ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 622/739/13-ц
УХВАЛА

іменем України

18.12.2014 року

смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської
області у складі:

головуючого: судді Шабас О.С.

за участі секретаря: Цилюрик Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Золочівського
районного суду Харківської області
заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового
рішення щодо судових витрат по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
боргу за договором позики та за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася
до Золочівського районного суду
Харківської області з вказаною заявою,
в якій просить винести додаткове
рішення щодо судових витрат понесених
позивачкою, та стягнути з відповідача
5470 гривень 77 копійок судових витрат, що
складаються з оплати правової допомоги
та витрати пов’язані із явкою її
представника до суду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 заявлені вимоги
підтримала, просила задовольнити. В
обґрунтування своїх вимог зазначила,
що нею 09 червня 2013 року було укладено
договір про надання правової допомоги
із позивачем. В рамках виконання
вказаної угоди ОСОБА_4 було подано
позов, який судом згодом було
задоволено. Вже під час виконавчого
провадження позивачем було сплачено
ОСОБА_4 вартість отриманої правової
допомоги, через що документи на
підтвердження понесених судових
витрат не були надані суду до ухвалення
судового рішення. Просила з цього
приводу винести додаткове рішення,
стягнувши понесені судові витрати у
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з’явився. Представник відповідача в
судовому засідання проти винесення
додаткового рішення заперечував у
повному обсязі, вважав що на даний
момент відсутні правові підстави для
його винесення, бо питання про
стягнення судових витрат судом вже
вирішено.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, дійшов
наступного.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України до складу питань, які суд
вирішує під час ухвалення рішення в
тому числі відноситься розподіл між
сторонами судових витрат.

Положення ст. 220 ЦПК України
перелічують умови з яких суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
так зокрема якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги,
з приводу якої сторони подавали докази
і давали пояснення, не ухвалено
рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не
зазначив точної суми грошових коштів,
які підлягають стягненню, майно, яке
підлягає передачі, або які дії треба
виконати;

3) суд не допустив негайного виконання
рішення у випадках, встановлених
статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові
витрати.

З дослідженої судом заяви про
винесення додаткового рішення та
доданих до неї матеріалів вбачається,
що 09 червня 2013 року було укладено
договір про надання правової допомоги
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17 жовтня 2014 року
позивач сплатила ОСОБА_4 згідно умов
договору визначену ними суму – 4000
гривень та 1620 гривень в якості
відшкодування витрат на явку до суду.

Як зазначила в своїх поясненнях
представник позивача, хоча між нею та
позивачем і було укладено договір про
надання правової допомоги, але він суду
при розгляді справи не надавався.
Отплату своїх послуг ОСОБА_4 отримала
вже на стадії виконавчого провадження.

18 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Золочівського районного суду
Харківської області з позовом в якому
просила стягнути на її користь з ОСОБА_2
суму заборгованості за договором
позики від 25 жовтня 2010 року у сумі 15 000
гривень, інфляційні з вказаної суми у
сумі 497,28 гривень, 3% річних 1049,18 гривень,
проценти за користування грошовими
коштами у сумі 5339,53 гривень та судові
витрати 229,40 гривень.

16 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_5
задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 19218 гривень 41 копійку
заборгованості, процентів та
інфляційних за договором позики від 25
жовтня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 229 гривень 40 копійок
судових витрат.

Аналізуючи зміст наведених статей суд
приходить до висновку, що підставами
для ухвалення додаткового рішення є
відсутність сформованого висновку
щодо якоїсь з заявлених вимог або не
прийняття рішення щодо питань які є
обов’язковими при прийнятті рішення,
як наприклад розподіл судових витрат.

Таким чином, судом встановлено, що при
вирішенні справи за позовом ОСОБА_3 та
при винесенні рішення у вказаній
справі питання про розподіл судових
витрат було розглянуто, судові витрати
розподілені та стягнуті з відповідача
у сумі 229 гривень 40 копійок, тобто у
розмірі на який було зазначено
позивачем.

За таких обставин, враховуючи, що
питання про розподіл судових витрат
було вирішено, в даний час відсутні
передбачені законом підстави для
ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 214 -220 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1
про винесення додаткового рішення щодо
судових витрат – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена
до апеляційного суду Харківської
області через Золочівський районний
суд Харківської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня її проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
п’яти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

Шабас О. С.,