Провадження № 22ц/790/7760/14
Головуючий 1-ї інст. -
Справа № 610/2919/14-ц
Суддя доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого -
Бровченко І.О.,

суддів - Піддубного
Р.М., Тичкової О.Ю.,

при секретарі -
Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Балаклійського районного суду
Харківської області від 07 жовтня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Балаклійська державна нотаріальна
контора Харківської області, про
надання додаткового строку для
прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про надання
додаткового строку для прийняття
спадщини.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
його мати ОСОБА_3 Після її смерті
відкрилась спадщина, але прийняти в
установлений законом строк спадщину
він не мав можливості. З 2001 року
проживав на території Російської
Федерації, у нього була міграційна
картка, строк дії якої сплинув 04 квітня
2010 року, але добровільно він не покинув
територію Російської Федерації. 8
жовтня 2013 року він знаходився у
м.Валуйки Бєлгородської області де був
затриманий УУП ОМВС Росії по м. Валуйки
і Валуйському районі та притягнутий до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу з адміністративним
видворенням в формі контролюючого
самостійного виїзду з Російської
Федерації, але постанову судді від 8
жовтня 2013 року він самостійно не
виконав, тому 28 жовтня 2013 року також був
притягнутий до адміністративної
відповідальності суддею Валуйського
районного суду Бєлгородської області і
йому було призначено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу з
примусовим видворенням за межі
Російської Федерації, з 01 жовтня 2013
року по 15 січня 2014 року, до виконання
постанови судді, він утримувався в
ізоляторі тимчасового тримання.

У судовому засіданні відповідач
та його представник проти позову
заперечували.

Представник третьої особи до судового
засідання не з'явився, але до суду
надійшла заява про слухання справи у їх
відсутність.

Рішенням Балаклійського районного
суду Харківської області від 07 жовтня
2014 року у задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання додаткового строку
для прийняття спадщини відмовлено у
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги у повному обсязі. Обґрунтовуючи
скаргу посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
встановивши обставини справи,
перевірив зібрані по справі докази,
обговоривши доводи апеляційної скарги
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено наявними в матеріалах
справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1
(а.с.8).

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги
після смерті ОСОБА_3, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270, ч. 2 ст. 1220
ЦК України, строком для прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3 є період
часу з 07 квітня 2013 року по 07 жовтня 2013
року.

З відповіді Балаклійської
державної нотаріальної контори
Харківської області від 31 липня 2014 року
за вих. № 1766/01-16 вбачається, що 12
вересня 2013 року із заявою про прийняття
спадщини звернулась онука померлої,
ОСОБА_2 (так як її батько та син
спадкодавці ОСОБА_4 помер раніше -
ІНФОРМАЦІЯ_2 року). 25 жовтня 2013 року
ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право
на спадщину за законом, яке складається
із житлового будинку з надвірними
будівлями та грошової суми. 21 січня 2014
року ОСОБА_2 були видані свідоцтва про
право на спадщину за законом на
спадкове майно, яке складається із
земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою судді Валуйського
районного суду Бєлгородської області
від 08 жовтня 2013 року ОСОБА_1 був
затриманий на території Російської
Федерації та притягнутий до
адміністративної відповідальності за
те, що перебував на території
Російської Федерації без відповідного
дозволу, тобто незаконно та ухилявся
від виїзду до України.

Згідно постанови районного суду
Бєлгородської області від 28 жовтня 2013
року ОСОБА_1 примусово поміщений до
ІТУ ВМВС Росії по м. Валуйки і
Валуйському району до примусового
адміністративного видворення за межі
РФ.

Відповідно до довідки від 15 січня 2014
року виданої заступником начальника
поліції по ООП підполковником поліції
Ткач А.В., ОСОБА_1 перебував в ІТУ ВМВС
Росії по м. Валуйки і Валуйському
району з 28 жовтня 2013 року по 15 січня 2014
року(а.с.11). Тобто момент фактичного
взяття під варту ОСОБА_1 виходить за
межі строку для прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволені позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано належних доказів поважності
пропуску строку для прийняття спадщини
та ним не доведено тих обставин, на які
він посилається як на підставу своїх
вимог.

Такі висновки рішення суду
підтверджені доказами, які досліджені
з додержанням вимог
цивільно-процесуального закону і яким
дана належна оцінка у сукупності з
усіма обставинами справи.

Судова колегія вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи та узгоджується з нормами
матеріального і процесуального права,
які судом першої інстанції застосовані
правильно.

За загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1220, ч. 3
ст. 1223, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК
України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Тобто право на спадщину належить
спадкоємцеві з моменту її відкриття й
закон зобов'язує спадкоємця, який
постійно не проживав із спадкодавцем, у
шестимісячний строк подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

У абз. 6 п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» судам роз'яснено, що
вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Виходячи з предмету спору, відповідно
до ст.ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України обов'язок
доказування поважності причин
пропущення строку для сприйняття
спадщини покладається на позивача.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Під час судового розгляду справи
ОСОБА_1 пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його матір ОСОБА_6, про що йому
стало відомо безпосередньо після її
смерті. В період з 07 квітня 2013 року по 07
жовтня 2013 року заява про прийняття
спадщини ним до нотаріальної контори
не подавалась. Йому було відомо про
необхідність написання до
нотаріальної контори відповідної
заяви.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1
проживає на території Російської
Федерації з 2001 року, тому виїзд за межі
України не є для нього
непередбачуваною обставиною і заяву
про прийняття спадщини він міг
надіслати поштовим відправленням
згідно з главою 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України.

Таким чином, підстав вважати, що
позивач був позбавлений можливості
своєчасно звернутися до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини не має.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги ОСОБА_1, наведених на її
обґрунтування, то ці доводи апелянта в
даному випадку процесуальне рішення
суду, прийняте по суті розглянутого ним
питання не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного його вирішення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду першої інстанції по їх
оцінці.

Посилання апелянта, що суд першої
інстанції не взяв до уваги довідку
начальника ІТУ № 1 від 15 січня 2014 року
про те, що ОСОБА_1 в період з 01 жовтня 2013
року по 15 січня 2014 року утримувався в
ІТУ, в повній мірі повторюють доводи
позовної заяви, яким судом першої
інстанції надана належна оцінка.

Твердження апелянта, що він не міг
потрапити на територію України у
зв'язку з недійсністю його паспорту,
висновків суду не спростовують. Під час
апеляційного розгляду справи ОСОБА_1
підтвердив, що йому нічого не
перешкоджало отримати посвідчення
особи на повернення в Україну в період
з 07 квітня 2013 року по 07 жовтня 2013 року.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про
постановлення районним судом рішення з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, у відповідності
з обставинами справи, наданими
сторонами доказами та, відповідно, про
відсутність підстав для зміни чи
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1
ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду
Харківської області від 07 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -