Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №277/1034/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді:
Григорусь Н.Й.

суддів:
Косигіної Л.М., Талько О.Б.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», третя
особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ємільчинського районного суду
Житомирської області від 18 лютого 2014
року, -

встановила:

У вересні 2013 року позивач звернулась до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним договір іпотеки нерухомого
майна від 13.04.2007 року, який вчинено
внаслідок обману з боку третьої особи
ОСОБА_2

Рішенням Ємільчинського районного
суду Житомирської області від 18 лютого
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення районного суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. Доводи апеляційної
скарги обґрунтовує тим, що дане рішення
є незаконним, через невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, у зв'язку з чим було
неправомірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.
Зазначає, що судом не було враховано
при ухваленні рішення, що ОСОБА_2 ввів в
оману ПАТ КБ «Приватбанк» щодо
обставин, які мають істотне значення,
чим порушив права ОСОБА_1

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що 13.04.2007 р. між ВАТ
КБ «Приватбанк» (правонаступником
якого є ПАТ КБ «Приватбанк» - кредитор)
та ОСОБА_2 (позичальник) укладено
кредитний договір №ZRZ0G100003730 (далі -
договір), згідно якого кредитор, на
положеннях та умовах цього договору,
надає позичальнику кредит у вигляді не
поновлювальної лінії у розмірі 6 800,00
дол. США та 765,00 дол. США, а позичальник
зобов'язується належним чином
використати та повернути кредитору
суму отриманого кредиту, а також
сплатити проценти за користування
кредитом, комісії згідно умов договору
і тарифів банку та виконати всі інші
зобов'язання в порядку та строки,
визначені цим договором (а.с.123-125).

Відповідно до п. 7.2. договору кредитні
кошти призначені для купівлі житла у
розмірі 6 800,00 дол. США та 765,00 дол. США на
сплату страхових платежів у випадку та
порядку, передбачених даним договором.

Забезпеченням зобов'язань
позичальника за цим договором є
іпотека житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 13.04.2007 р.
укладено договір іпотеки, згідно умов
якого в іпотеку передано придбаний
іпотекодавцем (безпосередньо перед
укладенням цього договору) будинок
АДРЕСА_1 (а.с. 127-229).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредити) позичальникові
у розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Таким чином, установлення у
недобросовісної сторони умислу ввести
в оману другу сторону, щоб спонукати її
до укладення правочину, є обов'язковою
умовою кваліфікації недійсності
правочину за ст. 230 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві
власності належав житловий будинок
АДРЕСА_1. З матеріалів справи
вбачається, що 04.04.2007 р. між ОСОБА_2
(покупець) та ОСОБА_4 (продавець)
укладено договір купівлі-продажу,
згідно п.1.1. якого продавець продав та
передав у власність, а покупець купив
та прийняв у власність належний
продавцю будинок АДРЕСА_1 на умовах,
визначених цим договором (а.с. 132).
Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно ОСОБА_2
05.04.2007 року на підставі вищевказаного
договору зареєстрував своє право
власності на, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 131).

Рішенням Ємільчинського районного
суду Житомирської області від 27.09.2007
року договір купівлі-продажу,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 04.04.2007
року, розірвано (а.с. 14-15).

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 04.07.2013 року
апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
відхилено, а рішення Ємільчинського
районного суду Житомирської області
від 27.09.2007 року залишено без змін (а.с.
17-18).

Відповідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20.11.2013 року касаційну скаргу
ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено
частково - рішення Ємільчинського
районного суду Житомирської області
від 27.09.2007 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 04.07.2013
року скасовано, справу повернуто до
суду першої інстанції (а.с. 133-134).

Оспорюючи вказаний іпотечний
договір та обґрунтовуючи позов ОСОБА_4
посилалась на те, що оспорюваний
договір ПАТ КБ «Приватбанк» уклав під
впливом обману зі сторони ОСОБА_2, який
не повідомив банк про майнові вимоги
третіх осіб на предмет договору,
оскільки він розрахувався за договором
купівлі-продажу не в повному обсязі.
Просила визнати договір іпотеки
недійсним з підстав, передбачених ст.
229, 230 ЦК України.

Проте, матеріали справи свідчать, що
позивач не була стороною вказаного
договору та як обґрунтовано визнав суд,
позивачем не доведено обставин та не
надано доказів, що підтверджують обман
щодо істотних умов договору, обставин,
якими супроводжувалося нотаріальне
посвідчення іпотечного договору тощо.

Тобто не доведено наявність обману зі
сторони третьої особи, в чому він
полягав та істотність цих обставин для
вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що порушень
діючого законодавства з боку ПАТ КБ
«Приватбанк» при проведення ним
банківських операцій при укладанні
договору іпотеки з ОСОБА_2 не було.

Відтак, підстави передбачені ст. 229, 230
ЦК України для визнання недійсним
оскаржуваного іпотечного договору,
зокрема із зазначених позивачем
підстав - відсутні.

Крім того, хоча прийняте по справі
рішення безпосередньо стосується прав
та обов'язків ОСОБА_2, як іпотекодавця
за спірним правочином, останній був
залучений до участі у справі лише в
якості третьої особи.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду
підлягає ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ємільчинського районного суду
Житомирської області від 18 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий
Судді