Провадження № 2/147/174/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року.
Тростянецький районний суд Вінницької
області в складі: головуючого судді
Савченко С.М.,

при секретарі Подолян Т.І.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Тростянець цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за
договором позики та сплату відсотків
за прострочення грошового
зобов'язання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 4 грудня 2013 року звернулася
до Суворівського районного суду м.
Одеса з позовною заявою до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за договором
позики та сплату відсотків за
прострочення грошового зобов'язання.
Просила стягнути з відповідача на її
користь суму позики в розмірі 193192 грн.
та 5795 грн. 76 коп. за прострочення
грошового зобов'язання. Також просила
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати.

На обґрунтування позову повідомила, що
29.12.2008 року ОСОБА_3 позичив у неї гроші в
сумі 11160 доларів США, яка в еквіваленті
складає 91623 грн. 60 коп. В підтвердження
отримання грошей він власноручно
написав розписку та завірив, що борг
поверне до 29.12.2009 року.

09.01.2009 року ОСОБА_3 знову позичив у неї
гроші в сумі 12400 доларів США, яка в
еквіваленті складає 101804 грн., про що
власноручно написав розписку та
завірив, що гроші поверне до 09.01.2010 року.

Також ОСОБА_3 крім повернення боргу, в
сумі 193192 грн. зобов'язаний сплатити 3%
річних від простроченої суми за 3 роки,
що разом становить 216638,80 грн.

Просила стягнути з відповідача суму
позики в розмірі 193192 грн. та 5796,76 грн. за
прострочення грошового зобов'язання.

26.03.2014 року позивачка подала до суду
уточнену позовну заяву в якій просила
стягнути з відповідача на її користь
суму позики в розмірі 193427 грн. 60 коп. та
3% річних за прострочення грошового
зобов'язання, що складає 23211 грн. 30 коп.,
а разом 216638 грн. 80 коп.. Також просила
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору в розмірі 1934 грн..

14.04.2014 року від представника
відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла
заява про застосування позовної
давності в якій він просив застосувати
позовну давність та відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову у зв'язку зі спливом
позовної давності, оскільки граничним
терміном повернення суми позики є
09.01.2010 року. Тобто, 10.01.2010 року почався
перебіг позовної давності тривалістю
три роки протягом якого у позивачки
була можливість звернутися до суду з
відповідним позовом. За таких обставин
строк позовної давності сплив ще 10.01.2013
року. Також в заяві ОСОБА_4 просив
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судові витрати за надання правової
допомоги в розмірі 2000 грн.

16.05.2014 року ОСОБА_1 подала до суду заяву
про поновлення строку, в якій просила
суд поновити строк позовної даності
для звернення до суду з позовною заявою
про стягнення суми боргу. Заяву
обгрунтувала тим, що вона не зверталася
до суду з поважних причин. ОСОБА_3
постійно їй телефонував, запрошували в
гості, на початку 2012 року, коли
закінчилися гроші на лікування, вона
неодноразово телефонувала ОСОБА_3 з
приводу повернення грошей, на що він
постійно обіцяв, що через тижнів два
або місяць поверне гроші. Згодом
пообіцяв, що гроші поверне у 2013 році.
Але гроші так і не повернув. Через
деякий час знову зателефонувала йому,
але зв'язку з ним не було по теперешній
час. Також у неї погіршився стан
здоров'я і вона постійно знаходиться на
стаціонарному лікуванні на дому та під
наглядом лікаря ще з 2010 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник просили суд поновити строк
позовної давності та задовольнити
позовні вимоги. В судовому засіданні
ОСОБА_1 пояснила, що дружина
відповідача є її подругою і попросила
позичити їм гроші. Вона позичила їм
гроші. Відповідач написав розписки. Але
борг не повернув, хоча вона
неодноразово зверталася до нього та
його дружини з проханням повернути
борг. На що вони відповідали, що грошей
немає, а борг повернуть. У 2012 році її
заспокоїли, сказавши, що продають
квартиру і відразу борг повернуть.
Вона перевіряла чи дійсно квартиру
вони продавали. Потім вона просила
дружину відповідача віддати частину
боргу, бо їй необхідні були гроші на
лікування, проте отримала відмову. У
вересні-жовтні 2013 року вони зникли,
сказавши, що все буде добре. Вважає, що
ОСОБА_3 в момент позичання грошей вже
знав, що гроші віддавати не буде. Крім
того, вона не знала, що потрібно
звернутися до суду.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов не визнали,
просили застосувати строк позовної
давності. ОСОБА_3 пояснив, що влітку 2010
року віддав борг.

Суд, вислухавши сторони по справі,
перевіривши матеріали справи, вважає,
що в задоволенні позову слід відмовити
з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29
грудня 2008 року відповідач позичив у
ОСОБА_1 11160 доларів США, які зобов'язався
повернути 29.12.2009 року, а 09.01.2010 року він
позичив в неї 12400 доларів США, які
зобов'язався повернути 09.01.2010 року. Дані
обставини сторони по справі визнають
та не оспорюють. Наведене
підтверджується також копіями
розписок.

Разом з тим, в підтвердження повернення
боргу відповідач не навів жодного
доказу. Як він пояснив боргових
розписок він не забрав у позивача і не
відібрав заяви про отримання від нього
суми боргу. Тобто, відповідач не
спростував ствердження позивача, що
ним борг не повернуто.

В підтвердження поважності пропуску
строку звернення до суду за вирішенням
спору ОСОБА_1 надала довідку КУ "ЦИМЕД
№10 " за №1/87 від 06.05.2014 року. Згідно якої
вона перебуває під наглядом у філії №1
КУ "ЦИМЕД №10 з 2009 року. Діагноз:
ішемічна хвороба серця, дифузний
кардіосклероз серцевої недостатності -
2АБ - ст. Гіпертонічна хвороба 2 ступені,
2 ст. риск високий, з частими
гіпертонічними кризами хронічний
пієлонефрит (деформуючий остеокартроз
колінних суглобів, НФД 2 ступеню.
Погіршення стану здоров'я з 2010 року в
зв'язку з почастившимися
гіпертонічними кризами: з 02.04 по 14.04.2010
р., з 20.08 по 31.08.2010 р., з 28.11 по 15.12.2010 р. З 2012
року стан здоров'я значно погіршився
після перенесених психотравм,
почастішали гіпертонічні кризи,
посилилась сердечна недостатність, в
зв'язку з чим були організовані
стаціонари на дому: з 01.07.2012 р. по 15.07.2012
р., з 04.10.2012 р. по 16.10.2012 р., з 02.12.2012 р. по
16.12.2012 р. Потім в 2013 році лікувалася
стаціонарно на дому: з 04.02.2013 р. по15.02.2013
р., з 17.05.2013 р. по 29.05.2013 р., з 16.10.2013 р. по
01.11.2013 р. В 2014 році гіпертонічні кризи з
19.02.2014 р. по 28.02.2014 р., з 20.03.2014 р. по 31.03.2014
р., з 17.04.2014 р. по 28.04.2014 р. Під час кризів
були організовані стаціонари на дому.
Постійно приймає амбулаторне
лікування, знаходиться під наглядом
лікаря поліклініки.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України зазначено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно ч. 3 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Позивач ОСОБА_1 10.01.2010 року знала, що
відповідач не повернув борг до
обумовленого строку 09.01.2010 року.

Суд вважає, що наведені позивачем
докази поважності причин пропуску
позовної давності не є переконливими і
не підтверджують поважності пропуску.

ОСОБА_1 достовірно було відомо, що
станом на 10.01.2010 року відповідач не
виконав зобов'язання про повернення
боргу по обох розписках. Строк позовної
давності сплив 10.01.2013 року. Їй ніщо не
перешкоджало звернутися до суду з
позовною заявою. Що вона і зробила 4
грудня 2013 року при тому, що її стан
здоров'я як вона стверджує постійно
погіршувався.

В наданій ОСОБА_1 медичній довідці не
міститься посилання на те, що вказаний
діагноз чи перебіг хвороби позбавляли
її можливості рухатися чи була потреба
у сторонньому догляду за нею. Названі
позивачем обставини, на які вона
посилається як на поважну причину
пропуску позовної давності, суд вважає
такими, що не перешкоджали їй протягом
трьох років подати до суду позовну
заяву.

Суд вважає також, що незнання позивача
про позовну давність та віра
відповідачеві, що він врешті-решт
поверне борг не є поважними причинами
пропуску позовної давності.

Тому суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити у зв'язку з
пропуском без поважних причин строку
позовної давності.

Відповідач за надання юридичних послуг
заплатив 2000 грн., що підтверджується
актом про надання юридичних послуг.
Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України та
Закону України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" суд вважає за необхідне
стягнути з позивача на користь
відповідача 1580 грн. за надання правової
допомоги, враховуючи загальний час
судових засідань.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 256, 257, 261, 267, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 29, 31, 60, 209, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за
договором позики та сплату відсотків
за прострочення грошового зобов'язання
відмовити з підстав пропуску без
поважної причини строку для звернення
з позовом до суду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в
сумі 1580 грн.

На рішення може бути подана
апеляція протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через
Тростянецький районний суд.

Суддя: