Провадження № 2/185/4624/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді
Болдирєвої У.М.

з участю секретаря Муржиєвої І.О.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Павлограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2013 року позивачка
звернулась з позовом до відповідача
про розірвання шлюбу, посилаючись на
те, що 16 грудня 2011 року був
зареєстрований шлюб між нею та
відповідачем, дітей від шлюбу немає.
Шлюбні відносини та ведення спільного
господарства припинені з початку
листопада 2013 року через відсутність
взаєморозуміння.

У судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги, пояснила, що
18 листопада 2013 року відповідач вигнав
її з квартири, сказав, що приведе іншу
жінку, після чого вона подала позов про
розірвання шлюбу. До листопада 2013 року
вони з відповідачем проживали однією
сім'єю. Про це свідчить наявність у неї
оригіналу квитанції від 26 вересня 2012
року про сплату відповідачем суми 94000
грн за автомобіль, крім того 16 жовтня 2013
року відповідачем був укладений
депозитний договір, в заповітній
частині якого вказана дружина – ОСОБА_1

Відповідач у судовому засіданні позов
визнав, у письмовому поясненні
зазначив, що він надав суду належні та
допустимі докази припинення шлюбних
відносин з січня 2012 року, а саме акт ПП
«К-П-1» від 27 березня 2014 року, натомість
позивачкою не надано жодних доказів
того, що шлюбні відносини припинились з
початку листопада 2013 року, як вона
зазначила у позовній заяві. Тому
відповідач просить позов про
розірвання шлюбу задовольнити, при
встановленні обставин щодо припинення
шлюбних відносин визнати, що шлюбні
відносини припинені з січня 2012 року.

Крім того у судовому засіданні
відповідач пояснив, що у січні 2012 року
вигнав позивачку з квартири, після чого
не жив з нею і не спілкувався. Він не
подавав позов про розірвання шлюбу,
оскільки сподівався на примирення та
поновлення шлюбних відносин, але
позивачка не змінила своєї поведінки.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню на
підставі ст.112 СК України, оскільки
сторони не підтримують шлюбних
стосунків, спільного господарства не
ведуть, шлюб існує формально, його
подальше збереження суперечить
інтересам сторін. Як встановлено у
судовому засіданні, сторони не бажають
відновлювати спільне проживання та
сімейні відносини.

Відповідно до положень ст.51
Конституції України, ст.24 Сімейного
кодексу України шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка,
примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Сторони не дійшли згоди щодо часу
фактичного припинення шлюбних
відносин.

Як стверджує позивачка, шлюбні
відносини припинені у листопаді 2013
року, відповідач зазначає інший час –
січень 2012 року.

Згідно акта від 27 березня 2014 року
складеного комісією приватного
підприємства «К-П-1» з участю сусідів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.33) місце
проживання ОСОБА_2 зареєстровано за
адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Зі слів сусідів та
заяви ОСОБА_2 за даною адресою ОСОБА_1 не
проживає з січня 2012 року.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні
пояснив, що проживає по сусідству з
ОСОБА_2, позивачка прибирала у них у
під'їзді, мешканці під'їзду платили їй
за це. Він не знає, чи жила позивачка з
ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
пояснив, що проживає в одному під'їзді з
ОСОБА_2, позивачка приблизно два роки
прибирала в під'їзді, збирала з
мешканців гроші за це. Він не знає, чи
жила позивачка з ОСОБА_2, вони не були у
дружніх відносинах і про особисте
життя ОСОБА_2 йому нічого не відомо. Він
кілька разів бачив, як ОСОБА_2 з
позивачкою ходили по вулиці разом,
також бачив, як позивачка заходила до
під'їзду з продуктами з магазину.
Останній раз він бачив позивачку у
під'їзді восени 2012 року.

Свідок ОСОБА_7 – син відповідача у
судовому засіданні пояснив, що батько
проживав разом з позивачкою приблизно
рік, у тому числі півроку до реєстрації
шлюбу. З січня 2012 року він не бачив їх
разом, на новорічні свята приходив в
гості до батька, позивачки там вже не
було.

Свідок ОСОБА_2 – син відповідача у
судовому засіданні пояснив, що батько
проживав з позивачкою з вересня 2011
року, у січні 2012 року він з сім'єю
прийшов до батька у гості, позивачки в
квартирі батька не було, батько
пояснив, що він запідозрив позивачку у
зраді і вони посварилися. Після цього
батько з позивачкою вже не жили разом.

Свідок ОСОБА_8 – дочка позивачки у
судовому засіданні пояснила, що у
грудні 2011 року мати одружилася з
ОСОБА_2, проживала з ним сумісно, до
вересня 2013 року їхні сім'ї
спілкувалися, вони з дітьми та
чоловіком, мати, ОСОБА_2 та його родичі
разом проводили свята. У вересні 2013
року мати по телефону повідомила, що у
неї з ОСОБА_2 зіпсувались відносини,
почалися сварки. У жовтні 2013 року мати
сказала, що вони з ОСОБА_2 збираються
розійтись.

Позивачкою наданий у судове засідання
оригінал квитанції від 26 вересня 2012
року про сплату ОСОБА_2 суми за
договором 94 240 грн.

Також у судовому засіданні оглянутий
оригінал заяви ОСОБА_2 на депозитний
вклад «Стандарт на 12 місяців» від 16
жовтня 2013 року.

Надані документи не свідчать про те, що
сторони проживали сумісно та
підтримували шлюбні відносини до
листопада 2013 року, як вказує позивачка.

Доводи відповідача про припинення
шлюбних відносин з січня 2012 року, які
ґрунтуються на акті від 27 березня 2014
року, складеному комісією приватного
підприємства «К-П-1», також не знайшли
належного підтвердження у судовому
засіданні.

Зокрема свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5
підтвердили у судовому засіданні, що
вони підписували акт від 27 березня 2014
року, однак надали пояснення про те, що
їм фактично невідомо, чи проживали
сторони разом і коли припинили спільне
проживання.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 у своїх
поясненнях вказали різний час
припинення сторонами шлюбних відносин,
крім того вони як близькі родичі сторін
певною мірою заінтересовані у
результаті розгляду справи.

Таким чином з показань свідків, які є
суперечливими, та матеріалів справи
судом не може бути встановлений час
фактичного припинення сторонами
подружніх відносин.

Судові витрати, понесені позивачкою на
сплату судового збору при зверненні до
суду в сумі 229 грн 40 коп (а.с.1) слід
покласти на сторони порівну.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 212, 214 ЦПК України, суд.

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 16 грудня 2011 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по місту Павлограду
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції у
Дніпропетровській області згідно
актового запису № 714.

Після розірвання шлюбу прізвища ОСОБА_2
та ОСОБА_1 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2
частку судових витрат на сплату
судового збору в сумі 114 (сто
чотринадцять) грн 70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:

ОСОБА_9