Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, у своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення

за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на ухвалу
Київського районного суду м. Полтави
від 15 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 3 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
указаним позовом, посилаючись на те, що
рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 3 листопада 2010
року у задоволенні таких вимог було
відмовлено у зв'язку із невиконанням
вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» щодо направлення
іпотекодавцеві письмової вимоги щодо
усунення порушення. За повторними
позовами про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення провадження
у справах було закрито на підставі п. 2
ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Посилаючись на те,
що 27 лютого 2013 року банком було
направлено ОСОБА_3 письмове
повідомлення про необхідність
виконання кредитного зобов'язання,
позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 15 жовтня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 3 грудня 2013
року, провадження у цивільній справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
у своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення закрито на підставі п. 2 ч. 1
ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права,
просить скасувати постановлені у
справі ухвали судів та передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що у
квітні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Київського РВ ПМУ ГУ МВС України в
Полтавській області про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення, зняття з реєстраційного
обліку.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 3 листопада 2010
року, залишеним без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 листопада 2011 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У 2011 році позивач повторно звернувся до
суду із вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення, зняття з
реєстраційного обліку.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 27 жовтня 2011
року скасовано рішення Київського
районного суду м. Полтави від 29 серпня
2011 року у частині задоволення вимог
банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення, зняття з
реєстраційного обліку, провадження у
справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205
ЦПК України.

У жовтні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
повторно звернулося до суду із позовом
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 24 квітня 2012 року
провадження у справі закрито з підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Закриваючи провадження на підставі п. 2
ч. 1 ст. 205 ЦПК України у справі, що
розглядається, суд першої інстанції, із
висновками якого погодився
апеляційний суд, посилаючись на
вищенаведені обставини, виходив із
того, що є таке, що набрало законної
сили рішення суду, ухвалене між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
відмовляючи у задоволенні позову
рішенням від 3 листопада 2010 року,
апеляційний суд Полтавської області
виходив із того, що іпотекодержателем
не було дотримано процедури звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме: не
направлено іпотекодавцеві письмової
вимоги про усунення порушення. Із цих
підстав суд дійшов висновку щодо
передчасності заявленого позову. Із
його висновками погодився суд
касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після
набрання рішенням суду законної сили
сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть знову заявляти в суді ту саму
позовну вимогу з тих самих підстав, а
також оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

Повторно звернувшись до суду у серпні
2013 року із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення, позивач
обґрунтовував вимогу тим, що 27 лютого
2013 року ним було направлено на адресу
ОСОБА_3 письмове повідомлення про
необхідність виконання кредитного
зобов'язання та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання цієї вимоги у
30-денний строк з дня її отримання
відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку», у зв'язку із
невиконанням вимог якої рішенням
апеляційного суду Полтавської області
від 3 листопада 2010 року було відмовлено
у позові.

Такі обставини свідчать про те, що
підстави позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки
змінилися, а тому судом необґрунтовано
закрито провадження у справі, що
розглядається.

Щодо посилань апеляційним судом у
рішенні від 3 листопада 2010 року на
положення Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»
необхідно зазначити, що судом указано
на те, коли такий закон набрав чинності
та які положення ним передбачено. Вимог
про визнання іпотечного договору
недійсним у межах заявленого у квітні
2009 року позову апеляційний суд не
розглядав, обставин належності дитині
права власності чи права користування
на предмет цього договору не
встановлював та з цих підстав у
зверненні стягнення на предмет іпотеки
не відмовляв. Наявність у рішенні
наведених висновків не свідчить про те,
що спір між сторонами вирішено
остаточно, а отримання виконання
зобов'язання за рахунок предмета
іпотеки є неможливим.

Крім того, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України провадження у справі підлягає
закриттю у разі, якщо набрали законної
сили рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду
Полтавської області від
3 листопада 2010 року, рішенням
апеляційного суду Полтавської області
від 27 жовтня 2011 року та
ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 24 квітня 2012 року
не приймалася відмова ПАТ КБ
«ПриватБанк» від позову та не
затверджувалася мирова угода сторін,
що свідчить про відсутність судового
рішення, яке згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України перешкоджає розгляду справи
між тими самими сторонами про той самий
предмет.

З огляду на викладене, ухвала суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню із передачею справи до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Полтави від 15 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 3 грудня 2013 року скасувати, справу
передати до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко