Справа № 504/4334/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 рокусмт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області в складі:

головуючої судді - Вінської Н.В.,

при секретарях - Білаш А.М., Латка І.В.

за участю:

позивачки за первинним позовом -
відповідачки

за зустрічним позовом - ОСОБА_1

відповідачки за первинним позовом -
позивачки за зустрічним - ОСОБА_2

відповідача за зустрічним позовом -
ОСОБА_3

представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Комінтернівське
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Комінтернівської районної
нотаріальної контори про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та визнання права спільної
часткової власності в порядку
спадкування за законом та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення та знесення самовільної
прибудови, заборону здійснення
прибудов, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка через представника
звернулась до суду з позовом про
визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину та визнання права
спільної часткової власності в порядку
спадкування за законом. В подальшому
подали клопотання про заміну
первісного відповідача на належного
відповідача з Крижанівської сільської
ради Комінтернівського району
Одеської області на Комінтернівську
державну нотаріальну контору.
Посилались на те, що ОСОБА_1 дошлюбне
прізвище ОСОБА_1 протягом тривалого
часу зареєстрована та фактично
проживає у житловому будинку АДРЕСА_1.
Будинок у якому вона проживає належав
її нині померлому батьку ОСОБА_6. Після
смерті батька будинок успадкувала його
дружина, її мати, відповідачка по
справі, оформивши своє право у
нотаріальному порядку. Вважає, що вона
також має право на неї поряд із матір'ю
та сестрою на спадщину після батька,
оскільки на підставі діючого на час
смерті спадкодавця законодавства, вона
вважається такою, що прийняла спадщину.
Про прийняття спадщини матір'ю вона
дізналась нещодавно, в зв'язку з чим
просила суд визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину видане
на ім'я ОСОБА_2, визнати за нею право
спільної часткової власності в порядку
спадкування на 1/3 частину будинку.

В судовому засіданні позивачка та
її представник підтримали заявлені
вимоги, просили суд їх задовольнити з
підстав зазначених у ньому.

Відповідачка та її представник
позовні вимоги не визнали, просили суд
відмовити у його задоволенні, подали
зустрічний позов до позивачки та її
чоловіка ОСОБА_3 за яким просили суд
усунути перешкоди у користуванні
майном шляхом виселення ОСОБА_3 та
зобов'язанні його та ОСОБА_1 знести
самовільно виконану прибудову до
будівлі під літ. «Б» у домоволодінні,
заборонити відповідачам за зустрічним
позовом здійснювати будь-які прибудови
та будувати нові будівлі. Посилались на
те, що ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить будинок після
смерті її чоловіка. Інші спадкоємці
першої черги, їхні діти: ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 до нотаріальної контори у
встановлений законом строк не
звернулись, оскільки не претендували
на спадщину. В період часу з 2002 по 2010 рік
ОСОБА_1 у спірному будинку не проживала,
оскільки мала квартиру у м. Одеса. З 2010
року вона, разом із чоловіком ОСОБА_3
оселилась в літній кухні зазначеній в
технічному паспорті під літ. «Б», до
якої в подальшому без її дозволу
здійснили прибудову площею 9,0 кв.м., яка
їй як власниці перешкоджає у
користуванні основною будівлею, а саме
не дає можливості обслуговувати задній
двір будинку, вона не може потрапити на
дах свого будинку де знаходиться
горищне приміщення, в зв'язку з чим вона
відчуває постійне моральне
пригнічення. Крім того, відповідачі
завели величезну собаку, яку
нацьковують на неї і вона немає
можливості потрапити у свою оселю, де
вона до недавно була єдиною господинею.
Відповідачі за зустрічним позовом
звели паркан, який розділив двір,
постійно здійснюють нові прибудови, що
є порушенням її прав. Просила суд
відмовити у задоволенні первинного
позову, задовольнити її зустрічні
вимоги.

Розглянувши поданий позов,
матеріали справи, вислухавши пояснення
сторін та свідків, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовів виходячи з наступного.

Судовим розглядом справи
встановлено, що 05.12.2002 року
Комінтернівською державною
нотаріальною конторою Одеської видано
на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1 (а.с.38).

В подальшому на підставі рішення
Крижанівської сільської ради Одеської
області від 05.05.2011 року № 119-УІ ОСОБА_2
оформила своє право власності на
земельну ділянку під житловим будинком
(а.с.42).

ОСОБА_1, є приписаною в будинку що
належить ОСОБА_2 (а.с.12, 87-89).

Сторонами по справі визнано, що
відповідачі за зустрічним позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживаючи у літній
кухні зазначеній в технічному паспорті
під літню «Б», «б» самочинно здійснили
добудову зазначену в технічному
паспорті під літ. «Б1 49% готовністю»
(а.с.50 на звороті).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суд виходив з того, що виселення
осіб може бути здійснено з житлового
приміщення, а відповідачі за
зустрічним позовом не проживають у
житловому будинку в зв'язку з чим не
підлягають виселенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатні для
постійного проживання в них.

Придатність житла для проживання
передбачає відповідність його
будівельним, архітектурним, санітарним
нормам тощо.

Різновидами житла відповідно до ст. ст.
380-382 ЦК України є - житловий будинок,
садиба, квартира.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Житлового
Кодексу України, особи, що вселилися в
жиле приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Стаття 157 ЖК України встановлює, що
членів сім`ї власника квартири може
бути виселено у випадках, передбачених
ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Частина 1 статті 116 ЖК України визначає,
що якщо наймач, члени його сім`ї або
інші особи, які проживають разом з ними,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціального
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявилися безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Відмовляючи у задоволенні вимог, щодо
знесення самочинно забудованих
будівель суд виходив з того, що
відповідачами по справі не надано
доказів істотного відхилення від
проекту, істотного порушення
будівельних норм і правил. Крім того,
такий позов може бути поданий органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування, яким зобов'язується
особу яка здійснила (здійснює)
будівництво провести відповідну
перебудову.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язанні з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відмовляючи у задоволенні вимог за
первинним позовом суд виходив з того,
що позивачкою не доведено факту
прийняття спадщини після смерті
батька.

Суд приймає уваги пояснення свідків
ОСОБА_8 щодо того, що позивачка за
первинним позовом на час смерті і після
смерті батька проживала та працювала у
м. Одеса. Після смерті батька декілька
днів брала відпустку для того, щоби
втішити мати. Потім часто навіщала
матір на вихідні та святкові дні.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивачки суд виходив з того, що
відповідно ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку визначеному законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України особа
може бути позбавлена права власності
або обмежена у його здійсненні лишу у
випадках і в порядку встановленому
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України,
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК
України, якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

За нормами ст. 549 ЦК УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного,
відповідно ст. 41 Конституції України,
ст. ст. 182, 257, 316, 319, 321, 331 ЦК України, ст.
ст. 549 ЦК УРСР, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60,
61, 64, 66, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Комінтернівської районної
нотаріальної контори про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та визнання права спільної
часткової власності в порядку
спадкування за законом - відмовити
повністю.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення та знесення
самовільної прибудови, заборону
здійснення прибудов - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя Н. В. Вінська