Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1023/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

28.05.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Голованя А.М.

Черниш Т.В.

при секретарі Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Соколівської сільської ради, ОСОБА_4, ДП
«Кіровоградський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою», третя
особа - ОСОБА_5 про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 24
лютого 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3
звернулась в суд з позовом, змінивши
його у січні 2014 року, до Соколівської
сільської ради, ОСОБА_4, Головного
управління Держземагенства у
Кіровоградській області, третя особа -
ОСОБА_5 про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії.

Зазначала, що їй належить
житловий будинок із
господарсько-побутовими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1. Рішенням
Соколівської сільської ради №527/3 від 16
лютого 2012 року «Про надання земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
допоміжних господарських споруд
згідно нотаріальних документів» їй
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації щодо
відведення у власність земельної
ділянки площею 0,27 га. Однак, рішенням
Соколівської сільської ради №1471 від 24
грудня 2013 року «Про внесення змін в
рішення» їй зменшено розмір земельної
ділянки до 0,25 га, що є неправомірним.
Крім цього, 14 вересня 2012 року
представником Соколівської сільської
ради без достатніх повноважень було
погоджено акт встановлення меж
земельних ділянок, що розташовано за
адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, чим
порушено її права, оскільки межі
встановлено не правильно, що позбавляє
можливості оформити належним чином
право власності, тому і просила:
визнати незаконними та протиправними
дії Соколівської сільської ради щодо
погодження меж земельних ділянок, які
розташовано за адресами: АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, згідно акту від 14 вересня 2012
року; визнати незаконним та скасувати
рішення Соколівської сільської ради
№1471 від 24 грудня 2013 року «Про внесення
змін в рішення сесії Соколівської
сільської ради №527/3 від 16 лютого 2012
року «Про надання земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку та допоміжних
господарських споруд згідно
нотаріальних документів»; зобов'язати
Головне управління Держземагенства у
Кіровоградській області виявити та
встановити межі земельних ділянок, що
розташовано за адресами: АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_4 повернути
самовільно захоплену земельну ділянку,
що розташована: с.Черняхівка, АДРЕСА_2
(а.с.126-130).

Ухвалою Кіровоградського
районного суду від 5 лютого 2014 року за
заявою позивача у порядку ст.33 ЦПК
України первісного відповідача
Головне управління Держземагенства у
Кіровоградській області замінено на ДП
«Кіровоградський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»
(а.с.194-200).

Ухвалою Кіровоградського
районного суду від 12 лютого 2014 року
позовну вимогу про зобов'язання ОСОБА_4
повернути самовільно захоплену
земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2 залишено без розгляду
(а.с.221).

Ухвалою цього ж суду від 24 лютого
2014 року провадження у справі у частині
позовних вимог про визнання
незаконними та протиправними дій
Соколівської сільської ради щодо
погодження меж земельних ділянок, які
розташовано за адресами: АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, згідно акту від 14 вересня 2012
року, а також визнання незаконним та
скасування рішення Соколівської
сільської ради №1471 від 24 грудня 2013 року
«Про внесення змін в рішення сесії
Соколівської сільської ради №527/3 від 16
лютого 2012 року «Про надання земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
допоміжних господарських споруд
згідно нотаріальних документів» -
закрито (а.с.239-240).

Рішенням Кіровоградського
районного суду Кіровоградської
області від 24 лютого 2014 року відмовлено
у задоволенні вимог до ДП
«Кіровоградський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою» про
зобов'язання виявити та встановити
межі земельних ділянок, що розташовані
за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Суд дійшов висновку, що ДП
«Кіровоградський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою» є
державним комерційним підприємством,
яке виконує геодезичні, землевпорядні,
землеоціночні проектно-вишукувальні
роботи на підставі укладених із
замовниками договорів за кошти
замовників, діяльність здійснюється на
принципах господарського розрахунку
та самоокупності. Підприємство не є
суб'єктом владних повноважень та не
уповноважене розпоряджатися землями
державної чи комунальної власності, а
також вирішувати спори щодо меж
земельних ділянок, а тому не є належним
відповідачем по справі, у зв'язку з чим
вимога про зобов'язання останнього
виявити та встановити межі земельних
ділянок не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду через
порушення норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог. Зазначає, зокрема, що посилання
суду на те, що ДП «Кіровоградський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» є неналежним
відповідачем необґрунтовані, оскільки
відповідно до чинного законодавства
відновлення меж земельних ділянок
здійснюється спеціалізованою
організацією, в яку і звернувся
відповідач ОСОБА_4 для розробки
технічної документації, тому саме ця
організація і є належним відповідачем.

У письмових запереченнях проти
доводів апеляційної скарги відповідач
ДП «Кіровоградський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою»
посилався, зокрема, на те, що відповідно
до Статуту підприємства та ст.ст.74,75 ГК
України є державним комерційним
підприємством, яке виконує геодезичні,
землевпорядні, землеоціночні
проектно-вишукувальні роботи на
підставі укладених з замовниками
договорів за кошти замовників і
здійснює свою діяльність на принципах
господарського розрахунку та
самоокупності. Підприємство не є
суб'єктом владних повноважень і у нього
відсутні будь-які повноваження та
можливості для вирішення спорів щодо
меж земельних ділянок, який наявний у
даній справі і повинен розглядатись
органами місцевого самоврядування для
прийняття рішення, а не виконання
технічних робіт. Оскільки ніяких
договорів між позивачем та інститутом
з приводу виконання робіт щодо спірної
ділянки не укладалось, інститут не
являється належним відповідачем у
справі.

Відповідач ДП «Кіровоградський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення, в
судове засідання представника не
направив, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача, її представника, які
підтримували доводи скарги,
представника сільської ради, ОСОБА_4,
третю особу, які заперечували проти
доводів скарги, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що позивач на
підставі договору дарування від 12
грудня 2011 року та свідоцтва про право
на спадщину за законом від 14 липня 2011
року є власником житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

Рішенням Соколівської сільської
ради №527/3 від 16 лютого 2012 року «Про
надання земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та допоміжних господарських
споруд згідно нотаріальних
документів» на ОСОБА_3 переоформлено
земельну ділянку площею 0,27 га, з них: 0,25
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку та допоміжних
господарських споруд і 0,02 га для
ведення особистого селянського
господарства та надано їй дозвіл на
виготовлення технічної документації
щодо відведення земельної ділянки в
приватну власність загальною площею 0,27
га.(а.с.40).

Згідно акту встановлення меж в
натурі КП «Земельно-кадастровий центр»
від 14 вересня 2012 року були проведенні
переміри лінійних розмірів меж
присадибних земельних ділянок ОСОБА_3
по АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 по АДРЕСА_2, який
підписано представником Соколівської
сільської ради (а.с.20-23).

Рішенням Соколівської сільської
ради від 24 грудня 2013 року за №1471 «Про
внесення змін в рішення» внесено зміни
у вищезазначене рішення сільської ради
від 16 лютого 2012 року №527/3, яким ОСОБА_3, у
користуванні якої перебуває земельна
ділянка, надано дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
на земельну ділянку загальною площею
0,25 га, що розташована за адресою:
с.Черняхівка, АДРЕСА_1 (а.с.163,164).

Проектну документацію ОСОБА_3 не
розроблено.

Також встановлено, що ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу від
22 червня 2001 року належить житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Рішенням Соколівської сільської
ради від 26 березня 2013 року №1130 внесено
зміни в рішення №1240/80 від 19 листопада
2009 року, а саме: надано ОСОБА_4 дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність загальною площею 0,2407 га. за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.73).

Встановлено, що ОСОБА_4 замовив
проектну документацію в ДП
«Кіровоградський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою», після
чого були виконані геодезичні роботи
по встановленню та погодженню в натурі
меж земельної ділянки, а також
виготовлено проект землеустрою
(а.с.66-93).

У судовому засіданні встановлено
і не заперечується сторонами, що
позивач відмовилась погоджувати межі
земельної ділянки, посилаючись на свою
технічну документацію із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність загальною площею 0,27 га., де
відрізняється розташування межі
суміжних земельних ділянок.

Тому суд дійшов правильного
висновку про наявність між
користувачами суміжних земельних
ділянок АДРЕСА_1 спору щодо дійсної
межі земельних ділянок.

Відповідно до ст.22 Закону України
«Про землеустрій» землеустрій
здійснюється, зокрема, на підставі
укладених договорів між юридичними
чи фізичними особами (землевласниками
і землекористувачами) та розробниками
документації із землеустрою.

Згідно ст. 26 цього Закону
замовниками документації із
землеустрою можуть бути землевласники
і землекористувачі. Взаємовідносини
замовників і розробників
документації із землеустрою
регулюються законодавством України і
договором. Замовники документації із
землеустрою за рахунок власних
коштів мають право на вибір
розробника та укладення з ним
договору, якщо інше не передбачено
законодавством України (ст.27 Закону). У
разі невиконання або неналежного
виконання умов договору при здійсненні
землеустрою, розробники документації
із землеустрою несуть
відповідальність, передбачену
договором і законом (ст.28 Закону).

Тобто, законодавством
встановлені підстави проведення
землеустрою, права та обов»язки
замовників і розробників документації
із землеустрою.

Як вбачається із зміненої
позовної заяви, вимога про зобов'язання
виявити та встановити межі земельних
ділянок, що розташовані за адресами:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, взагалі не
містить будь-якого правового
обґрунтування (а.с.126-130).

Судом встановлено, що ДП
«Кіровоградський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»
відповідно до ст.ст.74,75 ГК України є
державним комерційним підприємством,
яке виконує геодезичні, землевпорядні,
землеоціночні проектно-вишукувальні
роботи на підставі укладених із
замовниками договорів за кошти
замовників, діяльність здійснюється на
принципах господарського розрахунку
та самоокупності (п.8.1 Статуту).
Підприємство не є суб'єктом владних
повноважень та не уповноважене
розпоряджатися землями державної чи
комунальної власності, а також
вирішувати спори щодо меж земельних
ділянок.

У судовому засіданні встановлено
і не заперечується позивачем, що ніяких
договорів між останнім та інститутом з
приводу виконання робіт щодо спірної
земельної ділянки не укладалось.

Таким чином, оскільки позивач не є
замовником, то і не має права
пред'являти до інституту будь-які
вимоги щодо виконання робіт.

Суд першої інстанції належним
чином встановив обставини справи, дав
правильну оцінку наданим доказам і
дійшов обгрунтованого висновку про те,
що ДП «Кіровоградський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» не є належним
відповідачем по справі, залишивши без
задоволення позовну вимогу про
зобов'язання останнього виявити та
встановити межі земельних ділянок.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги, які не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їм дана
належна оцінка.

Посилання у ній на наказ
Держкомзему №376 від 18 травня 2010 року
цих висновків не спростовує, оскільки
ним затверджено порядок виконання
землевпорядних робіт (технологічні
питання), а не підстави, з яких у
суб'єкта господарювання виникає
обов'язок виконувати такі роботи.
Обов'язок виконувати землевпорядні
роботи та право вимагати їх виконання
виникають відповідно до положень
цивільного і господарського
законодавства на підставі укладених
договорів. Твердження у скарзі щодо
замовлення в інституті проектної
документації ОСОБА_4 не підтверджує
обґрунтованість вимог до інституту,
оскільки ця обставина стосується лише
правовідносин цих сторін і не має
відношення до позивача.

Надані сторонами докази оцінені
судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212
ЦПК України. Інші доводи скарги також
не дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
або процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційної скарги не є істотними. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для його скасування або зміни
не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити, а
рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 24
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: