Справа № 527/2277/14-ц
провадження № 6/527/24/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2014 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської
області в складі:

головуючої – судді Марущак
Р.М.

при секретарі – Проценко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання державного
виконавця відділу ДВС Глобинського РУЮ
ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2
у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О
В И В:

Державний виконавець відділу ДВС
Глобинського РУЮ ОСОБА_1 11.09.2014 року
звернувся до суду з зазначеним
поданням.

Мотивував тим, що на виконанні у
відділі ДВС Глобинського РУЮ перебуває
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-241/2002,
виданого 26.03.2002 року місцевим судом
Сколівського району Львівської
області про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку, але не
менше як 1/2 НМД на кожну дитину
щомісячно, починаючи з 04.03.2002 року і до
їх повноліття.

Станом на 11.09.2014 року назване рішення
суду є невиконаним. Заборгованість
боржника по сплаті аліментів станом на
01.09.2014 року становить 43578,41 грн.

Посилаючись на викладене, державний
виконавець прохав обмежити у праві
виїзду за межі України ОСОБА_2 до
повного погашення заборгованості по
виконавчому листу № 2-241/2002, виданному
26.03.2002 року місцевим судом Сколівського
району Львівської області.

Сторони виконавчого провадження,
відповідно до вимог статті 377-1 ЦПК
України, в судове засідання не
викликалися,.

Державний виконавець Закржевський Ю.В.
у судове засідання не з’явився.
Належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи. В заяві до суду
прохав розглянути справу у його
відсутності, вказав що подання
підтримує.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які сторона  посилалася, як на
підставу своїх вимог, оцінивши докази
на ствердження цих обставин в їх
сукупності, суд встановив наступне.

На виконанні у відділі  ДВС
Глобинського РУЮ з 02.04.2002 року (дати
відкриття провадження) знаходиться
виконавче провадження по примусовому
виконанню рішення місцевого суду
Сколівського району Львівської
області від 26.03.2002 року, яке набрало
законної сили . На підставі виконавчого
листа № 2-241/2002, виданого вказаним судом
26.03.2002 року, з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_3
стягнуто аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку, але не менше як 1/2 НМД
на кожну дитину щомісячно, починаючи з
04.03.2002 року і до їх повноліття.

Назване рішення суду є невиконаним. З
тексту подання державного виконавця
вбачається, що станом на 01.09.2014 року
борг ОСОБА_2 по сплаті аліментів
становить 43578,41 грн.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
“Про виконавче провадження”
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника – юридичної особи, у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в»їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд і в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України
“Про виконавче провадження” боржник
зобов'язаний: надавати у строк,
установлений державним виконавцем,
достовірні відомості про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах та письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч.1, ч.2, ч.4 ст. 6 Закону
України “Про порядок виїзду з України
і в’їзду в Україну громадян України”,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадках, якщо він ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов’язання. Громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено  у  виїзді за кордон у
випадках,  передбачених пунктами 1-9
частини першої статті 6 вищевказаного
закону.  Пунктом 2 статті 6 цього закону
передбачено, що підставою для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадянина України за кордон є
ухилення громадянина  від виконання
зобов’язань, покладеним на нього
судовим рішенням та рішень інших
органів до виконання зобов’язань.

Доказів того, що ОСОБА_2, як боржник,
ухиляється від виконання зобов»язань,
передбачених вищеназваною нормою
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець не
надав. У поданні йде посилання лише на
наявність заборгованості ОСОБА_2 без
зазначення причин її виникнення.
Доказів того, що боржник ухиляється від
виконання рішення суду, державний
виконавець не надав. Зокрема, у справі
немає відомостей про те, що ОСОБА_2
отримав постанову про відкриття
виконавчого провадження і обізнаний зі
строками його добровільного виконання.

З наданих матеріалів не можливо
встановити, коли саме боржник
викликався до державного виконавця.

Державний виконавець в тексті подання
зазначив, що ним «здійснюються дії
направлені на перевірку майнового
стану боржника з метою виконання
рішення суду», але належні і достатні
докази на підтвердження цього факту не
надані.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

Зі змісту ст. 6 Закону України “Про
порядок виїзду з України і в’їзду в
Україну громадян України” вбачається,
що юридичні санкції у вигляді
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України, передбачені Законом не
за наявність факту невиконання
зобов»язань, а за ухилення від їх
виконання.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом певного строку,
про що вказує державний виконавець, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків.

На підставі наведеного вище можна
зробити висновок, що поняття "ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
на боржника рішенням" варто розуміти як
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо). Докази на
підтвердження таких обставин у справі
відсутні.

У зв»язку з викладеним суд не має
достатніх підстав для тимчасового
обмеження боржника у праві виїзду за
кордон, а тому у задоволенні подання
державного виконавця відділу ДВС
Глобинського РУЮ ОСОБА_1 відмовляє.

Керуючись ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, суд,
-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного
виконавця відділу ДВС Глобинського РУЮ
ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2
у праві виїзду за межі України -
відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом п’яти днів з дня її
проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
Р. М. Марущак