АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/4036/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шевцова Т. В. Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Кочкової Н.О., Максюти Ж.І.

при секретарі - Новицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 29
листопада 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи
ОСОБА_8, Орган опіки та піклування
Бабушкінської районної в м.
Дніпропетровську ради про примусове
виселення без надання іншого житла,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною
скаргою на рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
29 листопада 2013 року, де ставить питання
про його скасування, посилаючись на те,
що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 29
листопада 2013 року позовні вимоги
ПАТ«ПроКредит Банк» задоволені
частково, виселити з квартири за
номером АДРЕСА_1, без надання іншого
житла, ОСОБА_3, 1970 р.н., ОСОБА_6, 1990 р.н.,
ОСОБА_4, 1963 р.н., ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 В
решті позовних вимог - відмовити.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що
01.03.2011 року Бабушкінським райнним судом
м. Дніпропетровська ухвалено рішення,
яким позов АТ «ПроКредит Банк» до
ОСОБА_3 задоволено частково, звернуто
стягнення на користь ПАТ «ПроКредит
Банк» на предмет іпотеки, в рахунок
сплати боргу фізичної особи підприємця
ОСОБА_8 за рамковою угодою №109 від 29.09.2005
року на загальну суму 1 352 364,29 грн.,
шляхом продажу без проведення
прилюдних торгів з початковою ціною
реалізації 421 372 грн., та визнано за ПАТ
«ПроКредит Банк» право продажу з
укладанням від власного імені договору
купівлі - продажу предмету іпотеки.

Згідно відповіді комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційне
підприємство №1» Дніпропетровської
міської ради від 25.10.2013 року у квартирі
АДРЕСА_1 мешкають наступні особи:
ОСОБА_3, 1970 року народження, ОСОБА_4, 1963
року народження, ОСОБА_6, 1990 року
народження, ОСОБА_7, 2012 року народження.

На момент укладання іпотечного
договору від 21.12.2005 року, за адресою в
квариті, яка є предметом іпотеки,
малолітня особа - ОСОБА_7, 2012 року
народження, не мешкала та не мала
речових прав на предмет іпотеки,
оскільки народилась після укладення
зазначеного договору. Реєстрацію
ОСОБА_7 у квартирі, що є предметом
іпотеки, здійснено без згоди позивача.

Згідно п. 4.2.2. Договору іпотеки, у разі
здійснення процедури звернення
стягнення на предмет іпотеки
Іпотекодавець зобов'язаний виселитися
та виселити всіх мешканців з квартири.

27.01.2012 року позивачем було
направлено відповідачу вимогу про
добровільне виселення з квартири.

Враховуючи встановлені обставини,
вимоги законодавства, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позовні вимоги про виселення
відповідачів, які мешкають в квартирі,
підлягають задоволенню, оскільки
позивачем виконано вимоги Закону щодо
досудового врегулювання спору, однак
відповідачі добровільно не виселися.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до
ст.ст. 33, 39, 40 Закону України "Про
іпотеку" , ч. 3 ст. 109 ЖК України, п.п. 43,44
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК
України, прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог, оскільки відповідачі
добровільно не виселилися з квартири,
яка є предметом іпотеки та на яку
звернено стягнення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи,
що провадження у справі повинно бути
закрито, так як спір щодо виселення був
вирішений Бабушкінським районним
судом м. Дніпропетровська 01.03.2011 року,
не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення з
наступних підстав.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 30 березня 2012 року
N 5 "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд має
враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109
ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України
"Про іпотеку" виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця, з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя, або нового власника,
або в інший погоджений сторонами строк.

Зазначеним рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
01.03.2011 року відмовлено у виселенні з тих
підстав, що банк не довів пред'явлення
відповідачу вимоги про виселення.

З матеріалів справи вбачається, що банк
27.01.2012 року звернувся до іпотекодавця з
відповідною вимогою про добровільне
виселення з квартири, яка є предметом
іпотеки.

Отже, в даному випадку, банк, звернувся
до суду з позовом про виселення
відповідачів з квартири, яка є
предметом іпотеки та на яку звернено
стягнення, з інших підстав, тому
непозбавлений права на звернення до
суду з такими позовними вимогами.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
зводяться до іншої оцінки фактичних
обставин справи, яка відрізняється від
зробленої судом першої інстанції
оцінки і висновків суду не
спростовують.

Районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду в оскаржуваній частині -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 29 листопада 2013
року в оскаржуваній частині залишити
без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів, з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: