Справа № 362/286/14-ц Головуючий у І
інстанції Лебідь-Гавенко
Г.М.Провадження № 22-ц/780/6756/14
Доповідач у 2 інстанції
УХВАЛА

Іменем України

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 жовтня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
Васильківського міжрайонного бюро
технічної інвентаризації Київської
області та Васильківського районного
відділу земельних ресурсів, третя
особа: Глевахівська селищна рада
Васильківського району Київської
області, як орган опіки та піклування,
про визнання договору іпотеки
недійсним та застосування наслідків
його недійсності, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, Васильківського міжрайонного
бюро технічної інвентаризації
Київської області та Васильківського
районного відділу земельних ресурсів
про визнання договору іпотеки
недійсним та застосування наслідків
його недійсності, посилаючись на те, що
30 липня 2010 року між ОСОБА_1 та його
дружиною ОСОБА_3 був укладений договір
позики на суму 46400 доларів США та
договір іпотеки, предметом якою є
житловий будинок під АДРЕСА_1 та
земельна ділянка за цією ж адресою
площею 0,1500 га, на яке рішенням
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 21 листопада 2011
року в цивільній справі №2-2430/2011 року
право власності набув ОСОБА_1

Вважаючи, що договір іпотеки було
укладено з порушенням норм цивільного
законодавства України, а саме за
відсутності його згоди на передачу
спірного майна в іпотеку, відсутності
дозволу на об'єкт будівництва, а також
без урахування факту реєстрації їх
спільних із ОСОБА_3 неповнолітніх дітей
в житловому будинку, що є предметом
іпотеки, тобто за відсутності дозволу
органу опіки та піклування, ОСОБА_2
просив суд заявлений ним позов
задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 жовтня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано договір іпотеки, укладений 30
липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Васильківського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за №1824, -
недійсним.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 травня 2003 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
зареєстровано шлюбу між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (актовий запис №343).

Від шлюбу сторони мають двох дітей -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про
народження якого зареєстровано
ІНФОРМАЦІЯ_1 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві (актовий запис №1095),
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим 23
березня 2007 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві (актовий запис №400).

Згідно довідки (виписки з домової книги
про склад сім'ї та прописку)
виконавчого комітету Глевахівської
селищної ради №1594 від 10 жовтня 2013 року
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. зареєстровані від 2008 року
в житловому будинку АДРЕСА_1, де крім
них зареєстровані та проживають
починаючи від 2010 року ОСОБА_3, від 2006
року - ОСОБА_8, і від 2004 року - ОСОБА_9

Факт проживання в цьому житловому
будинку малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7
підтверджується витягом з медичної
картки стаціонарного хворого №1652/146
від 13 лютого 2013 року; довідки
Глевахівської амбулаторії загальної
практики сімейної медицини від 14
серпня 2013 року, інформованими
згодами та оцінкою стану здоров'я особи
або дитини одним з батьків або іншими
законним представником дитини на
проведення щеплення або
туберкулінодіагностики від 27 серпня 2013
року та від 24 січня 2014 року, а також
копією будинкової книги для прописки
громадян.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
№2-2430/2011 року від 21 листопада 2011 року,
яке ухвалою Апеляційного суду
Київської області від 27 січня 2014 року
(№22-ц/780/321/14) залишено без змін,
встановлено, а тому відповідно до ч.3
ст.61 ЦПК України не потребує
доказування те, що 30 липня 2010 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір
позики, посвідчений приватним
нотаріусом Васильківського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4 30 липня 2010 року
(реєстровий № 1823), згідно з яким ОСОБА_3
передано 366 096 грн. без сплати відсотків
щомісячно з кінцевим терміном
погашення вказаної суми боргу до 30
січня 2011 року.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором
позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 30 липня 2010
року укладено договір іпотеки, який
посвідчено приватним нотаріусом
Васильківського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4 (реєстровий №1824),
відповідно до якого іпотекодавець
передав іпотекодержателю в іпотеку
житловий будинок з відповідними
господарськими та побутовими
надвірними спорудами і будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 85,9 кв.м. та земельну
ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1,
загальною площею 0,1500 га (кадастровий
№:01048:002).

При цьому, як вбачається з п.6.11.
Договору іпотеки, цей договір укладено
за згодою чоловіка іпотекодавця -
ОСОБА_2. який посвідчений ОСОБА_4,
приватним нотаріусом Васильківського
районного нотаріального округу
Київської області 30 липня 2010 року за
реєстровим №1822.

Судом також встановлено, що при
укладені цих правочинів ОСОБА_3 надала
нотаріусу довідку (виписка з домової
книги про склад сім'ї та прописку) №210
від 30 липня 2010 року виконавчого
комітету Глевахівської селищної ради
Васильківського району, в якій
зазначено, що зареєстрованими за
адресою АДРЕСА_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до ч.ч.1 та 6 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
судочинства, а також інтересам держави
і суспільства, його моральним засадам.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 Цивільного кодексу України.

Статтею 214 ЦК України встановлено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Згідно з ч.3 ст.17 Закону України "Про
охорону дитинства" батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей" для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, права
власності на яке або право
користування, яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Згідно з ч.2 ст.177 Сімейного кодексу
України батьки малолітньої дитини не
мають права без дозволу органу опіки та
піклування відмовлятися від майнових
прав дитини.

Частинами 1 та 4 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому, у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них. з ким вона проживає.

Тобто, одним із правочинів, які не
можуть вчиняти батьки або особи, які їх
замінюють, без дозволу органів опіки та
піклування, відповідно до ст.177
Сімейного кодексу України, ст.12 Закону
України "Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей" та ч.3 ст.17 Закону
України "Про охорону дитинства" є
відмова від майнових прав дитини, до
яких відноситься і право користування
жилим приміщенням.

Як роз'яснено у п.44 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин" від 30 березня 2012 року №5,
згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та
статтею 17 Закону України від 26 квітня
2001 року №2402-111 "Про охорону дитинства"
батьки не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні
виходити з того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.

Частиною 2 ст.2 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні"
встановлено, що реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Як роз'яснено у п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 1
листопада 1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя при розгляді спорів про
право користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що ст.33
Конституції гарантує кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, свободу пересування
та вільний вибір місця проживання. Це
означає, що наявність чи відсутність
прописки /реєстрації/ самі по собі не
можуть бути підставою для визнання
права користування жилим приміщенням
за особою, яка там проживала чи
вселилась туди як член сім'ї наймача
(власника) приміщення, або ж для відмови
їй у цьому.

Судом першої інстанції встановлено, що
єдиним місце проживання малолітніх
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є житловий будинок
АДРЕСА_1 що належала ОСОБА_3, і остання
разом з дітьми фактично проживала в
цьому будинку під час укладення
спірних правочинів, іншого постійного
житла батьки дітей не мають, а тому суд
дійшов до вірного висновку про те, що
малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали право
користування вказаним житлом на момент
укладення цих договорів, а ОСОБА_3 при
їх укладенні діяла недобросовісно та
всупереч інтересів дітей не отримала
відповідний дозвіл органу опіки та
піклування.

При цьому суд першої інстанції вірно
взяв до уваги ст.33 Конституції України
та роз'яснення, надані в постановах
Пленумів Вищого спеціалізованого суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ та Верховного Суду
України щодо того, що відсутність
реєстрації за місцем проживання особи
не може бути підтвердженням
відсутності у неї права користування
цим жилим приміщенням. Таким чином,
договір іпотеки від 30 липня 2010 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений з
порушенням вимог закону, оскільки
порушує права малолітніх дітей, а тому
враховуючи вищенаведені обставини суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, щодо визнання недійсним
договір іпотеки з підстав,
передбачених ч.1, 6 ст.203 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Сліпченко О.І.

Іванова І.В.