Номер провадження: 22-ц/785/5320/14
Номер справи місцевого суду: 499/1509/13-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іванівського районного суду Одеської
області від 17 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну розміру
аліментів, -

В С Т А
Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 . звернувся до
Іванівського районного суду Одеської
області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
зміну розміру аліментів. Мотивуючи тим,
що на підставі рішень Іванівського
районного суду Одеської області з
нього стягуються аліменти на утримання
сина ОСОБА_6, 1998 року народження, доньки
ОСОБА_7, 2000 року народження, в розмірі 1/3
частини його заробітку (доходу), доньки
ОСОБА_8, 2006 року народження, в розмірі 1/4
частини його заробітку (доходу), але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму встановленого для дитини
відповідного віку, щомісячно, що в сумі
складає 1/7 частини його заробітку
(доходу), у зв'язку з чим просив зменшити
розмір аліменти до 1/3 частки зі всіх
видів заробітку (доходу) у рівних
частках на всіх його дітей.

Рішенням Іванівського районного
суду Одеської області від 17 лютого 2014
року в задоволенні позовної заяви
ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
суду, ОСОБА_2 звернувся до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 17 лютого 2014 року
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
позивача задовольнити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
постановленні рішення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_3 в засідання судової
колегії не з`явилася, повідомлялася,
надала письмову заяву у якій просила
розглянути справу за апеляційної
скаргою ОСОБА_2 за її відсутністю та
врахувати, що вона не погоджується на
зменшення розміру аліментів на
утримання свого сина ОСОБА_6 1998 року
народження, який ОСОБА_2 сплачує у
розмірі 1/6 частини, оскільки немає
жодних підстав вважати, що у платника
аліментів відбулося погіршення
майнового або сімейного стану.

В засіданні судової колегії позивач
ОСОБА_2 пояснив, що він не подавав би на
зменшення розміру аліментів на всіх
дітей, якби останнім рішенням з нього
було б стягнуті аліменти не у розмірі
1/4 частини, а принаймні 1/6 частини, тобто
щоб загальний розмір стягнення
аліментів на всіх дітей не перевищував
би 50% від його заробітку. Саме рішення,
яким стягнуто аліменти у розмірі 1/4
частини він не оскаржував, оскільки у
встановленому порядку його не
отримував.

В засіданні судової колегії
представник відповідача ОСОБА_4
пояснила, що її довірителька не проти,
щоб позивач сплачував аліменти на всіх
дітей у рівних частинах - тобто по 1/6
частині на кожну дитину, щоб разом
розмір стягнутих аліментів не
перевищував би 50 % від його заробітку.
Але справа у тому, що для цього ОСОБА_2
мав би оскаржити рішення суду від 21.05.2013
року про стягнення з нього 1/4 частини
аліментів шляхом зменшення до 1/6, а не
звертатися з позовом в порядку ст.. 192 СК
України і просити зменшення аліментів
на всіх дітей без надання доказів про
погіршення його матеріального стану
або стану здоров`я або доказів про
зміну сімейного стану.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову про зміну розміру
аліментів, суд першої інстанції
виходив з того, що у позивача після
ухвалення судом рішення від 21 травня 2013
року матеріальний або сімейний стан не
змінився, погіршення стану здоров'я не
відбулося, а інших випадків позивачем
наведено не було, утримання з позивача
аліментів здійснюється на суму, що не
перевищує 70 відсотків. Доказів на
підтвердження зміни сімейного стану,
погіршення матеріального стану або
стану здоров`я позивач після вступу в
законну силу рішення Іванівського
районного суду Одеської області не
представив.

Судова колегія вважає, що
районний суд набув правильного
остаточного висновку, але не
погоджується з усіма обґрунтуваннями
суду.

Судом першої інстанції встановлено,
що:

- позивач є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.14-16);

- рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 13 грудня 2002 року з
позивача було стягнуто аліменти на
користь ОСОБА_3, на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4, та неповнолітньої доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку (доходу)
на обох дітей, щомісячно (а.с.10);

- рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 21 травня 2013 року з
позивача було стягнуто аліменти на
користь ОСОБА_4, на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку (доходу), але не менше
30 відсотків прожиткового мінімуму
встановленого для дитини відповідного
віку, щомісячно (а.с.7-9);

- з довідок від 03 жовтня 2013 року №19/141/11,
від 24 січня 2014 року №12/28/15 вбачається,
що щомісячний розмір доходів позивача
після відрахування відповідачем
податків складає суму 2083 грн;

- за довідками від 30 вересня 2013 року
№2588, від 28 січня 2014 року №209 позивач
проживає без реєстрації в смт. Петрівка
Іванівського району Одеської області з
сім'єю співмешканки. При цьому довідки
не містять відомостей з якого часу він
проживає в складі цієї сім'ї, оскільки з
наданих раніше довідок вбачається, що
позивач проживає один;

- за заявою направленою до суду 21 травня
2013 року ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_4
визнав в повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції
ООН про права дитини від 20листопада 1989
року, яка ратифікована постановою
Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27
лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки
зобов`язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров`я та матеріальне
становище дитини; стан здоров`я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у ;платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини,батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає,
що розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або за домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров`я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» розмір аліментів,
визначений судовим рішенням або за
домовленістю між батьками, суд може
змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв`язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Сутність заявленого ОСОБА_2 позову про
зменшення розміру аліментів зведена до
того, що рішенням Іванівського
районного суду Одеської області від 21
травня 2013 року з нього було стягнуто
аліменти на користь ОСОБА_4, на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму встановленого для дитини
відповідного віку, щомісячно без
врахування того, що він сплачує
аліменти ще на двох своїх дітей -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 у розмірі 1/3
частини. Наслідком стягнення з нього 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму є той факт, що він разом на
трьох дітей сплачує 1/4 та 1/3 частину від
свого заробітку (доходу), що разом
становить 7/12 частин - тобто більше 50%.

Позивач також вказує, що він працює
старшим пожежним-рятувальником ГУ ДСНС
України в Одеській області, є державним
службовцем отримує заробітну плату на
руки - 2083 грн. щомісячно і не має права
мати інше джерело доходу. Крім того
він проживає однією сім`єю з іншою
жінкою без реєстрації шлюбу. Після
того, як виконавчий лист потрапив до
державної виконавчої служби його
заробітна плата, яку він отримує на
руки після утримання аліментів на
дітей складає лише 800 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 Закону України
«Про виконавче провадження» загальний
розмір усіх відрахувань під час кожної
виплати заробітної плати не може
перевищувати п'ятдесят відсотків
заробітної плати, що має бути виплачена
працівнику, у тому числі в разі
відрахування за кількома
виконавчими документами. Це
обмеження не поширюється на
відрахування із заробітної плати в
разі відбування боржником покарання у
виді виправних робіт і стягнення
аліментів на неповнолітніх дітей. У
таких випадках розмір відрахувань із
заробітної плати не може
перевищувати сімдесяти відсотків.

Отже, за загальним правилом, із
заробітної плати, інших грошових
доходів боржника 50% може бути стягнено
лише тоді, коли з боржника стягуються
аліменти та заборгованість по них (не
лише неповнолітнім дітям, а й іншим
особам), суми на відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я чи втратою
годувальника, та збитки, заподіяні
вчиненим ним злочином.

70% - це крайня межа можливих стягнень,
яка застосовується лише тоді, коли з
боржника одночасно стягуються
аліменти неповнолітнім дітям та
здійснюються відрахування у зв'язку з
виконанням вироку суду, за яким
боржника засуджено до виправних робіт.

Якщо стягуються лише аліменти, то
максимальна частка стягнень може
становити 50%.

Як вбачається з матеріалів справи
зазначені обставини щодо перевищення
сукупного розміру стягнення аліментів
- 50% від заробітку (доходу) позивача
виникли саме внаслідок неврахування
судом першої інстанції при
постановленні рішення від 21.05.2013 року
про стягнення аліментів, що у позивача
вже були аліментні зобов`язання на
інших дітей у загальному розмірі 1/3
частини від всіх видів заробітку
(доходу). Тому стягнення вказаним
рішенням аліментів у розмірі 1/4 частини
від всіх видів заробітку (доходу),
призвело до перевищення сукупного
розміру стягнення із заробітку
позивача понад 50%.

Втім неповнота розгляду справи судом
першої інстанції, невідповідність
висновків матеріалам справи при
постановленні рішення від 21.05.2013 року
сама по собі не є підставою для
зменшення розміру стягнення аліментів
в порядку ст. 192 ЦК України, а може бути
підставою для перегляду рішення суду
в апеляційному порядку у разі незгоди з
ним позивача і подання апеляційної
скарги.

Проте обставини, які позивачем
зазначені у якості підстави для зміни
розміру аліментів в порідку ст. 192 СК
України, існували на час ухвалення
рішення суду про визначення розміру
аліментів від 21.05.2014 року і мали
враховуватися судом.

Позивачем не надано доказів про те, що
після постановлення рішення суду і
його вступу в закону силу змінився його
матеріальний або сімейний стан або
відбулося погіршення його здоров`я.

Разом з тим посилання районним судом у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення про те, що сукупний розмір
стягнення аліментів не перевищує 70% в
контексті відповідності
законодавству, підлягає виключенню із
мотивувальної частини рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
зв'язку із виконанням рішення суду від
21.05.2014 року розмір заробітної плати,
який позивач став отримувати зменшився
і таким чином змінився його
матеріальний стан не можуть бути
взятими до уваги, оскільки дані
обставини не є зміною матеріального
стану в розумінні ст. 192 СК України і не
можуть бути підставою для зміни
розміру аліментів як щодо розміру
аліментів, визначеному останнім
рішенням від 21.05.2013 року так і по
розміру аліментів, який визначений
рішенням суду від 13.12.2002 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
позивача змінився сімейний стан і у
нього нова сім`я на можуть бути взятими
до уваги, оскільки позивач зазначає, що
нова сім`я у нього з березня 2013 року, в
той час як останнє рішення про
визначення розміру аліментів ? частини
від заробітку постановлено у травні 2013
року - тобто на час ухвалення рішення
дані обставини у позивача вже існували
і після ухвалення рішення не
змінювалися. Разом з тим, позивачем не
зазначено, яким чином погіршився його
матеріальний стан у зв`язку із
проживанням однією сім`єю з іншою
жінкою без реєстрації шлюбу з
повнолітньою дочкою останньої. Зокрема
не надано доказів про судове рішення
встановлення факту проживання однією
сім`єю, про розмір доходу всіх
повнолітніх членів сім`ї тощо.

Інших доводів, які є підставою для
скасування рішення суду апелянтом не
наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що рішення
Іванівського районного суду Одеської
області від 17 лютого 2014 року підлягає
зміні шляхом виключення з
мотивувальної частини рішення
посилання суду на відповідність
законодавству сукупного розміру
стягнення лише аліментів, який не
перевищує 70% від заробітку платника
аліментів. В іншій частині рішення суду
слід залишити без змін, оскільки суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
не допустив, а наведені в скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 17 лютого 2014 року
- змінити та виключити з мотивувальній
частини рішення посилання суду на
відповідність законодавству сукупного
розміру стягнення аліментів, який не
перевищує 70% від заробітку платника
аліментів.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішеннямю
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова