УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Українець В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_2 про визнання майнових та авторських прав, перевіривши виконання вимог статей 119, 120 ЦПК України,

в с т а н о в и в:

21 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_2 про визнання майнових та авторських прав.

Позовна заява не відповідає вимогам пунктів 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК, згідно яких позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Зміст позовних вимог викладений не чітко.

Позивач просить суд заборонити відділенню експертизи ДП «УІПВ» державної служби інтелектуальної власності України провадити будь-які дії (призупинити діловодство) щодо заявки («ІНФОРМАЦІЯ_2») № НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року.

Вбачається, що заявлена вимога про призупинення діловодства не є чіткою визначеною та такою, що може бути розглянутою в порядку позовного провадження. У разі задоволення такої вимоги та набрання рішенням законної сили, це призведе не до тимчасового зупинення діловодства, а до неможливості проводити будь-які дії за заявкою взагалі.

ОСОБА_1 також просить суд визначити його майнові та інші авторські права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» у позначенні «ІНФОРМАЦІЯ_2» за заявкою № НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року порушеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимога про визначення прав порушеними не є належним способом захисту порушеного права. Така вимога не спрямована на захист порушеного права, яка розглядається в порядку позовного провадження, а лише має на меті встановлення факту порушення права.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд діє на захист порушеного права, а також має визначити способи відновлення порушеного права.

Крім того, позивач просить суд:

- заборонити відділенню експертизи ДП «УІПВ» державної служби інтелектуальної власності України видавати ОСОБА_2 рішення про реєстрацію ТЗ по заявці («ІНФОРМАЦІЯ_2») № НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року, а у випадку видачі такого рішення до моменту розгляду позову по суті - визнати його недійсним;

- заборонити відділенню експертизи ДП «УІПВ» державної служби інтелектуальної власності України реєструвати позначення («ІНФОРМАЦІЯ_2») по заявці № НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року, у якості знака для товарів та послуг та видавати свідоцтво України на знак для товарів та послуг за цією заявкою на ім'я ОСОБА_2, а у випадку здійснення реєстрації до моменту розгляду позову по суті - не проводити публікацію про видачу свідоцтва на товарний знак за заявкою № НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року в Офіційному бюлетені «Промислова власність» та не вносити відомості про видачу свідоцтва на знак для товарів та послуг («ІНФОРМАЦІЯ_2») по заявці № НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 року до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг та не видавати ОСОБА_2 або його представникам свідоцтво про реєстрацію по цій заявці.

Вбачається, що у випадку задоволення позову, це може привести до неможливості відповідачем взагалі розглянути заяву та видати рішення за результатом її розгляду.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення суду має бути чітким і зрозумілим для його виконання.

Фактично вимоги, заявлені у пунктах 4, 5 позову є за своїм змістом вимогами, що розглядаються в порядку забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заявлені у пунктах 4, 5 вимоги сформульовані під умовою вчинення певних дій.

Вбачається, що у такому випадку зазначені вимоги не є чіткими, а ухвалення рішення суду з певною умовою законом не передбачено, оскільки воно має бути чітким і зрозумілим, зокрема, для виконавця

Виклад змісту позовних вимог є правом лише позивача та вирішується судом в рамках заявлених вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 121 гривні 80 копійок.

Разом з тим, відповідно до ставок Закону України «Про судовий збір» судовий збір для позовних вимог немайнового характеру оплачується у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно доплатити судовий збір у розмірі 121 гривні 80 копійок на рахунок № 0010, Банк отримувача: ГУ ДКУ у м. Києві, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, код банку отримувача (МФО): 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030001, отримувач коштів: УДК у Солом'янському районі м. Києві.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк на усунення недоліків.

З огляду на викладене, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 119-121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати строк на усунення недоліків терміном п'ять днів з моменту отримання копії ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви, з урахуванням вимог викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Суддя: