Провадження № 2/537/793/2014
Справа № 537/3081/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2014 року

Крюківський районний суд м. Кременчука
Полтавської області в складі
головуючого судді Мурашової Н.В., за
участі секретаря Омельченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчук
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначили, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 3 год. 20 хв. ОСОБА_6,
керуючи автомобілем марки
«Мерседес-Бенс Г-500», державний
номерний знак НОМЕР_1, що належав
ОСОБА_7, не впорався з керуванням,
внаслідок чого виїхав на праве по
напрямку свого руху узбіччя та
зіткнувся з будинком АДРЕСА_3, що
належав позивачам. В результаті
зіткнення автомобіль загорівся,
полум'я перекинулося на будинок,
пошкодило його та зробило непридатним
для проживання. Водій ОСОБА_6 загинув на
місці ДТП. ОСОБА_6 неправомірно
заволодів автомобілем, внаслідок
недбалості володільця джерела
підвищеної небезпеки ОСОБА_3 Тому
ОСОБА_3 має нести відповідальність
солідарно з ОСОБА_6, який завдав шкоду.
Оскільки ОСОБА_6 при заподіянні шкоди
загинув, то його обов'язок відшкодувати
майнову шкоду преходить до спадкоємців
в межах вартості успадкованого майна.

З огляду на наведене при подачі позову
позивачі просили стягнути на їх
користь з ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальної шкоди 243599,59
грн., моральної шкоди - 50000,00 грн., судові
витрати на правову допомогу в розмірі
500,00 грн., а також на судовий збір.

16.10.2014 року позивачі подали заяву про
уточнення та доповнення позовних
вимог, просили стягнути на їх користь з
ОСОБА_4, ОСОБА_8 у відшкодування
матеріальної шкоди 83475,00 грн., стягнути
з ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної
шкоди 160124,00 грн., моральної шкоди - 50000,00
грн., судові витрати на судовий збір в
розмірі 2936,00 грн.. та правову допомогу в
розмірі 1000,00 грн.

18.11.2014 року позивачі подали заяву про
зміну позовних вимог, просили суд
стягнути на їх користь з ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальної шкоди 243599,59
грн., моральної шкоди - 50000,00 грн., судові
витрати на судовий збір в розмірі 2936,00
грн.. та правову допомогу в розмірі 1000,00
грн.

19.12.2014 року позивачі подали заяву про
зміну позовних вимог, просили суд
стягнути на їх користь з ОСОБА_4 у
відшкодування матеріальної шкоди 83475,00
грн. та судовий збір в розмірі 1468,00 грн.;
стягнути на їх користь з ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальної шкоди 229793,90
грн., моральної шкоди - 50000,00 грн., судові
витрати на судовий збір в розмірі 1468,00
грн.. та правову допомогу в розмірі 1000,00
грн., на залучення спеціаліста та
проведення експертно-будівельно
технічного дослідження в розмірі 600,00
грн.

Позивачі не подавали заяв про
залишення без розгляду або відмови від
частини позовних вимог щодо стягнення
шкоди, заподіяної внаслідок ДТП з
ОСОБА_5 та ОСОБА_4

В судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
їх представник ОСОБА_9 підтримали
позовні вимоги, просили їх
задовольнити з вище викладених
підстав. Разом з тим пояснили, що
будинок АДРЕСА_2 належав їм на праві
спільної часткової власності. Майно,
яке знаходилось в будинку та було
знищене внаслідок ДТП, а також гроші,
сплачені на судовий збір, - належали їм
на праві спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не
з'явились в судове засідання, хоча були
належним чином повідомлені про місце і
час розгляду справи. Подали письмові
заперечення проти позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_11 в судовому засіданні просила
відмовити в задоволенні позову щодо її
довірителя.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в письмових
запереченнях та представник ОСОБА_11 в
судовому засіданні вказували, що
ОСОБА_6, з вини якого сталося ДТП та
пошкоджено будинок позивачів, загинув
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ОСОБА_5 хоча і є
спадкоємцем першої черги ОСОБА_6, проте
відмовилась від спадщини, а тому не
повинна нести відповідальність по
зобов'язаннях останнього. Спадщина
ОСОБА_6, яка складається з ? частини
квартири АДРЕСА_1 вартістю 83475,00 грн.,
прийнята ОСОБА_4 Оскільки в строки,
передбачені ст. 1281 ЦК України, позивачі
не пред'явили вимоги про відшкодування
матеріальної шкоди спричиненої
спадкодавцем до спадкоємця, який
прийняв спадщину, тому на даний час
вони позбавлені відповідного права
вимоги. Разом з тим, відповідно до вимог
ст.1231 ЦК України, до спадкоємця ОСОБА_4
не переходить обов'язок відшкодувати
моральну шкоду, спричинену позивачам,
оскільки за життя зі спадкодавця
ОСОБА_6 не було присуджено судом
стягнення моральної шкоди. Не
оспорювали розмір заподіяної
позивачам моральної та матеріальної
шкоди та розмір судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_12 просили відмовити в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з ОСОБА_3 на користь
позивачів матеріальної і моральної
шкоди, спричиненої в наслідок ДТП, за
відсутності вини ОСОБА_3 з незаконному
заволодінні ОСОБА_6 транспортним
засобом. Не оспорювали розмір
заподіяної позивачам моральної та
матеріальної шкоди та розмір судових
витрат, вважали їх справедливими.

ОСОБА_3 дав суду пояснення, що ввечері
24.11.2011 року він на автомобілі
«Мерседес-Бенц Е-500», д.н.з. НОМЕР_1, який
належав його бабусі ОСОБА_7, приїхав до
дому в с. Садки Кременчуцького району
разом з ОСОБА_6 та двома дівчатами.
ОСОБА_3 залишив автомобіль у дворі
будинку, а ключі від автомобіля - в
звичному місці (шухляді шафи, яка не
зачинялася). ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 та
дівчатами вживали алкогольні напої.
Вночі ІНФОРМАЦІЯ_1 року одна дівчина
поїхала додому на таксі. О 3 год. 00 хв.
ОСОБА_3 приготував ОСОБА_6 постіль, а сам
пішов спати з дівчиною в іншу кімнату.
Через деякий час його розбудили
працівники міліції та повідомили, що о 3
год. 20 хв. ОСОБА_6 вчинив ДТП в будинку
АДРЕСА_3. Разом з тим ОСОБА_3
стверджував, що не давав ОСОБА_6 дозволу
на керування автомобілем, не чув та не
бачив як він заволодів ключами та
автомобілем.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши докази, подані сторонами,
судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 03 годині 20 хвилин
громадянин ОСОБА_6, керуючи автомобілем
марки «Мерседес-Бенц Е-500», д.н.з. НОМЕР_1,
порушив вимоги п.п.12.1,12.4,12.9. Правил
дорожнього руху України, рухаючись по
вул. Макаренка, на перехресті з вул.
Республіканською у м. Кременчуці, при
виконанні повороту ліворуч не впорався
з керуванням, внаслідок чого
автомобіль виїхав на праве узбіччя та
зіткнувся з бетонною огорожею
домоволодіння АДРЕСА_3, перекинувся та
загорівся. В результаті даної пригоди
водій ОСОБА_6 загинув на місці, а
будинок АДРЕСА_3 в м. Кременчуці
загорівся та був пошкоджений.

Постановою слідчого управління УМВС
України в Полтавській області від
09.12.2011 року в порушенні кримінальної
справи за фактом ДТП, під час якої
загинув - ОСОБА_6, відмовлено на
підставі ст.6 п.2 КПК України у зв'язку з
відсутністю ознак складу злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
оскільки фізичним особам не було
спричинено тілесних ушкоджень.

Постановою дільничного інспектора
Крюківського РВ КМУ УМВС України в
Полтавській області відмовлено в
порушенні кримінальної справи по факту
навмисного пошкодження буд.АДРЕСА_3 в м.
Кременчук на підставі ст.6 п.2 КПК
України у зв'язку з відсутністю ознак
складу злочину, передбаченого ч.2 ст.194
КК України.

Сторони визнали і цей факт
підтверджено матеріалами справи, що
автомобіль «Мерседес- Бенц Е-500», д.н.з.
НОМЕР_1, на якому з вини ОСОБА_6 вчинено
дорожньо-транспортну пригоду, належить
ОСОБА_7 У свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу зазначені
громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_13, як особи,
які мають право керувати вказаним,
транспортним засобом.

Житловий будинок АДРЕСА_3 на праві
спільної часткової власності належить
позивачам, а саме ОСОБА_1 - 37/50 частки, та
ОСОБА_2 - 13/50 частки. Цей факт
підтверджено довідкою КП "Кременчуцьке
МБТІ" №1506 від 14.11.2013 року, свідоцтвом
про право на спадщину за заповітом від
17.07.1999 року, посвідченим державним
нотаріусом Другої Кременчуцької
державної нотаріальної контори р.№2-230,
договором дарування від 28.05.1991 року,
посвідченим державним нотаріусом
Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори р.№2055 (а.с.15-22).

Відповідно до акту про пожежу від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року пожежа у вказаному
будинку сталася від розповсюдження
вогню від автомобіля, що загорівся
внаслідок ДТП (а.с.24).

Згідно висновку №П-244
судово-товарознавчої експертизи від 03
серпня 2012 року вартість пошкодженого
та знищеного майна в результаті ДТП в
буд.№6 по вулиці Республіканській м.
Кременчук становить 6850,30 грн. (а.с.26-30).
Позивачі визнали в судовому засіданні,
що вказане майно належало їм як
подружжю на праві спільної сумісної
власності.

Відповідно до висновку №57-12 судової
будівельно-технічної експертизи від
14.05.2012 року вартість ремонтних робіт по
відновлення житлового будинку
розташованого по АДРЕСА_3 становить 236
749,20 грн. (а.с.33-60).

Відповідно до висновку експертного
будівельно-технічного дослідження
№128-14 від 15.12.2014 року, вартість
відновлювального ремонту будівлі
житлового будинку АДРЕСА_3 в м.
Кременчук в цінах станом на грудень 2014
року становить 306418,60 грн.

Відповідачі та їх представники
визнали, що обом позивачам у справі
була заподіяна моральна шкода в
загальному розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
12.10.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_7, СК "Княжа" про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої в результаті ДТП,
встановлено, що у ході дослідчих
перевірок по факту ДТП, скоєного
громадянином ОСОБА_6, останній
ІНФОРМАЦІЯ_1 року неправомірно
заволодів транспортним засобом
"Мерседес-Бенс Е-500" д.н.з. НОМЕР_1 у той
час, коли транспортний засіб на
відповідній правовій підставі
знаходився у користуванні ОСОБА_3 Також
встановлено, що громадянин ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, перебуваючи в гостях
у ОСОБА_3, без відома останнього, тайно
вночі, у той час коли ОСОБА_3 спав,
заволодів ключами від транспортного
засобу, які знаходились в будинку,
після чого самостійно здійснив поїздку
на автомобілі, в ході якої скоїв ДТП.
Доказів того, що ОСОБА_6 керував
автомобілем на правових підставах, за
наявності недбалості власника
транспортного засобу, яка сприяла
незаконному заволодінню транспортним
засобом, суду не надано.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 04.12.2012 року залишено без
змін вказане рішенням Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 12.10.2012 року.
Разом з тим в мотивувальній частині
ухвали встановлено, що зважаючи на
відсутність доказів недбалості
власника транспортного засобу, яким
заподіяно шкоду позивачам, районний
суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову, заявленого до
ОСОБА_7 та страхової компанії.

Також встановлено, що ОСОБА_6
неправомірно заволодів транспортним
засобом та під час скоєння вказаної
дорожньо-транспортної пригоди керував
автомобілем за відсутності належних
правових підстав.

З відмовного матеріалу по факту
дорожньо-транспортної пригоди, зокрема
з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що
напередодні ДТП автомобіль знаходився
у його володінні, він ним керував та
разом з покійним ОСОБА_6 приїхав до
свого помешкання, де і залишив
автомобіль. Після того, як працівники
міліції повідомили його про ДТП, виявив
зникнення ключів від автомобіля.

Отже належним володільцем джерела
підвищеної небезпеки на той час був не
його власник ОСОБА_7, а ОСОБА_3 Саме
останній внаслідок своєї недбалості
сприяв незаконному заволодінню
автомобілем ОСОБА_6, тому він мав нести
відповідальність згідно з положеннями
ч.4 ст.1187 ЦК України спільно з особою,
яка завдала шкоди.

Однак, враховуючи, що ОСОБА_6 при
заподіянні шкоди загинув, відповідно
до ч.ч.2,4 ст.1231 ЦК України його обов'язок
відшкодувати майнову шкоду переходить
до його спадкоємців за наявності
спадкового майна в межах його вартості.

Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо якої
встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоди
завдано не з її вини.

За правилами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо), володіє цим
джерелом.

Згідно частини 3 названої статті особа,
яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення (ч.4 ст. 1187 ЦК).

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року
"Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки", розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК) відповідач
звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187
ЦК, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Потерпілий подає
докази, що підтверджують факт завдання
шкоди за участю відповідача, розмір
завданої шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. У зв'язку із
цим у разі прийняття судом постанови
про закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен
звернути увагу на те, чи містить така
постанова суду відповіді на питання
про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.
Відсутність складу злочину, наприклад,
у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, не
відповідає за шкоду, завдану цим
джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з
його володіння внаслідок протиправних
дій інших осіб (наприклад, у разі
незаконного заволодіння транспортним
засобом), внаслідок непереборної сили
(наприклад, у разі стихійного лиха), а не
з його вини.

Особи, які вчинили ці протиправні дії
(неправомірно заволоділи транспортним
засобом, механізмом або іншим об'єктом),
відшкодовують шкоду на загальних
підставах цивільно-правової
відповідальності особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки. Коли цьому сприяла
недбалість її власника або володільця
(не була забезпечена належна охорона
тощо), відповідальність за шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
може бути покладено на особу, яка
неправомірно заволоділа цим джерелом,
і на його власника або володільця у
частці відповідно до ступеня вини
кожного з них, з урахуванням обставин,
що мають істотне значення (частина
четверта статті 1187 ЦК).

З матеріалів справи встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої було
пошкоджено будинок та знищено майно
позивачів, сталася з вини ОСОБА_6, який
неправомірно заволодів транспортним
засобом, що перебував у володінні
ОСОБА_14 Цьому сприяла недбалість
володільця ОСОБА_3 (не була забезпечена
належна охорона тощо). Тому
відповідальність за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки, повинно
бути покладено спільно на ОСОБА_6 -
особу, яка неправомірно заволоділа цим
джерелом, за життя; і на його володільця
ОСОБА_3 у частці відповідно до ступеня
вини кожного з них, з урахуванням
обставин, що мають істотне значення.
Тобто за життя на ОСОБА_6 необхідно було
б покласти відповідальність - в розмірі
4/5 частки від шкоди, на ОСОБА_3 - в
розмірі 1/5 частки від шкоди. (ч.4 ст.1187
ЦК).

Висновками експертних досліджень
встановлено, що внаслідок ДТП було
знищено майно позивачів на суму 6850,30
грн., та пошкоджено їх будинок, вартість
ремонтних робіт по відновленню якого в
цінах станом на грудень 2014 року
дорівнює 306418,60 грн.

Разом з тим, позивачі стверджували, що
їм спричинена і моральна шкода в
розмірі 50000,00 грн.

Відповідачі визнали, що позивачам була
спричинена моральна шкода в розмірі
50000,00 грн. та матеріальна шкода в
розмірі 313268,90 грн.

Відповідно до п.3, п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" N 4 від
31.03.95 року, Під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні права
власності, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд
повинен наводити в рішенні відповідні
мотиви.

Вирішуючи питання про обґрунтованість
розміру моральної шкоди, суд враховує
обставини справи, а саме що внаслідок
ДТП загорівся будинок, в якому спали
сім'я позивачів ОСОБА_2, в тому числі їх
діти та неповнолітня онука, й вони були
змушені боротися за своє життя та життя
членів своєї сім'ї, внаслідок чого
відчували хвилювання. Внаслідок ДТП
було порушено право власності
позивачів на їх майно. Після того як
будинок згорів, позивачі зі своєю
сім'єю залишилися без житла та майна і
протягом трьох років не можуть
відновити своє попереднє становище,
змушені змінити звичний спосіб життя,
винаймаючи тимчасово приміщення для
проживання.

З огляду на наведене, суд вважає
обґрунтованим розмір моральної шкоди,
заявленої позивачами.

Суд критично відноситься к твердженням
представника відповідача ОСОБА_3 про
те, що висновки, викладені в рішенні
суду першої інстанції, суперечать
висновкам, викладеним в ухвалі суду
апеляційної інстанції, яким судове
рішення першої інстанції залишено без
змін. А саме в рішенні суду першої
інстанції встановлено відсутність
вини власника автомобіля у незаконному
заволодінні ним ОСОБА_6, проте в ухвалі
апеляційного суду, яким залишено без
змін рішення суду першої інстанції
встановлено наявність вини ОСОБА_3 у
незаконному заволодінні ним ОСОБА_6

Так, відповідно до ст.124 Конституції
України судові рішення суду
ухвалюються іменем України і є
обов'язковими для виконання на всій
території України.

В рішенні Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
12.10.2012 року встановлено відсутність
вини власника автомобіля у незаконному
заволодінні ним ОСОБА_6 В ухвалі
Апеляційного суду Полтавської області
від 04.12.2012 року підтверджено
відсутність вини власника автомобіля,
яким є ОСОБА_7, у незаконному
заволодінні ним ОСОБА_6, але
встановлено наявність вини законного
володільця ОСОБА_3 у незаконному
заволодінні ОСОБА_6 автомобілем. Отже в
судових рішеннях, які стосуються спору
між тими ж самими сторонами про той же
предмет, - немає суперечності.

Крім того вище зазначені обставини,
встановлені судовими рішеннями, ОСОБА_3
фактично підтвердив своїми
поясненнями в судовому засіданні при
розгляді даної справи, з яких
вбачається, що він вживав алкогольні
напої дома разом з ОСОБА_6 та дівчатами,
після чого пішов спати з однією із
дівчат. При цьому ОСОБА_3 залишив ключі
та автомобіль у вільному доступі
перебуваю чого в стані алкогольного
сп'яніння ОСОБА_6 Наведене свідчить, що
ОСОБА_3 фактично не забезпечив належної
охорони джерелу підвищеної небезпеки,
який знаходився в його володінні.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року
"Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" не забезпечення
належної охорони, що сприяло
неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом, - є
недбалістю власника або володільця,
яка є підставою для відповідальності,
передбаченої ч.4 ст. 1187 ЦК України.

Враховуючі, що знищене в будинку майно
належало подружжю ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності, а будинок
належав їм на праві спільної часткової
власності, тому суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 1/5 х 13/50 х
306418,60 грн. + 1/5 х ? х 6850,30 грн. = 16618,80 грн. та
моральну шкоду 1/5 х ? х 50000,00 грн. = 5000,00
грн. Також необхідно стягнути з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_16 матеріальну шкоду в
розмірі 1/5 х 37/50 х 306418,60 грн. + 1/5 х ? х 6850,30
грн. = 46034,98 грн. та моральної шкоди 1/5 х ?
х 50000,00 грн. = 5000,00 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_6 при заподіянні
шкоди загинув, тому його обов'язок
відшкодувати майнову шкоду
вирішується з врахуванням вимог книги
шостої ЦК України.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкоємця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

В ст.1220 ЦК України встановлено, що
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи. Часом відкриття спадщини
є день смерті особи.

До спадкоємця переходить обов'язок
відшкодування моральної шкоди,
завданої спадкодавцем, яке було
присуджено судом зі спадкодавця за
його життя. Майнова та моральна шкода,
яка була завдана спадкодавцем,
відшкодовується спадкоємцями у межах
вартості рухомого чи нерухомого майна,
яке було одержане ними у спадщину. (ч.2,
ч.4 ст. 1231 ЦК України)

В ч.2, ч.3, ч.4 ст. 1281 ЦК України
встановлено, що кредиторові
спадкодавця належить протягом шести
місяців від дня, коли він дізнався або
міг дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Відповідач ОСОБА_5 не прийняла спадщину
ОСОБА_6 А тому суд вважає
безпідставними вимоги позивачів про
стягнення з ОСОБА_5 шкоди заподіяної
ОСОБА_6

Спадщину ОСОБА_6, яка складається з ?
частки квартири вартістю 83475,00 грн.,
прийняв його батько ОСОБА_4, що
підтверджено свідоцтвом про право на
спадщину за законом, посвідченим 06.08.2014
року приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу Полтавської області ОСОБА_17 та
матеріалами спадкової справи.

Як встановлено судом ОСОБА_6 - особа, з
вини якої пошкоджено майно позивачів,
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року на місці ДТП. А
тому позивачам ОСОБА_2 було достовірно
відомо про час його смерті. Цей факт
також підтверджено особистою заявою
ОСОБА_1 про злочин, з якою він звернувся
до правоохоронних органів 20.12.2011 року.

Проте позивачі ОСОБА_1 пред'явили свої
вимогами до спадкоємця ОСОБА_6, який
прийняв спадщину, про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
спадкодавцем ОСОБА_6 лише 12.06.2014 року
тобто після закінчення строків,
встановлених ст.1281 ЦК України для
пред'явлення вимог спадкоємцям.

Оскільки позивачі не пред'явили вимоги
до ОСОБА_4 - спадкоємця, що прийняв
спадщину, у строки встановлені ч. 2, 3 ст.
1281 ЦК України, тому вони позбавлені
відповідного права вимоги.

З огляду на наведене, суд не вбачає
підстав для стягнення з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь позивачів коштів у
відшкодування шкоди, заподіяної їм з
вини ОСОБА_6

Суд критично відноситься к доводам
позивачів та їх представника, а також
представника відповідача ОСОБА_3 про
те, що ст.1281 ЦК підлягає до застосування
лише щодо зобов'язань з кредитних
(грошових) правовідносин, оскільки
регулює порядок пред'явлення
кредитором спадкодавця вимог до
спадкоємців.

Але в ст.509 ЦК України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

В ст. 11 ЦК України встановлено, що
зобов'язання виникають в тому числі з
підстав завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор. (ст.510 ЦК України).

Тому суд вважає, що ст.1281 ЦК України
підлягає до застосування до
зобов'язань в цілому, тобто в тому числі
і до зобов'язань, які виникають з
підстав завдання шкоди іншій особі.
Застосовуючи термін кредитор в ст.1281 ЦК
України, законодавець таким чином
називав сторону у зобов'язанні, які
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Суд критично відноситься к доводам
позивачів та їх представника, а також
представника відповідача ОСОБА_3 про
те, що відповідно до ст. 256, 257 ЦК України,
позивачі мали право протягом строку
загальної позовної давності в 3 роки
звернутися до суду із вимогою до
спадкоємців, які відповідно до ст.1231
цього Кодексу зобов'язані відшкодувати
шкоду, завдану спадкодавцем.

Так, дійсно відповідно до положень
глави 84 ЦК України, якою регулюються
загальні положення про спадкування,
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
заподіяну спадкодавцем матеріальну
шкоду та моральну шкоду, визначену
судом за життя останнього, в межах
вартості отриманої спадщини (ст..1231 ЦК).

Проте положеннями глави 87 ЦК України,
якою регулюється порядок здійснення
права на спадкування, встановлено, що
після строків, передбачених ст.1281 цього
Кодексу для пред'явлення вимог до
спадкоємців, кредитори спадкодавця
позбавляються відповідного права
вимоги.

Встановлена в розділі V глави 19 ЦК
України позовна давність це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права та інтересу.

Оскільки судом вирішується питання
стосовно відшкодування шкоди
спадкоємцями особи, яка спричинила
шкоду, тому загальні положення про
спадкування та про позовну давність
повинні застосовуватись з врахуванням
спеціального положення про здійснення
права на спадкування.

З огляду на наведене позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

До судових витрат відноситься судовий
збір та витрати, пов'язані із розглядом
справи, в тому числі витрати на правову
допомогу, витрати, пов'язані із
залученням спеціалістів, витрати,
пов'язані із проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчинення інших дій, необхідних для
розгляду справи. (ст.79 ЦПК України).

Відповідно до ст..6 Закону України "Про
судовий збір", у разі якщо позовну заяву
подано після подання заяви про вжиття
запобіжних заходів чи заяви про
забезпечення доказів або позову,
розмір судового збору зменшується на
розмір судового збору, сплаченого за
подання заяви про вжиття запобіжних
заходів чи заяви про забезпечення
доказів або позову.

З огляду на наведене, враховуючі
пояснення позивачів, що вони сплатили
судовий збір за спільні кошти, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на користь позивача
ОСОБА_1 документально підтверджені
судові витрати на судовий збір та
витрати, пов'язані із проведенням
дослідження, - в розмірі 248,06 грн., та
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ОСОБА_1 документально
підтверджені судові витрати на судовий
збір та витрати, пов'язані із
проведенням дослідження, - в розмірі
598,48 грн.

Суд не вбачає підстав для
відшкодування позивачам витрат на
правову допомогу, оскільки під час
розгляду справи позивачі не подали
суду документального підтвердження
понесення ними відповідних судових
витрат.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, в
розмірі 16618,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, в
розмірі 46034,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду, завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, в
розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду, завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, в
розмірі 5000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 598,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 248,06 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Полтавської області через Крюківський
районний суд м. Кременчука протягом 10
днів з дня його проголошення. Особами,
які не були присутні в судовому
засіданні - в той же строк з моменту
отримання копії рішення.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області
Мурашова Н.В.