Справа № 481/1706/14-ц
Провадж.№ 2/481/629/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Васильченко Н.О.,

за участю: секретарів Кічігіна Д.А., Юхименко Т.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2014 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду відповідним позовом до відповідача ОСОБА_4 в обґрунтування якого зазначила, що у її власності перебуває земельна ділянка площею 4,42 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 15.04.2008 року вона уклала з відповідачем договір оренди вищевказаної ділянки терміном на 10 років, однак посилаючись на відсутність невідємної частини цього правочину складених необхідних його додатків, зокрема: плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлення сервітуту; акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду, а також на відсутність істотної умови у спірному договорі щодо умов та строків передачі земельної ділянки орендарю, просила визнати укладену з відповідачем угоду оренди землі недійсною та стягнути з нього на свою користь понесені нею судові витрати.

Представник позивачки ОСОБА_1, при судовому розгляді справи посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, предявлений позивачкою позов підтримав і просив його задовольнити. Крім цього додатково зазначив, що спірний правочин оренди землі укладався сторонами без розроблення проекту землеустрою, що суперечить п. 8 цього договору та ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2, предявлений до ОСОБА_4 позов не визнала, в обґрунтування своїх заперечень зазначила, що договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений та підписаний сторонами за взаємною згодою. У спірному договорі передбачено всі істотні умови для даного виду правочину, на виконання якого позивачка за актом-приймання передачі передала відповідачу земельну ділянку в оренду. Дійсно вказаний договір укладався без розроблення проекту землеустрою, оскільки Закон України «Про оренду землі» не містить відповідних зобовязальних положень. При цьому порушення прав та інтересів позивачки, як землевласниці, відсутністю такого проекту землеустрою, допущені не були. Орендодавець ОСОБА_3 на підставі зазначеного договору одержувала орендну плату, претензій ні до її розміру, ні до відсутності якихось умов у вказаному договорі, остання до цього часу орендарю не виражала. За таких умов, просив у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії Р2 № 574257 від 29 грудня 2002 року, належить земельна ділянка площею 4,42 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

15 квітня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років і між сторонами цього ж дня було підписано акт приймання-передачі землі в користування орендаря на умовах визначених договором оренди.

Зазначений договір зареєстровано Новобузьким округом реєстрації Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 21.01.2009 року за р./№ 44.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

В силу вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на час укладення спірного договору) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За умовами ч. 4 вказаної статті невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Відповідно до частини 2 цієї статті Закону, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставами для визнання недійсним спірного правочину, представник позивача наголошує на відсутності у цьому правочині істотних положень щодо умов і строків передачі земельної ділянки орендарю і відсутність всіх необхідних додатків до нього, передбачених ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Втім, як видно зі змісту спірного правочину, в ньому присутні всі необхідні істотні умови, які регламентовані ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в тому числі і умови і строк передачі земельної ділянки орендарю, що передбачені пунктами 18-20 цього договору.

При цьому, представник відповідача - орендаря ОСОБА_4, не вказувала в судовому засіданні на не зрозумілість чи відсутність у договорі відповідних положень зважаючи на те, що ця істотна умова стосується виключно його інтересів по цьому договорі.

При дослідженні в судовому засіданні копії примірника договору оренди, наданого відділом Держземагенства у Новобузькому районі на запит суду, встановлено наявність приєднаних до нього кадастрового плану земельної ділянки за № :02:000:0046, що передавалася в оренду відповідачу; акту встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі та передачу і прийом межових знаків під охорону та зберігання, а також акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду, датований 15 квітня 2008 року.

Необхідність розроблення проекту відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом, як відповідного невідємного додатка до вказаного правочину, передбачено абзацом 6 частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі», який доповнено до вказаного Закону пізніше згідно із Законом України від 16.09.2008 р. N 509-VI, що набрав чинності 14.10.2008 року. В той час як договір оренди земельної ділянки, дійсність якої оскаржує позивачка, через відсутність у ньому, в тому числі, вказаного додатку, укладено між сторонами ще 15.04.2008 року, тобто за довго до таких змін.

Більш того, пункт 18 спірного договору містить приписи, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення документації із землеустрою.

Як свідчать матеріали справи, відповідач виконує взяті на себе зобов'язання за договором і даних про те, що він намагався якимось чином зашкодити правам позивача, матеріали справи не містять.

В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зважаючи на те, що позивачкою ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження, передбачених ст. 215 ЦК України та ст.15 Закону України Про оренду землі, підстав для визнання спірного договору оренди земельної ділянки недійсним, суд відмовляє останній у задоволенні заявлених нею вимог.

Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору, слід віднести на її рахунок.

Керуючись ст. ст. 5 8, 10, 11, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем звернути на його рахунок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду, відповідно до ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного суду

Миколаївської області ОСОБА_5