Справа № 163/833/14-ц
Провадження № 2/163/144/14
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Любомль
19 травня 2014 року
Любомльський районний суд
Волинської області в складі:

головуючого - судді Мосієвича І.В.,

при секретарі Костюк Р.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м.Любомль цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головненської
селищної ради та ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за
заповітом.

встановив:

У суд з позовною заявою
звернувся ОСОБА_1 в якій просить
ухвалити рішення, яким визнати за ним
право власності за заповітом на
спадкове нерухоме майно: зокрема
житловий будинок А-1, прибудову -а-1,
прибудову б-1, літню кухню Б-1, сарай В-1,
гараж Г-1, сарай Д-1, убиральню -Ж, огорожу
- 1, та ворота - 2, що у відповідності до
технічного паспорта на об'єкт
нерухомого майна, котрі знаходяться в
АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтував тим, що після
смерті батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
року, залишилось спадкове нерухоме
майно, спадкоємцем якого згідно
заповіту є позивач. Дружина
спадкодавця ОСОБА_5, мала право на 2/3
частки спадкового майна незалежно від
заповіту. Спадщину позивач та його
матір - ОСОБА_5 прийняли на підставі ст..
549 УК України в ред. Закону 1963 року, бо
проживали разом зі спадкодавцем на
момент відкриття спадщини, одна своїх
спадкових прав не оформили. Мати
спадкодавця за життя заповіла все своє
майно, яке їй належить позивачу.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона померла. На час
відкриття спадщини за заповітом право
на обов'язкову частку мали
непрацездатні діти спадкодавця ОСОБА_2
та ОСОБА_3, але вони відмовились від
своєї обов'язкової частки, що
підтверджується їх заявами. Проте,
позивач, як спадкоємець не може
отримати свідоцтво про право на
вказану спадщину за заповітом, через
відсутність державної реєстрації
спадкового нерухомого майна.

В судове засідання сторони не
з'явилися, проте від останніх надійшли
відповідно заяви про розгляд справи у
їх відсутності, в тому числі від
відповідачів проте, що позов ОСОБА_1
визнають повністю.

Таким чином, судом прийнято рішення про
розгляд справи у відсутності сторін на
підставі наявних доказів у справі, без
фіксування процесу технічними
засобами, що не суперечить та
відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд
вважає, що рішення у справі можливо
постановити при проведені
попереднього судового засідання.

Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку ст.174 цього ж Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно довідки виданої виконавчим
комітетом Головненської селищної ради
№ 362 від 20.02.2013 року, після смерті ОСОБА_4
залишилось спадкове майно, а саме
житловий будинок по АДРЕСА_1 та
майновий пай члена колективного
сільського господарського
підприємства серії ВЛ № 0041258. Від імені
ОСОБА_4 було посвідчено заповіт 16.05.2001,
який зареєстрований в реєстрі за № 53.
На день смерті разом з ним проживала
його дружина та син. Від імені ОСОБА_5 ,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року також
було посвідчено заповіт 27.12.2010 року і
зареєстровано в реєстрі за № 37, разом
із нею на день її смерті проживав її
син - ОСОБА_1.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від
0330.09.2002 року, стверджено факт смерті
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селищі
Головне Любомльського району
Волинської області.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від
13.02. 2013 року, стверджено факт смерті
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селищі
Головне Любомльського району
Волинської області.

Відповідно до заповіту від 16
травня 2001 року, зареєстрованого в
реєстрі за №53 посвідченого секретарем
виконавчого комітету Головненської
селищної ради ОСОБА_6 спадкодавець -
ОСОБА_4 заповів все своє майно сину -
ОСОБА_1.

Згідно заповіту від 27 грудня 2010 року,
зареєстрованого в реєстрі за №37
посвідченого секретарем Головненської
селищної ради ОСОБА_7 спадкодавець -
ОСОБА_5 заповіла все своє майно сину -
ОСОБА_1.

Із заяви ОСОБА_3 поданої до
державної нотаріальної контори
Волинської області, вбачається, що
остання від отримання частки в
спадщині, що відкрилась після смерті її
матері - ОСОБА_5 відмовилась в користь
позивача.

Із заяви ОСОБА_2 поданої до державної
нотаріальної контори Волинської
області, вбачається, що остання від
отримання частки в спадщині, що
відкрилась після смерті її матері -
ОСОБА_5 відмовилась і заяву про
поновлення строків прийняття спадщини
і з позовом про визнання права
власності на частину спадщини
звертатись не буде.

Відповідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_3 від 11.04.1951 року батьками
позивача - ОСОБА_1 були ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

З свідоцтва про шлюб №6 запис зроблено
18.02.1941 року, вбачається що ОСОБА_5 була
дружиною ОСОБА_3

З довідки від 01.08.2013 року № 1283 виданої
виконавчим комітетом Головненської
селищної ради вбачається, що державна
реєстрація на нерухому майно ОСОБА_9 та
ОСОБА_5 не проводилась.

Відповідно акту приймання в
експлуатацію державною приймальною
комісією закінченого будівництвом
індивідуального жилого будинку
затвердженого 23.01.1990 року, будинок в
АДРЕСА_2 побудований забудовником
ОСОБА_4 вважати прийнятим у
експлуатацію.

Згідно свідоцтва на забудову в
сільському населеному пункті
Української РСР, ОСОБА_4 було надано
земельну ділянку площею 1000 кв.м. в
безстрокове користування для
будівництва індивідуального жилого
будинку і господарських будівель по
АДРЕСА_1

З довідки від 31.03.2014 року № 536 виданої
виконавчим комітетом Головненської
селищної ради вбачається, що вулицю
Мічуріна в смт. Головне перейменовано
на вулицю П. Оксентюка.

З постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, вбачається, що ОСОБА_1
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_5.

Згідно технічного паспорту на житловий
будинок індивідуального житлового
фонду власником будинку по АДРЕСА_1 був
ОСОБА_4.

З архівного витягу від 19.06.2013 року №
31/1.13 вбачається ОСОБА_4 надано
безплатно у приватну власність для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого підсобного
господарства земельну ділянку.

Комплексним висновком
відповідності державним будівельним,
санітарним, протипожежним нормам,
містобудівній документації, правилам
забудови, земельному та
природоохоронному законодавству
стверджено факт відповідності
нерухомого майна котре знаходиться в
АДРЕСА_2 вищевказаному чинному
законодавству і рішенням комісії
рекомендовано ОСОБА_1 узаконити
вказане спадкове нерухоме майно.

Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України
(редакції 2003 року) визначено, що
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 525 ЦК УРСР (ред. 1963
року) часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкодавці, а
при оголошені його померлим - День,
зазначений у ст. 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР (ред. 1963 року)
кожний громадянин може залишити за
заповітом усе своє майно або частину
його одній або кільком особам як тим, що
входять, так тим, що не входять до кола
спадкоємців за законом, а також державі
або окремим державним, кооперативним
та іншим громадським організаціям.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (ред. 1963 року)
визначено, що прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Відповідно ст. 549 ЦК УРСР (ред. 1963 року)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, визнання відповідачем
пред'явленого позову не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, а тому позов
підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 130, 174 ЦПК України, на
підставі ст.525, 534,548,549 ЦК України (ред.1963)
ст. 392, 1297 ЦК України, суд, -

вирішив :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, право
власності в порядку успадкування за
заповітом на нерухоме майно: зокрема
житловий будинок А-1, прибудову -а-1,
прибудову б-1, літню кухню Б-1, сарай В-1,
гараж Г-1, сарай Д-1, убиральню -Ж, огорожу
- 1, та ворота - 2, що у відповідності до
технічного паспорта на об'єкт
нерухомого майна, котрі знаходяться в
Головне по АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
уразі якщо рішення було постановлено
без

участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Головуючий: суддя
І.В. МОСІЄВИЧ