КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА МАКІЇВКИ
Провадження №
Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23
травня 2014 року
м.
Макіївка

Кіровський районний суд міста Макіївки
Донецької області у складі:

головуючий суддя
Єжов В.А.

при секретарі
Бабкевич В.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в м. Макіївці цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до територіальної
громади Макіївської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до
територіальної громади Макіївської
міської ради про визнання за ним права
власності на домоволодіння в порядку
спадкування за законом після смерті
його дядька ОСОБА_2, мотивуючи свої
вимоги неможливістю іншим чином
прийняти спадщину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені позовні вимоги, на
обґрунтування яких пояснив, що на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого комітетом з
економіки, приватизації та управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Макіївської міської ради
Донецької області від 14 червня 1993 року
діду позивача - ОСОБА_3 та дядькові -
ОСОБА_2 на праві спільної сумісної
власності належала трикімнатна
квартира АДРЕСА_1. Право власності на
вказану квартиру було належним чином
зареєстроване в Бюро технічної
інвентаризації міста Макіївки 02 червня
1993 року за реєстраційним № 38810 в
реєстраційній книзі № 194. ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_3 помер, і після його смерті
відкрилась спадщина у вигляді належної
останньому ? частини трикімнатної
квартири. Єдиними спадкоємцями після
його смерті були його діти: мати
позивача - ОСОБА_6 і дядьки позивача:
ОСОБА_5 та ОСОБА_2. У встановленому
законом порядку вони звернулись до
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини та
отримали свідоцтво про право на
спадщину за законом у відповідності з
яким, у рівних долях кожний отримав 1/6
частину спірної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_5 помер. Оскільки за життя він так
і не склав заповіту, єдиними
спадкоємцями після його смерті за
законом стали його рідний брат - ОСОБА_2
та рідна сестра - ОСОБА_6. ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 в установленому законом порядку
не заявили про відмову від прийняття
спадщини, тому як спадкоємці другої
черги за законом у рівних частках
прийняли спадщину, яка складалась з
належної ОСОБА_5 1/6 частини
трикімнатної квартири АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача
ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась
спадщина у вигляді належної їй ?
частини спірної квартири. Належну їй
частку квартири у спадок позивач не
приймав, тому єдиним спадкоємцем після
її смерті став дядько позивача ОСОБА_2.
У встановленому законом порядку за
оформленням права на спадкування він
не звертався, оскільки фактично
прийняв спадщину, бо на час відкриття
спадщини проживав в цій квартирі, був в
ній зареєстрований та опікувався нею,
сплачуючи всі комунальні послуги та
підтримуючи її технічній стан.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер і після його
смерті відкрилась спадщина у вигляді
належної останньому квартири АДРЕСА_1.
За життя ОСОБА_2 заповіту не складав,
близьких родичів немає, інші
спадкоємці, які можуть заявити свої
права на спірне майно відсутні. З 13
вересня 2006 року та по теперішній час
позивач зареєстрований та фактично
проживає у спірній квартирі,
опікується нею та сплачує всі
комунальні послуги, у нього
знаходяться всі правовстановлюючі
документи на спірне нерухоме майно. Про
відмову від прийняття спадщини він не
заявляв, тому вважає, що фактично
прийняв спадщину у вигляді
трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Однак у інший спосіб, крім як за
рішенням суду він не може реалізувати
своє право на прийняття спадщини,
оскільки його право власності як
спадкоємця на спадкове майно не
визнається, бо спадкодавцем - дядьком
позивача ОСОБА_2, у встановленому
законом порядку не було отримано
свідоцтво про право власності на
спадщину за законом, яке б
підтверджувало його право власності на
спірну квартиру.

Посилаючись на наведені обставини
ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право
власності на трикімнатну квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті його дядька ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Представник відповідача - Макіївської
міської ради, який належним чином
повідомлений про час і місце судового
розгляду, не використав наданого
законом права на участь в судовому
засіданні, надавши суду та відзив на
позовну заяву. У відзиві на позовну
заяву ОСОБА_1, представник Макіївської
міської ради заперечувала проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на статтю 392 Цивільного
кодексу України, згідно якої позов про
визнання права власності може бути
пред'явлений власником майна у випадку,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у
випадку втрати правовстановлюючого
документу на майно. Вважає, що у
позивача немає підстав вимагати
визнання за ним права власності на
спірну квартиру. Крім того, закон
зобов'язує спадкоємців оформляти свої
права на спадщину у нотаріальному
порядку. Посилаючись на викладене
просила суд відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача,
перевіривши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК
України), суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 на праві спільної
сумісної власності належала ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого комітетом з
економіки, приватизації та управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Макіївської міської ради
Донецької області від 14 червня 1993 року,
зареєстровано в КП «БТІ м. Макіївки» 02
червня 1993 року за реєстровим номером
38810 в реєстраційній книзі № 194.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що
підтверджено свідоцтвом про смерть,
серії НОМЕР_1, виданим 05 травня 1998 року
міським відділом реєстрації актів
громадянського стану міста Макіївки,
актовий запис № 888.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина, яка складалася з ? частини
квартири АДРЕСА_1. Єдиними спадкоємцями
після його смерті були його діти: мати
позивача - ОСОБА_6, дядько позивача -
ОСОБА_5 та дядько позивача - ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 26 листопада 1998 року,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Макіївської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7,
спадкоємцями майна, що належало ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, яке
складається з ? частини трьохкімнатної
квартири, загальною площею 57,31 м2, в тому
числі жилою площею 41,17 м2, що
знаходиться в АДРЕСА_1, є в рівних долях
кожний: його дочка - ОСОБА_6, його син -
ОСОБА_5 та син - ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, що
підтверджено свідоцтвом про смерть,
серії НОМЕР_2, виданим 18 серпня 2001 року
Харківським міським відділом
реєстрації актів цивільного стану,
актовий запис № 2264. Єдиними
спадкоємцями після його смерті були
його сестра - ОСОБА_6 та брат - ОСОБА_2.

Відносини спадкування, як роз'яснено у
пункті 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування», регулюються правилами
Цивільного кодексу України, якщо
спадщина відкрилася не раніше 1 січня
2004 року. У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом.

На підставі положень ст. 525 ЦК УРСР (в
ред. 1963 року) часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкодавця, а
при оголошенні його померлим день,
зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Таким чином, часом відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_5 є день його смерті,
а тому відносини спадкування
регулюються чинним на той час ЦК УРСР
(в ред. 1963 року).

Спадкуванням за змістом норми статті 524
ЦК УРСР є перехід майна після смерті
його власника (спадкодавця) до інших
осіб в порядку, передбаченому правила
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
Української РСР ( в ред. 1963 року), яка
діяла на час відкриття спадщини, при
відсутності спадкоємців першої черги
або при неприйнятті ними спадщини, а
також в разі, коли всі спадкоємці
першої черги не закликаються до
спадкування, успадковують у рівних
частках зокрема: брати і сестри
померлого.

Відповідно до приписів ст. ст. 548, 549
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року для прийняття спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв. Визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 548 Цивільного кодексу
Української РСР передбачено, що
прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини, тобто незалежно від
оформлення права на спадщину.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
після смерті брата - ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 в установленому законом порядку
не заявили про відмову від прийняття
спадщини, тому як спадкоємці другої
черги за законом у рівних частках
прийняли спадщину, яка складалась з
належної ОСОБА_5 1/6 частини
трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6, що
підтверджено свідоцтвом про смерть,
серії НОМЕР_3, виданим 13 квітня 2004 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Гірницького районного
управління юстиції міста Макіївки,
актовий запис № 520.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина, яка складається з ? частини
квартири АДРЕСА_1.

Згідно інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру № 37217598 від 23 квітня
2014 року спадкова справа на ім'я
спадкодавця ОСОБА_6 в державних
нотаріальних конторах, в тому числі в
Третій макіївській державній
нотаріальній конторі, не була відкрита.
Свідоцтва про право на спадщину не
видавались.

Після смерті ОСОБА_6 дядько позивача
ОСОБА_2 фактично вступив в управління і
володіння спадковим майном, бо на час
відкриття спадщини проживав в спірній
квартирі, був в ній зареєстрований, що
підтверджено даними домової книги,
сплачував комунальні послуги,
підтримував її технічній стан.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного
кодексу України незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Статтею 1297 Цивільного кодексу України
встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися за свідоцтвом про право на
спадщину на нерухоме майно. Проте
нормами цієї статті, так само як й
іншими нормами цивільного права, не
визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у
вигляді втрати права на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_2, що
підтверджено свідоцтвом про смерть,
серії НОМЕР_4, виданим 08 лютого 2013 року
міським відділом державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Макіївського міського
управління юстиції у Донецькій
області, актовий запис № 212.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась
спадщина, яка складається з квартири
АДРЕСА_1.

Згідно інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру № 36857176 від 12
березня 2014 року була відкрита спадкова
справа № 99/2013 на ім'я спадкодавця
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 на
підставі заяви про прийняття спадщини
за законом від 11 квітня 2013 року від
племінника спадкодавця ОСОБА_1.
Свідоцтва про право на спадщину не
видавались.

У відповідності зі ст. 1223 ЦК України у
разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, за
життя ОСОБА_2 заповіту не складав,
близьких родичів немає, інші
спадкоємці, які можуть заявити свої
права на спірне майно відсутні.

Приписами частини 3 статті 1268 ЦК
України передбачено, що спадкоємець,
який фактично проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив відмову від неї.

З пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається,
що з 13 вересня 2006 року та по теперішній
час позивач зареєстрований та фактично
проживає у спірній квартирі, сплачує
комунальні послуги, підтримує її
технічній стан, тобто фактично прийняв
спадщину у вигляді трикімнатної
квартири АДРЕСА_1.

У суду немає підстав ставити під сумнів
істинність фактів, повідомлених
позивачем, оскільки викладені ним
обставини про взаємини між сторонами
підтверджуються іншими об'єктивними
доказами.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадкове
майно, вступивши у фактичне управління
і користування останнім, оскільки з 13
вересня 2006 року мешкав та був
зареєстрований у спірній квартирі, що
підтверджено даними домової книги та
паспорта.

Процедурою видачі нотаріусом
свідоцтва про право на спадщину,
визначеною у розділі 22 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від З березня 2004 р. № 20/5 і
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 3 березня 2004 р. за № 283/8882, видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
провадиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві.

Як вбачається з пояснень позивача, він
не може прийняти у спадщину спірне
домоволодіння, у зв'язку з тим, що його
право власності як спадкоємця на
спадкове майно не визнається, бо
спадкодавцем ОСОБА_2, у встановленому
законом порядку не було отримано
свідоцтво про право власності на
спадщину за законом, яке б
підтверджувало його право власності на
спірну квартиру.

За наведених обставин у інший спосіб,
крім як за рішенням суду, ОСОБА_1, який є
спадкоємцем за законом, не може
реалізувати своє право на прийняття
спадщини, яка складається з
трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
представлені сторонами в силу ст. 60 ЦПК
України докази в їхній сукупності, суд
дійшов висновку, що визнання за ОСОБА_1
права власності в порядку спадкування
за законом на квартиру АДРЕСА_1 не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, а тому
вважає позов обґрунтованим і таким, що
підлягає задоволенню.

Позивач не вимагає компенсації за
понесені судові витрати, пов'язані зі
зверненням до суду і розглядом судової
справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 60, 212, 213, 214, 215 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтями 524, 525, 530, 548, 549 Цивільного
кодексу Української РСР, статтями 392,
1223, 1261-1265, 1268, 1296, 1297Цивільного кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом на спадщину, що відкрилася
після смерті його дядька - ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано Апеляційному суду
Донецької області через Кіровський
районний суд міста Макіївки протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які не були присутніми в
судовому засіданні протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя:
В.А. Єжов