АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3235/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа №635/1272/14-ц
Категорія : земельна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 р.
м. Харків.

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі її
представника ОСОБА_4 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 13 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права
власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 13 лютого 2014 року
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_6 про визнання права власності
на земельну ділянку.

В обґрунтування свої позовних вимог
посилалася на те, що вона 22 липня 2005
року придбала у свого брата ОСОБА_7
житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Даний договір
купівлі-продажу житлового будинку
позивач зареєструвала в Харківському
районному бюро технічної
інвентаризації.

При укладенні договору купівлі-продажу
відомостей про приватизацію земельної
ділянки, на якій розташований куплений
житловий будинок, не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Лише в 2013 році позивачці стало відомо
від відповідачів по справі про те, що
земельна ділянка, на якій розташований
її житловий будинок, була ОСОБА_7
приватизована у 2003 році, що
підтверджується відповідним державним
актом на право приватної власності на
землю, який було належним чином
зареєстровано і присвоєно кадастровий
номер.

Після його смерті, його дружина ОСОБА_3
та дочка ОСОБА_6 звернулись до Першої
державної нотаріальної контори
Харківського району з заявами про
прийняття спадщини після ОСОБА_7, однак
свідоцтва про право на спадщину до
теперішнього часу не отримали.

На цій підставі позивачка просила суд
визнати за нею право власності на
земельну ділянку АДРЕСА_1, розміром 0,0673
га., яка за життя належала ОСОБА_7 з
цільовим призначенням для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, - у
зв'язку з набуттям нею права власності
на житловий будинок, який на ній
розташований.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6
заперечували проти задоволення
позовних вимог.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 13 березня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на
земельну ділянку АДРЕСА_1, розміром 0,0673
га., яка належала ОСОБА_7 відповідно до
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІУ-ХР №04 3608
виданого 17 лютого 2003 року на підставі
рішення 3-ї сесії XXIV скликання
Мереф'янської міської ради
Харківського району Харківської
області від 02.09.2002 року про передачу у
власність земельної ділянки розміром
0,0673 га., з цільовим призначенням для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
кадастровий номер :00:095:0007 в
зв'язку з набуттям права власності на
житловий будинок, який на ній
розташований.

Не погоджуючись з таким рішенням
районного суду, ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі поставила питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, про належність спірної
земельної ділянки відповідачам як
спільного майна подружжя та на
підставі спадкування. Вказала також, що
суд помилково застосував ст. 377 ЦК
України, яка набуття права власності на
земельну ділянку передбачає істотну
умову договору купівлі-продажу
житлового будинку кадастровий номер
земельної ділянки, на якій він
розташований, який у даному випадку
відсутній.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
відповідно до ст. 303 ЦПК України
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, вважає за необхідне її
задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 22 липня 2005
року придбала у власність у свого брата
ОСОБА_7 житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою:АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 22.07.2005
року, який належним чином було
зареєстровано у Харківському
районному бюро технічної
інвентаризації.

Земельна ділянка розміром 0,0673 га. з
цільовим призначенням для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд з
кадастровим номером :00:095:0007, на
якій розташований придбаний
позивачкою житловий будинок з
надвірними будівлями, на підставі
приватизації з 2003 року належала
ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Після його смерті, його дружина ОСОБА_3
та дочка ОСОБА_6 звернулись до Першої
державної нотаріальної контори
Харківського району з заявами про
прийняття спадщини після ОСОБА_7,
свідоцтва про право на спадщину на день
розгляду справи не отримали.

Задовольняючи позов на підставі
вказаних обставин районний суд
безпідставно послався на ст. 377 ЦК
України, яка в редакції на день
виникнення спірних правовідносин
передбачала, що до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Всупереч вимог ст. 213 ЦПК України про
законність та обґрунтованість рішення
районний суд не зважив на те, що за
нормою ст. 377 ЦК України при придбанні
житлового будинку з надвірними
будівлями для набуття права власності
на розташовану під ними земельну
ділянку необхідною суттєвою умовою
договору є зазначення про продаж цієї
земельної ділянки.

При цьому районний суд не з'ясував, що
наявний в матеріалах справи договір
купівлі-продажу від 22 липня 2005 року, за
яким позивачка придбала у власність
житловий будинок разом з надвірними
будівлями, не містить такої суттєвої у
світлі наведеної норми ст. 377 ЦК України
умови про придбання належної продавцю
земельної ділянки, на якій він
розташований (а.с. 32-33). Згідно з умовами
цього договору ОСОБА_7 продав ОСОБА_5
лише належний йому житловий будинок
літ. «А-1» з відповідними надвірними
будівлями, що свідчить про
недоведеність підстав для
застосування вказаної норми
матеріального права.

Аналогічна вимога передбачена й
частиною першою ст. 120 ЗК України, в
редакції на день виникнення спірних
правовідносин, за якою при переході
права власності на будівлю і споруду
право власності на земельну ділянку
або її частину може переходити лише на

підставі цивільно-правових угод.

Наведене свідчить, що внаслідок
неповного з'ясування обставин справи,
що мають значення для справи;
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; неправильного
застосування норм матеріального права
районний суд безпідставно задовольнив
заявлені позовні вимоги, тому з
передбачених п.п. 1, 2 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підстав судова колегія
скасовує рішення суду першої інстанції
і ухвалює нове рішення про відмову у
задоволенні позову, за його
недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч. 1 ст. 307, ст.ст.
309, 313, 316, 319-325 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 13 березня 2014
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
при цьому протягом двадцяти днів після
набрання законної сили може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: