Справа № 539/3769/14-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської
області

В складі: головуючого судді - Гудкова
С. В.

при секретарі - Яценко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Лубнах
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення
безпідставно набутих коштів та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
повернення безпідставно набутих
коштів в сумі 123 670 грн 00 коп.

Позов мотивовано тим, що в грудні 2012
року позивач вирішив придбати у
відповідачів автомобіль Mitsubishi Outlander
д.н.з. НОМЕР_2 за 18 000 дол. США. Оскільки
позивач не мав повної суми коштів
сторони погодили сплатити спочатку
аванс - 6 400 дол. США, а потім залишок
коштів - до листопада 2013 року. На
виконання цієї домовленості позивачем
було сплачено 6 400 дол. США авансу, а
потім 13.02.2013 року - 3 000 дол. США, 17.11.2013
року - 900 дол. США, 09.12.2013 року - 1 000 дол.
США. В процесі експлуатації автомобіля
з'ясувалося, що він був в ДТП,
ремонтувався, його переварювали, тому
позивач відмовився сплачувати кошти,
повернув ОСОБА_2 автомобіль, а вона
написала розписку про те, що його
отримала. Оскільки фактично між
сторонами не було укладено договір
купівлі-продажу автомобіля, кошти
отримані відповідачем є безпідставно
набуте майно та відповідно до ст. 1213 ЦК
України підлягають поверненню
позивачу. Позивач прохає стягнути на
свою користь з ОСОБА_2 123 670 грн. та з
ОСОБА_3 44700 грн.

В свою чергу, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися
до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
збережених без належних підстав.
Зустрічний позов мотивований тим, що за
свідченнями ОСОБА_1 він заволодів
автомобілем, а ОСОБА_2 - грошовими
коштами, без достатньої правової
підстави, за таких підстав, відповідно
до ст. 1214 ЦК України він повинен
відшкодувати доходи отримані ним від
використання цього майна. По
зустрічному позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3
прохають стягнути з ОСОБА_1 369010 грн. 08
коп., як збережені ним без належних
правових підстав.

В заперечення на зустрічний позов
ОСОБА_1 вказує на те, що підстави для
стягнення з нього коштів відповідно до
ст. 1214 ЦК України відсутні, оскільки він
користувався автомобілем за
попередньою згодою з власником під час
узгодження питання щодо його
придбання. Відмова, в наступному від
придбання автомобіля, не свідчить про
безпідставність користування ним в
розумінні ст. 1214 ЦК України.

В судовому засіданні позивач по
первісному позову ОСОБА_1 свій позов
підтримав, прохав його задовольнити,
зустрічний позов не визнав.

Представник відповідачів в особі
адвоката ОСОБА_4 первісний позов не
визнав, зустрічний позов підтримав.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали, докази справи,
суд вважає, що первісний позов підлягає
задоволенню, а в зустрічному позові
слід відмовити, виходячи з наступних
підстав .

Судом встановлено, що спірні відносини
були предметом розгляду Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області у справі № 539/2848/14-ц за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу автомобіля
недійсним та стягнення коштів.

В межах вказаної справи судом
встановлено, що згідно із розпискою від
07.01.2013 року (а.с. 46) ОСОБА_2 продає ОСОБА_1
автомобіль Mitsubishi Outlander, 2006 року, д.н.з.
НОМЕР_2 за 18 000 дол. США, від якого
отримала 6 400 дол. США. Суму 11 600 дол. США
ОСОБА_1 зобов'язується віддати до
листопада 2013 року, що підтверджується
копією розписки.

В подальшому ОСОБА_3 в рахунок оплати за
автомобіль 13.02.2013 року отримав від
ОСОБА_1 3 000 дол. США. Крім того, в рахунок
оплати за автомобіль 17.11.2013 року ОСОБА_2
отримала від ОСОБА_1 900 дол. США, 09.12.2013
року 1000 дол. США.

Факт отримання коштів підтверджується
поясненнями сторін, та відповідними
розписками ( а.с.47-49).

16.02.2014 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2
автомобіль Mitsubishi Outlander, 2006 року, д.н.з. .
НОМЕР_2, написавши власноручно розписку
в якій вказав, що повертає цей
автомобіль, ніяких претензій до ОСОБА_2
не має, що підтверджується розпискою.

ОСОБА_2, в свою чергу, також написала
розписку, згідно якої підтвердила, що
отримала від ОСОБА_1 спірний автомобіль
після тривалого користування,
претензій до нього в неї немає, що
підтверджується розпискою.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 ст.334 ЦК України встановлено,
що право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Разом з тим, діючими в Україні
Правилами державної реєстрації та
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок (далі -
Правила), затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 1388 від
07.09.1998 року, встановлено єдину на
території України процедуру державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку транспортних засобів (п.1.
Правил), яка передбачає особливий
порядок відчуження транспортних
засобів, визначений цими Правилами, і
які є обов'язковими для всіх юридичних
та фізичних осіб, які є власниками
транспортних засобів, виробляють чи
експлуатують їх (п.2. Правил).

Таким чином, норми зазначених Правил
підлягають обов'язковому застосуванню
до правовідносин, пов'язаних з
відчуженням транспортних засобів,
зокрема, купівлі-продажу транспортних
засобів.

Відповідно пунктами 7, 8 Правил (в
редакції, чинній на момент передачі у
володіння та користування позивачу
спірного автомобіля), передбачено, що
власники транспортних засобів -
юридичні та фізичні особи або їх
представники (далі - власники)
зобов'язані зареєструвати їх протягом
10 діб після придбання або митного
оформлення, чи тимчасового ввезення на
територію України, або виникнення
обставин, що є підставою для внесення
змін до реєстраційних документів.
Правомірність придбання транспортних
засобів, складових частин, які мають
ідентифікаційні номери,
підтверджується документами,
скріпленими підписом відповідної
посадової особи і печаткою, виданими
суб'єктами підприємницької діяльності,
які реалізують транспортні засоби та
видають довідки-рахунки, митними
органами, судами, нотаріусами, органами
соціального захисту населення,
підприємствами-виробниками
транспортних засобів та підрозділами
ДАІ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах.

Відповідно до ч.4 п. 8. зазначених Правил
перед відчуженням транспортний засіб
повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Згідно ч. 5 п.8. Правил реєстрація
транспортних засобів проводиться за
умови сплати їх власниками
передбачених законодавством податків,
а також внесення в установленому
порядку платежів за огляд транспортних
засобів, реєстрацію, перереєстрацію та
зняття їх з обліку, відшкодування
вартості бланків реєстраційних
документів та номерних знаків.

Пунктом 43 Правил передбачено: якщо
транспортний засіб знімається з обліку
у зв'язку з його відчуженням, у
свідоцтві про реєстрацію (технічному
паспорті) робиться відмітка про зняття
з обліку транспортного засобу для
реалізації в межах України.

Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку
транспортних засобів здійснюється
після їх огляду в підрозділі ДАІ на
підставі заяви власника з поданням
документа, що посвідчує його особу.

Отже, до вчинення зазначених дій
продавець транспортного засобу не
вправі його відчужувати, а покупець
набути право власності на транспортний
засіб, який є предметом договору
купівлі -продажу.

Судом встановлено, що спірний
автомобіль відповідачами з обліку не
знімався, а відтак і не ставився на
облік позивачем.

Фактична передача транспортного
засобу у володіння позивача не є
підставною набуття позивачем права
власності на спірний автомобіль.

Сплата частини коштів за спірний
автомобіль може свідчити лише про
здійснення ним попередньої оплати
вартості предмета, який в подальшому
сторони мали намір продати та купити.

До аналогічних висновків прийшов суд у
справі № 539/2848/14-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

За ст. 635 ЦК України попереднім є
договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку (у певний
термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Істотні умови основного договору, що не
встановлені попереднім договором,
погоджуються у порядку, встановленому
сторонами у попередньому договорі,
якщо такий порядок не встановлений
актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри
тощо), якщо в ньому немає волевиявлення
сторін щодо надання йому сили
попереднього договору, не вважається
попереднім договором.

З урахуванням вказаних норм, суд
приходить до висновку, що фактично між
сторонами була досягнута домовленість
про намір придбати автомобіль. До
укладання договору купівлі-продажу
автомобіля відповідачі добровільно
передали позивачу автомобіль в
користування, про що свідчить передача
технічного паспорту та власноручно
написана розписка, натомість позивач
передав частину коштів в підтвердження
своїх намірів.

Така домовленість між сторонами не є
попереднім договором, оскільки не
укладена у формі, встановленій для
основного договору. Крім того, сама
форма укладання угоди «розписка»
притаманна договорам позики, що
суперечить змісту досягнутих між
сторонами домовленостей про купівлю
автомобіля. Відтак, незважаючи на назву
документу «розписка», за своєю
правовою природою вказані документи
свідчать лише про вчинені сторонами
дії по підготовці до укладання
договору купівлі-продажу автомобілю.

В майбутньому позивач втратив інтерес
до укладання цієї угоди та повернув
автомобіль. Як свідчить написана
ОСОБА_2 розписка, остання не має до
ОСОБА_1 жодних претензій.

Норми ст. 635 ЦК України не передбачають
відповідальності особи за ухилення від
укладання договору після досягнення
домовленості про намір купити
автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, оскільки позивач передав
відповідачам кошти в сумі 11 300 дол. США в
рахунок купівлі автомобіля в
майбутньому, проте, така угода так і не
відбулася, суд приходить до висновку,
що ці кошти відповідно до ст. 1212 ЦК
України підлягають поверненню
позивачу.

Суд перевірив розрахунок позивача та
погоджується з тим, що з ОСОБА_2
підлягає стягненню 123 670 грн 00 коп. (8 300
дол. США х 14,9 (курс дол. США станом на
10.11.2014 року), а з ОСОБА_3 - 44 700 грн 00 коп. (3
000 дол. США х 14,9).

Суд відхиляє доводи відповідачів, що
фактично в межах цієї справи
розглядається спір між тими ж
сторонами та про той же предмет спору,
що і в справі № 539/2848/14-ц, оскільки
підстави для звернення до суду є
різними: в межах справи № 539/2848/14-ц -
визнання угоди недійсною та стягнення
коштів, а в межах цієї справи -
стягнення безпідставно набутого майна.

Разом із тим, суд не знаходить підстав
для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, зобов'язана відшкодувати всі
доходи, які вона одержала або могла
одержати від цього майна з часу, коли ця
особа дізналася або могла дізнатися
про володіння цим майном без
достатньої правової підстави. З цього
часу вона відповідає також за допущене
нею погіршення майна.

Як зазначено вище, ОСОБА_2 добровільно
передала ОСОБА_1 технічний паспорт та
власноручно написала про це розписку, а
після одержання автомобіля назад
написала розписку, що не має претензій
до ОСОБА_1 Чинне законодавство України
дозволяє безоплатну передачу
автомобіля для користування іншій
особі. Відтак, твердження ОСОБА_2 про
користування автомобілем без
достатньої правової підстави є
помилковими. Підстава для користування
автомобілем відпала з часу відмови
ОСОБА_1 від укладання договору
купівлі-продажу, проте, останній одразу
ж повернув автомобіль власнику.

Керуючись ст.ст. 1212, 1214 ЦК України, ст.10,
60, 88, 212-215, 218, 224 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
повернення безпідставно набутих
коштів - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 123
670 гривень та 1236 гривень 70 копійок
судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 44700
гривень та 447 гривень судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити
.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Гудков С. В.