4,49% та плаваючої ставки FIDR, яка
являє собою процентну ставку по
строкових депозитах фізичних осіб у
валюті тотожній Валюті Кредиту, що
розміщені в Банку на строк в 366 днів, з
виплатою процентів після закінчення
строку дії депозитного договору.

До певного часу, загальний розмір
процентної ставки за користування
вищезазначеним кредитом, який включає
фіксовану процентну ставку та ставку
FIDR, складав 7,99% річних.

14.09.2012 року позивачкою було одержано
від відповідача повідомлення про
збільшення ставки FIDR на 2%, що призвело
до збільшення загального розміру
процентної ставки за договором до 9,99%
річних.

Позивачка направила відповідачу
відповідну скаргу, на яку було отримано
відповідь від 05.12.2012 р., якою у
задоволенні скарги банком було
відмовлено. При цьому банк посилався
на: наявність в Договорі умови п. 3 ч. 1,
відповідно до якої Банк має право
змінювати ставку FIDR в залежності від
зміни вартості кредитних ресурсів;
зміна ставки FIDR не може вважатися
односторонніми діями банку; банк
відповідно до п. 1.5. Постанови НБУ №516
від 03.12.2003 р. має право на свій розсуд
встановлювати ставки за депозитами.

Як встановлено судом, FIDR є відсотковою
ставкою за строковими депозитами
фізичних осіб у валюті, тотожній валюті
кредиту, які розміщені у Банку на строк
366 днів з виплатою відсотків в кінці
строку дії депозитного договору.
Залежно від зміни вартості кредитних
ресурсів на фінансовому ринку України,
ставка FIDR може змінюватись
(збільшуватись чи зменшуватись) у
порядку, передбаченому сторонами у
Кредитному договорі.

Інших умов щодо депозиту, ставка за
яким визначається як FIDR (крім валюти
депозиту, строку вкладу 366 днів та
виплати відсотків по закінченню
договору) ані в договорі, ані на
веб-сайті банку немає. Умови
застосування ставки FIDR банком не
відповідають умовам застосування
ставки FIDR, що передбачені Договором.
Отже, крім вищенаведеного, зміна Банком
ставки FIDR є також порушенням ст. 525 ЦК
України, відповідно до якої
одностороння зміна умов зобов'язання
не допускається.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони фінансовим установам в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентів та інших платежів,
передбачених кредитним договором»
було внесено зміни до ч. 2 ст. 6 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», відповідно до якої
фінансовим установам забороняється в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки або інших
платежів, передбачених кредитним
договором або графіком погашення
боргу, за винятком випадків,
встановлених законом. Положення цього
Закону застосовуються до усіх
кредитних договорів, які були укладені
або продовжують діяти після набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір
процентів та порядок їх сплати за
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів. Встановлений договором
розмір процентів не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку. Умова договору щодо права
банку змінювати розмір процентів в
односторонньому порядку є нікчемною.

До посилань відповідача, що кредит був
наданий на умовах плаваючої кредитної
ставки FIDR, тому це не може
розцінюватися як збільшення розміру
процентів за договором, суд ставиться
критично, оскільки умова щодо
можливості зазначення в кредитному
договорі «плаваючої» процентної
ставки була введена Законом України
від 22.09.2011 р. N 3795-УІ, але у Прикінцевих
положеннях названого Закону чітко
зазначено, що дія даного закону не
розповсюджується на кредитні договори,
укладені до набрання чинності вказаним
законом. Отже, «плаваюча» ставка не
може застосовуватися до Договору,
оскільки його було укладено до
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг» від
22.09.2011 р. N3795-УІ, який передбачає
можливість застосування плаваючої
ставки.

Враховуючи викладене суд вважає,
визнати недійсним рішення Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
щодо підвищення з 01.10.2012 року
відсоткової ставки з 7,99% річних на 9,99%
річних, за кредитним договором № ML
302/372/2007 від 30 жовтня 2007 року, укладеним
між Публічним акціонерним товариством
«ОТП Банк» та ОСОБА_1.

Також суд вважає стягнути з Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» 114
гривень 70 копійок судового збору на
користь держави.

В іншій частині позову суд вважає
відмовити, оскільки дані вимоги не
ґрунтуються на законі та суперечать
умовам кредитного договору.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 209,
212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1056-1, 1060 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
визнання незаконним рішення про
підвищення відсоткової ставки, -
задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» щодо підвищення з 01.10.2012 року
відсоткової ставки з 7,99% річних на 9,99%
річних, за кредитним договором № ML
302/372/2007 від 30 жовтня 2007 року, укладеним
між Публічним акціонерним товариством
«ОТП Банк» та ОСОБА_1.

В іншій частині позову, -
відмовити.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» 114
гривень 70 копійок судового збору на
користь держави.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається з дня отримання копії
рішення.

Суддя