Справа № 464/2485/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6764/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді
- Ніткевича А.В.

суддів: Мельничук
О.Я., Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій
І.І.

з участю прокурора
Лящука Т.І., позивача ОСОБА_2,
представника третьої особи Петришина
О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 16 травня 2014 року у справі за
позовом прокурора Сихівського району
м. Львова в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, з
участю третіх осіб, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, Львівської міської ради,
органу опіки і піклування Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради, про усунення перешкод у
здійсненні права користування
житловим приміщенням та виселення, -

встановила:

В березні 2014 року прокурор Сихівського
району м. Львова подав позов в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, з участю
третіх осіб, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Львівської міської ради, органу опіки і
піклування Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради,
просив суд зобов"язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5
не чинити ОСОБА_2 перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 а також
виселити відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5
та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 із вказаної квартири.

Оскаржуваним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 16 травня 2014
року позов прокурора Сихівського
району м. Львова в інтересах ОСОБА_2
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити
ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права
користування квартирою АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх
неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 із
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в дохід
держави судовий збір у розмірі 243,60 гр.,
а саме, по 121,80 грн. з кожного.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_4

Вважає, що оскаржуване рішення є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В апеляційні скарзі зазначає, що в
червні 2013 року уклав договір оренди
квартири АДРЕСА_1 з власником квартири
ОСОБА_8 строком на два роки. В
подальшому за власні кошти зробив у
вказаній квартирі ремонт та вселився з
дружиною та двома неповнолітніми
дітьми.

Стверджує, що з ОСОБА_2 взагалі не
знайомий, останній ніколи не звертався
до нього з приводу проживання у спірній
квартирі чи з вимогами звільнити
квартиру, відтак вважає, що твердження
про порушення житлових прав позивача
чи вчинення йому перешкод є
безпідставними.

Просить скасувати рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 16 травня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Прокурор Лящук Т.І., позивач ОСОБА_2 та
представник третьої особи органу опіки
та піклування Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
Петришин О.І. в судовому засіданні
вимоги апеляційної скарги заперечили,
в обґрунтування надали пояснення,
аналогічні викладеним у письмовому
запереченні, просять рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будучи
повідомленими належним чином про день
та час розгляду справи, про що свідчать
рекомендовані повідомлення про
вручення їм поштових відправлень (а.с.
177), в судове засідання апеляційної
інстанції не прибули, не повідомили суд
про причину неявки.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
адвокат ОСОБА_11 в судове засідання
02.12.2014 року не прибув, подав клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв"язку із зайнятістю в іншій справі.

Інші учасники розгляду справи в судове
засідання не прибули, не повідомили суд
про причину неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
прокурора Лящука Т.І., позивача ОСОБА_2
та представника третьої особи органу
опіки та піклування Петришина О.І. на
заперечення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить переконання,
що виходячи з наявних в матеріалах
справи та досліджених в судовому
засіданні доказів, оскаржуване рішення
суду першої інстанції, відповідає
зазначеним вище вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги
прокурора районний суд виходив з того,
що відповідачі обмежують наймача житла
ОСОБА_2, який тимчасово на період
навчання перебуває у школі-інтернаті, у
здійсненні права користування
квартирою АДРЕСА_1 при цьому
відповідачі не надали жодного
договору, чи іншого документу, що б
підтверджував правомірність їхнього з
дітьми проживання у спірній квартирі.

Оскільки відповідачі зайняли житлове
приміщення самоправно, суд вирішив
виселити їх без надання іншого
житлового приміщення разом з дітьми,
які в свою чергу мають інше
зареєстроване місце проживання.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції судова колегія виходить з
наступного.

Статтею 47 Конституції України
визначено, що кожен має право на житло.

Частиною 4 ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше, як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
інвалідом III групи з дитинства по зору,
зареєстрований у АДРЕСА_1 та на даний
час навчається у школі-інтернаті в с.
Підгірці, Стрийського району,
Львівської області (а.с. 7-6).

У зазначеній квартирі також
зареєстровані ОСОБА_8 (батько позивача,
позбавлений батьківських прав), ОСОБА_10
(сестра позивача), ОСОБА_9 (брат
позивача) (а.с. 14).

Крім цього, без реєстрації у спірній
квартирі проживають відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх діти: ОСОБА_6, 2004
р.н., ОСОБА_7, 2011 р.н., що підтверджується
актом комісії ЛКП «Бондарівка» від
28.03.2014 р. (а.с. 51, 53).

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 30 червня 2004 року ОСОБА_8 та
ОСОБА_12 позбавлено батьківських прав
щодо дітей ОСОБА_9 1992 р.н., ОСОБА_2 1993 р.н.
та ОСОБА_10 1993 р.н. (матеріали цивільної
справи № 2-20/06).

ОСОБА_2 тимчасово, на період навчання,
перебуває у школі-інтернаті в с.
Підгірці, Стрийського району.

Згідно із ст. 71 ЖК України жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців, зокрема, у
випадку влаштування дитини (дітей) на
виховання до родичів, опікуна чи
піклувальника, у прийомну сім'ю,
дитячий будинок сімейного типу, заклад
для дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, - протягом
усього часу їх перебування у родичів,
опікуна чи піклувальника, прийомній
сім'ї, дитячому будинку сімейного типу,
закладі для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування.

Також судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_3 була предметом незаконного
договору купівлі-продажу від 02.12.2004 р.,
який був укладений на підставі
підробленої довідки щодо
зареєстрованих мешканців вказаної
квартири. Вказаний договір
купівлі-продажу визнаний недійсним
рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 11.04.2006 р. за позовом
прокурора Сихівського району м. Львова
в інтересах неповнолітніх ОСОБА_9,
ОСОБА_2, ОСОБА_10 до ОСОБА_8, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 (матеріали цивільної справи №
2-20/06).

Частиною 4 ст. 816 ЦК України визначено,
що порядок користування житлом
наймачем та особами, які постійно
проживають разом з ним, визначається за
домовленістю між ними, а у разі спору -
встановлюється за рішенням суду.

Згідно із ст. 61 ЖК УРСР користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до
договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера
на жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Крім цього, відповідно до ст. 65 цього ж
кодексу, наймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сімї, які проживають разом з ним,
вселити в займане ним жиле приміщення
свою дружину, дітей, батьків, а також
інших осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім"ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім"ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім"ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

За заявою ОСОБА_2 від 03.02.2014 р.
Сихівським РВ ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області проводилися заходи
щодо встановлення осіб, які проживають
у АДРЕСА_1 та законності їх проживання.

В ході перевірки встановлено, що у
квартирі проживають відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5 разом з дітьми,
покликаються на договір оренди,
укладений з ОСОБА_8, примірник якого не
надали.

Інших документів, які б підтверджував
правомірність проживання відповідачів
та їх дітей у квартирі за згодою всіх
зареєстрованих мешканців квартири,
суду не подано (а.с.8-13, 48, 49).

Встановлені обставини справи
підтверджують те, що відповідачі
обмежують наймача житла ОСОБА_2, який
тимчасово на період навчання перебуває
у школі-інтернаті, у здійсненні права
користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с.
48-49).

В свою чергу, статтею 109 ЖК УРСР
передбачено, що виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
у судовому порядку.

Виселення є категорією житлового
законодавства, тому при розгляді
цивільних справ за позовом про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК Української РСР
підстави для позбавлення права на
житло.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Оскільки житлові права ОСОБА_2, за яким
зберігається право на користування
житлом, порушено сім»єю Скуб»як, які
без правових підстав в порушення вимог
закону вселились та проживають у
АДРЕСА_1, колегія судів погоджується з
висновком, якого дійшов суд першої
інстанції, а саме наявністю підстав для
виселення відповідачів без надання їм
іншого житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 16 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
протягом 20-ти днів з часу набрання
законної сили, шляхом подання на неї
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
О.Я. Мельничук

О.Ф. Павлишин