АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 676/8079/14-ц
Провадження № 22-ц/792/808/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 1015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Кізюн О.Ю.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю прокурора Василенка Д.М.,

представниці позивача Людвік В.В.,

відповідача ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Хмельницького міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації до Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_2, відділу Держземагенства у Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області про визнання розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передачу земельної ділянки у власність незаконними та їх скасування, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним і повернення земельної ділянки у власність держави за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Хмельницької області на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року Хмельницький міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - облдержадміністрація) до Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - райдержадміністрація), ОСОБА_2 про визнання розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передачу земельної ділянки у власність незаконними та їх скасування, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним і повернення земельної ділянки у власність держави.

Прокурор зазначив, що розпорядженням райдержадміністрації від 3 березня 2008 року № 130/2008-р надано дозвіл 16 громадянам, у тому числі ОСОБА_2, на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів Староушицької селищної ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, з метою передачі їх у власність громадян для ведення індивідуального садівництва. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не був розроблений спеціалізованою організацією. Незважаючи на це, 1 липня 2008 року райдержадміністрація видала розпорядження № 374/2008-р про безоплатну передачу земельної ділянки площею 0,075 га, призначеної для ведення індивідуального садівництва, у власність ОСОБА_2 На підставі цього розпорядження приватним підприємством «Проектбуд» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, внаслідок чого 13 січня 2009 року ОСОБА_2 одержав державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку. Всупереч вимог чинного законодавства райдержадміністрація передала земельну ділянку у власність ОСОБА_2 без складання проекту землеустрою та без позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації. Спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної смуги Дністровського водосховища та відноситься до земель водного фонду, передача яких у власність громадян, у тому числі для ведення садівництва, не передбачена законом. До того ж, розпорядником таких земель є облдержадміністрація, а ОСОБА_2 одержав державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі підробленої виписки із земельно-облікових документів. Земельна ділянка незаконно вибула з державної власності, тому її слід витребувати з володіння ОСОБА_2 і повернути державі.

У зв'язку з цим, прокурор просив суд: визнати розпорядження райдержадміністрації від 3 березня 2008 року № 130/2008-р в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 незаконним і скасувати його; визнати розпорядження райдержадміністрації від 1 липня 2008 року № 374/2008-р в частині передачі земельної ділянки для індивідуального садівництва у власність ОСОБА_2 незаконним і скасувати його; визнати державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,075 га (кадастровий номер НОМЕР_2), виданий 13 січня 2009 року на ім'я ОСОБА_2, недійсним; зобов'язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку у власність держави.

Суд залучив відділ Держземагенства у Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області (далі - Держземагенство) до участі у справі як співвідповідача.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2015 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 правомірно набув право власності на земельну ділянку, а позовна давність, у межах якої прокурор міг звернутися до суду з позовом, сплила.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представниця облдержадміністрації Людвік В.В. і відповідач ОСОБА_2 зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для його скасування.

Представники райдержадміністрації та Держземагенства, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, зробив неправильні висновки з установлених обставин справи, не застосував закон (ст.ст. 59-60, 84, 125, 126 ЗК України; ст.ст. 88, 89 ВК України; ст.ст. 2, 20, 25, 50, 62 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-ІV); ст.ст. 9, 35 Закону України від 17 червня 2004 року № 1808-ІV «Про державну експертизу землевпорядної документації» (далі - Закон № 1808-ІV); ст. 268 ЦК України; розділ ІІ Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства (далі - Закон № 4176-VІ), який підлягав застосуванню, та неправильно витлумачив норми ст. 118 ЗК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що розпорядженням райдержадміністрації від 19 лютого 2008 року № 96/2008-р припинено право відкритого акціонерного товариства «Хмельницькрибгосп» на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 1,33 га, що розташована на території Староушицької селищної ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, та передано цю земельну ділянку до складу земель державної власності (запасу).

Розпорядженням райдержадміністрації від 3 березня 2008 року № 130/2008-р надано дозвіл 16 громадянам, у тому числі ОСОБА_2, на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів Староушицької селищної ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, з метою передачі їх у власність громадян для ведення індивідуального садівництва.

1 липня 2008 року райдержадміністрація видала розпорядження № 374/2008-р про передачу земельних ділянок у власність громадян для ведення індивідуального садівництва, зокрема, ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,075 га.

На підставі цього розпорядження 13 січня 2009 року ОСОБА_2 одержав державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2), зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 005.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частинами 6, 7, 8, 9, 10 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

У відповідності до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

В силу п. «в» ч. 1 ст. 2 Закону № 858-ІV землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок, організації нових і впорядкування існуючих об'єктів землеустрою (п.п. «в», «ґ» ч. 1 ст. 20 Закону № 858-ІV).

Згідно до ч. 1, п.п. «д» і «і» ч. 2 ст. 25 Закону № 858-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, є різновидами документації із землеустрою.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 50 Закону № 858-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Із положень п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, убачається, що проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення; земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів). Проект відведення земельної ділянки може не розроблятися також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 62 Закону № 858-ІV документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. Порядок здійснення державної експертизи документації із землеустрою визначається законом.

Статтею 8 Закону № 1808-ІV визначено, що державна експертиза проводиться в обов'язковій, вибірковій та добровільній формах.

Як передбачено ст. 9 Закону № 1808-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань.

Результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи. Позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією (ч.ч. 1, 4 ст. 35 Закону № 1808-ІV).

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що на час набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку передача новостворених земельних ділянок у власність громадян в порядку приватизації земель державної власності здійснювалася на підставі розробленого та погодженого в установленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і позитивного висновку державної експертизи цього проекту.

Матеріали справи вказують на те, що райдержадміністрація передала у власність ОСОБА_2 новостворену земельну ділянку, сформовану на землях, які перебували в постійному користуванні відкритого акціонерного товариства «Хмельницькрибгосп».

Її межі були встановлені на місцевості та закріплені межовими знаками під час виготовлення приватним підприємством «Проектбуд» технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку (а.с. 13-21).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не був розроблений спеціалізованою організацією та не проходив обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації.

Частиною 1 статті 35 ЗК України встановлено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Відповідно до ч. 1, п. «в» ч. 2 ст. 60 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво (ч. 1, п. «а» ч. 2 ст. 61 ЗК України).

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 88, 89 ВК України.

В силу ст. 4 ВК України прибережні захисні смуги вздовж морів, річок та навколо водойм належать до земель водного фонду.

Згідно до п. «д» ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З висновку судової інженерно-технічної експертизи № 7/12 від 7 травня 2012 року (а.с. 41-58), проведеної в рамках кримінальної справи щодо вчинення службовими особами Староушицької селищної ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області службового підроблення, частина земельної ділянки ОСОБА_2 знаходиться в прибережній захисній смузі річки Дністер і є природоохоронною територією з обмеженим режимом використання.

Сторони не спростували названий висновок судової експертизи, який одержаний прокурором з дотриманням порядку, встановленого законом, і є допустимим доказом. Після роз'яснення апеляційним судом сторонам права на вчинення процесуальних дій (ч. 4 ст. 10 ЦПК України), вони відмовилися від проведення повторної судової земельно-технічної експертизи. До того ж, ОСОБА_2 визнав, що частина належної йому земельної ділянки розташована ближче 100 метрів від урізу води.

Така земельна ділянка належить до земель водного фонду, на яких заборонено садівництво, внаслідок чого вона не могла бути передана у власність ОСОБА_2

Відсутність проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 24 грудня 2014 року (справа № 6-206цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Отже, оскаржувані розпорядження райдержадміністрації не відповідають вимогам закону та підлягають скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 не може залишатися дійсним.

Не врахувавши указаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що ОСОБА_2 правомірно набув право власності на земельну ділянку.

Висновок суду щодо спливу позовної давності не відповідає закону та фактичним обставинам справи.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

На час виникнення спірних правовідносин були чинними положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, згідно яких позовна давність не поширювалася на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Зазначена норма виключена Законом № 4176-VІ, який набрав чинності 15 січня 2012 року.

При цьому п. 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VІ встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 15 січня 2015 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Прокурор звернувся до суду з позовом на захист порушеного права власності держави 24 жовтня 2014 року, тому позовна давність не сплила.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позов прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Належними відповідачами у справі є райдержадміністрація і ОСОБА_2, тому в силу ст. 88 ЦПК України на них слід покласти судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Прокурор заявив позов, який містить три самостійні вимоги немайнового характеру та вимогу майнового характеру (витребування земельної ділянки), тому з райдержадміністрації та ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі по 1404 грн. 90 коп. з кожного ((1218х0,2х3)+(207900:100)):2).

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Хмельницької області задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати розпорядження Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області від 3 березня 2008 року № 130/2008-р в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,075 га, розташованої за межами населених пунктів Староушицької селищної ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, та призначеної для ведення індивідуального садівництва, у власність ОСОБА_2 незаконним і скасувати його.

Визнати розпорядження Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області від 1 липня 2008 року № 374/2008-р в частині передачі земельної ділянки площею 0,075 га для ведення індивідуального садівництва у власність ОСОБА_2 незаконним і скасувати його.

Визнати державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,075 га (кадастровий номер НОМЕР_2), виданий 13 січня 2009 року на ім'я ОСОБА_2, недійсним.

Указану земельну ділянку повернути у власність держави.

Стягнути з Кам'янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області та ОСОБА_2 на користь держави по 1404 грн. 90 коп. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Семенюк В.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 47