Ухвала

іменем україни

02 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів:Завгородньої І.М., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г.,Юровської Г.В.,розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визнання правочину недійсним, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного
суду Київської області від 30 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним
позовом обґрунтування якого зазначила,
що 6 жовтня 2007 р. між ОСОБА_7 та нею було
укладено договір оренди майна з правом
викупу № 26-10/07, а саме:
офісно-складського приміщення за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п. 4.1
Договору термін оренди складає 35
календарних місяців з моменту
прийняття майна, що орендується. 1
листопада 2007 р. вона підписала акт
прийому-передачі вказаного об'єкту,
проте на даному акті відсутній підпис
орендодавця. Зазначила також, що такий
договір оренди відповідно не міг
укладатися 27 жовтня 2007 року оскільки
приміщення, яке передавалося в оренду,
було введено в експлуатацію тільки 29
грудня 2008 р., отже ОСОБА_7 на момент
підписання договору оренди не був
власником даного приміщення та не мав
права володіння, користування та
розпорядження даним майном.
Посилаючись на ст.ст. 203, 215, 331 ЦК
України, просила визнати недійсним
договір оренди майна з правом викупу №
26-10/07, укладений 26 жовтня 2007 р. між нею та
ОСОБА_7, а саме: офісно-складського
приміщення за адресою: АДРЕСА_1; визнати
недійсним акт прийому-передачі майна,
укладений 1 листопада 2007 року
між нею та ОСОБА_7 до договору оренди
майна з правом викупу № 26-10/07.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 16 жовтня 2013 року
позов задоволено частково. Визнано
недійсним договір оренди майна з
правом викупу від 26 жовтня 2007 № 26-10/07,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 30 січня 2014 року, рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимог, суд
першої інстанції,

керуючись ст. ст. 203, 215, 331 ЦК України,
дійшов висновку, що
ОСОБА_7 не мав повноважень на
підписання договору найму - продажу
приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав, для задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 було укладено договір оренди
майна з правом викупу від 26 жовтня 2007
року № 26-10/07 (а.с. 10-12), згідно
з яким позивачу передається в ореаду на
35 календарних місяців офісно-складське
приміщення площею 191 кв.м.

Згідно з актом прийому-передачі від 01
листопада 2007 року (а.с. 13) позивачу було
передано у користування
офісно-складське приміщення площею 191
кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з свідоцтва про право
власності від 22 січня 2009 року (а.с. 15),
виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Ірпінської
міської ради від 29 грудня 2008 року № 311
за відповідачем ОСОБА_7 було
зареєстровано право власності на
меблевий склад загальною площею 380,3
кв.м за адресою: АДРЕСА_1, про що
свідчить «Витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 22 січня
2009 року № 21632935.

Зі змісту договору від 26 жовтня 2007 року
вбачається, що сторони уклали договір
оренди майна, визначили порядок
користування, розмір орендної плати та
порядок розрахунку, строк оренди та
право орендаря на викуп даного майна за
умови сплати нею орендної плати за 35
календарних місяців та залишкової
вартості майна.

Статтями 705, 706 ЦК України передбачено,
що за договором найму -продажу до
переходу до покупця права власності на
переданий йому продавцем товар,
покупець є наймачем (орендарем) цього
товару. Покупець стає власником товару,
переданого йому за договором
найму-продажу, з моменту оплати товару,
якщо інше не встановлено договором.
Покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, оголошеною продавцем у момент
укладення договору, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті зобов'язання.

Таким чином, на момент підписання
даного договору позивач не мала права
вимагати від відповідача належного
підтвердженого ним права власності,
так як вона (як орендар) спочатку
повинна була виконати умови щодо
оренди майна, а саме: оплатити майно за
ціною, оголошеною продавцем у момент
укладення договору, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті зобов'язання та могла стати
власником майна з моменту оплати
товару, якщо інше не встановлено
договором.

Враховуючи вище викладене, суд
апеляційної інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про відмову від позову,
правильно визначив характер спірних
відносин та ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду, оскільки судове
рішення законне та обґрунтоване, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 30 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:

І.М. Завгородня

Ю.Г.Іваненко

А.О. Леванчук

Г.В .Юровська