АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5524/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3513/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 10 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Житлово-експлуатаційного управління
м. Полтави, за участю третьої особи -
ОСОБА_3, про укладення окремого
договору найму житлового приміщення,
вселення в квартиру,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, у якому зазначала, що 25
березня 2014 року отримала ордер на жиле
приміщення №64 на право зайняття
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 у
складі 3 осіб, разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
та зареєструвала своє місце проживання
в цій квартирі.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та
останній перешкоджає у вселенні
позивачки до квартири, при цьому, сам
проживає у іншому житлі по АДРЕСА_3 у м.
Полтаві.

Вважає, що має право мешкати в одній із
ізольованих кімнат, площею 11,2 кв. м, та
за викладених обставин є необхідність
в укладенні окремого договору найму та
відкриття окремих особових рахунків.

Просила вселити її в квартиру АДРЕСА_2
зобов'язати ЖЄУ-2 м. Полтави укласти з
нею договір найму квартири АДРЕСА_2 і
відкрити на її ім'я окремий особовий
рахунок на кімнату, площею 11,2 кв. м, а
вбиральню, ванну кімнату, коридор та
комору залишити у загальному
користуванні.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 10 жовтня 2014 року у позові
відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради від 15 грудня
2010 року, ОСОБА_1 було видано ордер №64
від 25 березня 2014 року на право зайняття
квартири АДРЕСА_1, право проживання у
якій, окрім позивачки, також отримав її
колишній чоловік ОСОБА_2 та донька
ОСОБА_3

Відповідно до ст. 63 ЖК Української РСР
предметом договору найму жилого
приміщення у будинках державного і
громадського житлового фонду є окрема
квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається з однієї чи
кількох кімнат, а також одноквартирний
жилий будинок. Не можуть бути
самостійним предметом договору найму:
жиле приміщення, яке хоч і є
ізольованим, проте за розміром менше
від встановленого для надання одній
особі, частина кімнати або кімната,
зв'язана з іншою кімнатою спільним
входом, а також підсобні приміщення
(кухня, коридор, комора тощо).

Згідно зі ст. 104 ЖК Української РСР член
сім'ї наймача вправі вимагати, за
згодою інших членів сім'ї, які
проживають разом з ним, укладення з ним
окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає вимогам статті 63 цього
Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
спірна квартира АДРЕСА_1 складається з
3-х кімнат, площею жилих кімнат 11,2 кв. м,
16.2 кв. м, 13,0 кв. м, право на користування
які мають позивачка ОСОБА_1, відповідач
ОСОБА_2, та 3-й особа ОСОБА_3 (донька
сторін).

Пред'являючи даний позов, ОСОБА_1
просила вселити до вказаної квартири,
виділити їй у користування одну із
кімнат, площею 11,2 кв. м, та відкрити на
її ім'я особовий рахунок на виділену
кімнату.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_2
заперечував проти виділення позивачці
у користування вказаної кімнати з тих
підстав, що йому залишаться суміжні
жилі кімнати, у яких буде проживати
разом з донькою ОСОБА_3

Згідно п. 53 Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов, і
надання їм жилих приміщень в
Українській РСР, затверджених
Постановою Ради Міністрів Української
РСР і Української Республіканської
ради професійних спілок від 11 грудня
1984 року № 470, жиле приміщення
надається громадянам у межах 13,65
квадратного метра жилої площі на одну
особу, але не менше рівня середньої
забезпеченості громадян жилою площею в
даному населеному пункті.

Статтею 50 ЖК Української РСР
встановлено, що при наданні жилих
приміщень не допускається заселення
однієї кімнати особами різної статі,
старшими за дев'ять років, крім
подружжя.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12 квітня 1985 року у силу
ст. 104 ЖК України суд вправі
задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
(або з урахуванням укладеної угоди про
порядок користування жилим
приміщенням), може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.
При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення розміром меншим за жилу
площу, що припадає на нього. Однак поділ
не може бути допущений, коли це
призведе до штучного погіршення
житлових умов позивача і викличе
необхідність постановки його на облік,
як такого, що потребує поліпшення
житлових умов.

З урахуванням того, що площа кімнати,
яку позивачка просила виділити у
користування, є меншою встановленого
законодавством мінімуму, клопотань
щодо проведення судової
будівельно-технічної експертизи на
предмет визначення порядку
користування спірною квартирою між
квартиронаймачами з можливим
перепланування (переобладнанням)
квартири у справі жодною зі сторін не
заявлялось, місцевий суд дійшов
вірного висновку щодо відсутності
можливості надання ОСОБА_1 окремої
ізольованої кімнати за запропонованим
нею варіантом, оскільки при такому
поділі будуть порушуватись права інших
наймачів цієї квартири ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Також колегія суддів погоджується з
висновками суду у частині відмови у
задоволенні похідної позовної вимоги
щодо укладення з позивачкою окремого
договору найму жилого приміщення,
оскільки, з огляду на положення ст. 63 ЖК
Української РСР, можливість укладення
такого договору допускається лише щодо
ізольованого житлового приміщення,
площа якого повинна бути не меншою
встановленого для надання одній особі,
та не зв'язаного з іншими кімнатами
квартири спільним входом.

Обставина чинення відповідачем
перешкод у вселенні позивачки, у
порушення ст. 60 ЦПК України, не знайшли
підтвердження у матеріалах справи та
висновок суду першої інстанції щодо
цієї позовної вимоги є правильними.

Твердження апелянта щодо можливості
виділення їй окремої кімнати, площею
11,2 кв. м, оскільки мінімальний
розмір житлової площі на одну особу в
Полтавській області встановлений у
розмірі 6 кв. м., колегією суддів не
береться до уваги з наступних підстав.

Дійсно, пунктом 6 Постанови виконавчого
комітету Полтавської обласної ради
народних депутатів та президії
Обласної ради професійних спілок від 25
грудня 1984 року встановлено, що
мінімальний розмір житлової площі в
області складає 6 кв. м на кожного члена
сім"ї.

Разом з тим, такий розмір житлової
площі застосовується лише у випадку
взяття на квартирний облік громадян, що
потребують поліпшення житлових умов, а
не поділу квартири між
квартиронаймачами, коли суд має
виходити зі встановленого
законодавством мінімального розміру
ізольованої кімнати, що може бути
виділена особі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 10 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
С.Ю. Мартєв

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно:

суддя
В.А. Чічіль