Справа № 456/1530/14-ц
Провадження № 4-с/456/24/2014
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про відвід судді

25 квітня 2014 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бучківської В. Л.

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий при розгляді скарги про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця Стрийського МРУЮ ОСОБА_1, визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця Стрийського МРУЮ ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ВАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» філії Стрийське УЕГГ ВАТ «Львівгаз» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за послуги газопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ВАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», третя особа філія Стрийське УЕГГ ВАТ «Львівгаз» про визнання незаконним та скасування боргу, зобовязання відповідача повернути переплату за спожитий газ, визнання неправомірними дій по наданні документів, визнання неправомірними дій філії по незаконній відмові встановити лічильник та зобовязати повернути кошти за придбання та встановлення лічильника, по незаконному нарахуванню боргу, по незаконному складанню актів та відключення будинку від газопостачання, зобовязання відновити газопостачання, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заяву ОСОБА_2 про відвід судді,-

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 звернулася від імені своєї матері ОСОБА_3, на підставі довіреності від 26.03.2012 р., та від свого імені до суду з заявою про відвід головуючого по справі судді Бучківської В.Л. покликаючись на наступні факти. Так, скаржник зазначила, що її мати уповноважила її на подачу заяви про відвід, оскільки остання вважає, що суддя винесла незаконне судове рішення, яке на сьогодні державною виконавчою службою не виконується, та переглядається за нововиявленими обставинами, вважає, що суддя проявляла «фашистські методи» під час розгляду справи, не знає чинного законодавства та норм права. Скаржник заявила, що її мати називає суддю «фашистом, психічно хворою особою та тупою». Від себе скаржник зазначила, що суддя змушувала їх провести експертизу, не постановивши при цьому жодної ухвали, порушує правила суддівської етики, впливає на суддів апеляційного суду під час перегляду її судових рішень, постійно розглядає її скарги по виконанню судового рішення. Вважає, що суддя отримала від представника ВАТ «Львівгаз» хабар, а тому постановила на її думку незаконне, корумповане судове рішення. Заявила, що звертатиметься в люстраційний комітет та Вищу раду юстиції зі скаргами на неправомірні дії судді. Вважає, що суддя порушує норми ст.129 Конституції України, ч.1 ст.6 Конвенції, необєктивна, упереджена, а тому на підставі п.п.2,4 ч.1 ст.20 ЦПК підлягає відводу.

Представник ВДВС Стрийського МРУЮ Львівської області ОСОБА_5 проти заявленого відводу заперечив та зазначив, що повністю довіряє складу суду.

Інші учасники судового процесу, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід у їх відсутності.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, переконаний, що підстав для задоволення заявленого відводу немає. До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст.ст. 2, 8 ЦПК України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України» (справа щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом) зазначено: «Наявність безсторонності судді відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується субєктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. За обєктивним критерієм слід визначити окремо поведінку судді, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими.

Суд вважає, що наведені заявниками мотиви не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про відвід, жодних доказів, які б давали стороні право сумніватися у безсторонності та упередженості судді під час розгляду справи заявниками не подано.

Так, покликання скаржника на слова свого довірителя ОСОБА_3 про те, що суддя головуюча по справі є «фашистом, психічно хворою особою та тупою» не можуть слугувати підставою для відводу, оскільки містять в собі припущення та голослівні твердження, проте є підставою для захисту честі та гідності в порядку, встановленому Конституцією України, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють вказані суспільні відносини.

Крім того, враховуючи положення статей 9, 32 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", якими передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе та правило, згідно з яким ніхто не може зазнавати втручання в його особисте життя та бути публічно приниженим, вказані твердження на думку суду потребують судового захисту і спростування в порядку, передбаченому наведеними законодавчими актами, проте аж ніяк не можуть бути підставою для задоволення відводу в розумінні ст.20 ЦПК України.

Судом, в порядку чинного законодавства будуть перевірені факти та обставини, заявлені скаржником від імені свого довірителя та зясовано, чи дійсно остання надавала такі повноваження представнику в судовому засіданні, зокрема, принижувати та обзивати головуючого по справі. В будь-якому випадку, вказані голослівні звинувачення будуть предметом розгляду уповноваженими органами, оскільки жодна особа не має права звинуватити та принизити іншу особу, в тому числі професійного суддю, під час виконання ним службових обовязків.

Що стосується покликань скаржника на той факт, що суддя немає права розглядати скаргу, оскільки приймала судове рішення по суті, то такі спростовуються нормами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затверджену Рішення Ради суддів України від 26.11.2010 №30, якими передбачено порядок передачі справ суддям, повязаних з виконанням судових рішень.

Покликання скаржника на незнання головуючим по справі норм чинного законодавства суд оцінює критично та до уваги не бере, вважає такі голослівними та упередженими, спрямованими на безпідставне усунення судді від розгляду справи.

При розгляді скарги суд звертає увагу, що така подана на частину судового рішення, постановлену судом на користь скаржників, і предметом скарги є невиконання саме цієї частини судового рішення, а тому незрозумілими є твердження і покликання скаржника на обставини прийняття судового рішення в цілому, та перегляд скарг, які не стосуються предмету розгляду цієї скарги, а тому до уваги судом не беруться і не можуть бути підставою для задоволення заяви про відвід.

Що стосується аналізу скаржником процесуальних рішень суду та їх законності, то слід вказати, що такі були неодноразово предметом перегляду апеляційним судом та залишені вищою судовою інстанцією без змін, що не може збагнути скаржник, називаючи такі незаконними та необгрутованими.

Звернення скаржника зі скаргами в Люстраційний комітет та Вищу раду юстиції, погрози звільненням з посади судді, звинувачення в отриманні хабара, суд розцінює як тиск, спрямований на постановлення завідомо незаконного рішення, а тому змушений звернутися у відповідні органи, в тому числі правоохоронні, з заявою, та забезпечити належний та обєктивний розгляд справи, при якому жодна особа не сумніватиметься в упередженості та необєктивності судді.

За змістом ст. 20 ЦПК України обставинами, що викликають сумнів у обєктивності та неупередженості судді, можуть бути незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді тощо. Для того, щоб ці обставини були покладені в основу заяви про відвід вони повинні бути доведеними.

При розгляді заяви суд керується нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», нормами цивільно-процесуального закону, з врахуванням Конвенції про захист прав людини та основних свобод та судової практики Європейського суду, які згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню як джерело права, під час здійснення підготовки справи до розгляду судом дотримано основні засади та принципи цивільного судочинства, виконано основні завдання цивільного судочинства, метою розгляду скарги є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення її з метою надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушеного права та розгляду справи в розумні строки, передбачені практикою Європейського суду. Судовий процес відбувається на засадах диспозитивності та змагальності, суд здійснює правосуддя на засадах рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, та вживає заходів до невиправданих зловживань сторонами своїми процесуальними правами.

Викладені у заяві обставини не є підставою для відводу судді в розумінні п.п.2,4 ч.1 ст.20 ЦПК України.

При розгляді даної справи головуючий по справі суддя Бучківська В.Л. діє відповідно до закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про відвід судді Бучківської В.Л.

Керуючись ст.ст. 9,124,126-130 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р., ст.ст. 2,8 20, 24 ЦПК України, -

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_2 про відвід судді Бучківської В.Л. залишити без задоволення.

Головуючий-суддя ОСОБА_6