Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/2857/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24 лютого 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 24 лютого 2014
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 та Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, з участю третьої особи -
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, про
визнання недійсним та скасування
висновку про вартість об'єкту оцінки та
рецензії.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним,
безпідставним та необґрунтованим.
Вважає, що суд першої інстанції не
надав належної правової оцінки звіту
про оцінку квартири, що находиться у
АДРЕСА_2 та рецензії на цей звіт, а також
та не взяв до уваги обставини справи,
якими позивач обґрунтовувала свої
вимоги щодо необ'єктивності оцінки
вартості арештованого майна, оскільки
ця оцінка є значно меншою, ніж фактична
вартість квартири.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю задовольнити позов.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта ОСОБА_2, котрі належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач
просила визнати недійсним та
скасувати висновок про вартість
об'єкту оцінки та рецензію на нього.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
оскаржуваний висновок про вартість
квартири АДРЕСА_1 та рецензія на нього
не є результатом договірних відносин
позивача та відповідачів, між
сторонами відсутній спір і позивачем у
підтвердження своїх доводів про
заниженння суб'єктом оціночної
діяльності вартості належної їй на
праві приватної власності квартири
суду не було надано жодного доказу,
який би свідчив про її вищу ринкову
вартість, ніж зазначено в оспорюваному
висновку.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, так як він дійшов до них з
порушенням норм процесуального права.

Районним судом встановлено, що
підставою виникнення необхідності
здійснити оцінку квартири за адресою:
АДРЕСА_1 була постанова державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ про
призначення експерта суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні №38865689 від
16.08.2013 року.

Призначений державним виконавцем
суб'єкт оціночної діяльності фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 здійснює
оціночну діяльність рухомого та
нерухомого майна на підставі
сертифіката суб'єкта оціночної
діяльності від 31.08.2012 року №13762/12,
виданого Фондом державного майна
України, є суб'єктом господарської
діяльності. За результатами здійснення
оцінки квартири за адресою: АДРЕСА_1
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
зроблено висновок про те, що вартість
об'єкта оцінки становить 462000 грн.

Відповідно до частини другої статті 4
Закону України «Про державну виконавчу
службу» державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Дії державного виконавця по визначенню
вартості майна боржника, оцінці цього
майна врегульовані статтею 58 Закону
України "Про виконавче провадження".

Зокрема, частинами 3-5 даної статті
передбачено, що державний виконавець
повідомляє про результати визначення
вартості чи оцінки майна сторонам. У
разі якщо сторони не згідні з
результатами визначення вартості чи
оцінки майна, вони мають право подати
державному виконавцю заперечення в
10-денний строк з дня надходження
повідомлення. Сторона вважається
ознайомленою з результатами
визначення вартості чи оцінки
арештованого майна, якщо їй надіслано
повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання чи
перебування такої сторони, достовірно
встановленим державним виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін
проти результатів оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання, державний
виконавець призначає рецензування
звіту про оцінку майна. Витрати,
пов'язані з рецензуванням звіту, несе
сторона, яка заперечує проти
результатів оцінки. У разі незгоди з
оцінкою, визначеною за результатами
рецензування, сторони мають право
оскаржити її в судовому порядку в
десятиденний строк з дня отримання
відповідного повідомлення.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" № 2658-III від 12.07.2001 р. звіт про
оцінку майна є документом, що містить
висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності. Вимоги до змісту звіту про
оцінку майна, порядку його оформлення
та рецензування встановлюються
положеннями (національними
стандартами) оцінки майна. Зміст звіту
про оцінку майна повинен містити
розділи, що розкривають зміст
проведених процедур та використаної
нормативно-правової бази з оцінки
майна.

Згідно із ст. 13 цього ж Закону
рецензування звіту про оцінку майна
(акта оцінки майна) здійснюється на
вимогу особи, яка використовує оцінку
майна та її результати для прийняття
рішень, у тому числі на вимогу
замовників (платників) оцінки майна,
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, судів та
інших осіб, які мають
заінтересованість у неупередженому
критичному розгляді оцінки майна, а
також за власною ініціативою суб'єкта
оціночної діяльності. Підставою для
проведення рецензування є письмовий
запит до осіб, які відповідно до цієї
статті мають право здійснювати
рецензування звіту про оцінку майна
(акта оцінки майна). Рецензування звіту
про оцінку майна (акта оцінки майна)
може виконувати оцінювач, який має не
менш ніж дворічний досвід практичної
діяльності з оцінки майна, експертні
ради, що спеціально створені
саморегулівними організаціями
оцінювачів з метою контролю за якістю
оцінки майна, яка проводиться
оцінювачами - членами саморегулівної
організації, оцінювачі, які мають не
менш ніж дворічний досвід практичної
діяльності з оцінки майна та працюють у
Фонді державного майна України, а також
інших органах, зазначених у статті 5
цього Закону.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.24
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованго суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах" від 07.02.2014
року №6, при складності визначення
вартості майна (окремих предметів) чи
наявності у боржника або стягувача
заперечень проти передачі
арештованого майна боржника для
реалізації за ціною, визначеною
державним виконавцем, до участі у
виконавчому провадженні і проведення
оцінки за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден залучається суб'єкт
оціночної діяльності - суб'єкт
господарювання, який провадить свою
діяльність відповідно до Закону
України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні". При цьому суди мають
враховувати, що суб'єкт оціночної
діяльності є учасником виконавчого
провадження, а не посадовою особою
державної виконавчої служби і його
звіт про оцінку майна є результатом
практичної діяльності
фахівця-оцінювача, а не актом
державного органу. Тому вимоги
заявника в частині оскарження оцінки
майна, визначеної за результатами
рецензування, підлягають розгляду у
порядку цивільного судочинства. Такі
вимоги сторони виконавчого
провадження розглядаються не у
позовному провадженні, а як оскарження
рішення державного виконавця про
оцінку майна в процесуальному порядку,
передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки
є процесуальною дією державного
виконавця незалежно від того, яка
конкретно особа (сам державний
виконавець, залучений ним суб'єкт
оціночної діяльності чи особа, яка
рецензувала звіт про оцінку майна)
здійснювала відповідні дії, так як
виконавчо-процесуальні відносини
виникли між сторонами виконавчого
провадження та державним виконавцем і
між державним виконавцем та суб'єктом
оціночної діяльності.

У п.11 постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»
вказано, що оскільки правом на
звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, а також у
разі звернення до суду органів та осіб,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб або
державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК),
то суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

В рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року в
справі №1-10/2004 Конституційний суд
України визначив, що поняття
«охоронюваний законом інтерес», що
вживається в частині першій статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що оскільки даний спір
розглянутий судом у порядку позовного
провадження, хоча мав розглядатись як
оскарження рішення державного
виконавця про оцінку майна в
процесуальному порядку, передбаченому
розділом VII ЦПК України, то
оскаржуване рішення слід скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2, що не
позбавляє її можливості у подальшому
звернутись в суд за захистом своїх прав
у порядку, передбаченому розділом VII
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24 лютого 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, за
участю третьої особи - Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, про визнання недійсним та
скасування висновку про вартість
об'єкту оцінки та рецензії.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: