Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Юровської Г.В.,

суддів: Гончара В.П., Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Черкаської області від 24 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивував тим, що 01
грудня 2008 року позичив відповідачу
грошові кошти в розмірі 50 000 доларів
США, які останній зобов'язався
повернути в строк до 01 травня 2009 року.
Факт позики вони оформили договором
про фінансову допомогу та актом
прийому-передачі коштів. Однак у
вказаний строк відповідач гроші не
повернув, письмову претензію щодо
повернення суми боргу проігнорував.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1
просив позов задовольнити у повному
обсязі та стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь суму основного боргу, з
урахуванням індексу інфляції в розмірі
419 722,90 грн, штраф 20% від суми боргу в сумі
77 000 грн, а також 5 000 грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 02 липня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 419 722,90 грн - основного
боргу, 77 000 грн - штрафу та 1 000 грн
на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного Черкаської
області від 24 лютого 2014 року, зазначене
рішення районного суду скасовано й у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, і залишити в силі рішення суду
першої інстанції, що було помилково
скасовано.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з
безпідставності та недоведеності
вимог ОСОБА_1 через відсутність
належних доказів, які свідчать про
укладення між сторонами договору про
фінансову допомогу.

Проте, погодитися з такими висновками
суду не можна виходячи з наступного.

Правовідносини за договором позики
(договором фінансової допомоги)
регулюються ст. ст. 1046-1053 ЦК України.

Так ст. 1046 ЦК України передбачено, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму позики або
таку ж кількість речей того ж роду та
такої якості.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2
зазначав, що договір про фінансову
допомогу із позивачем не укладав,
підпис на вказаному договорі від його
імені вчинено іншою особою й
відповідно грошових коштів за таким
договором не отримував.

Відповідно до ч. 1
ст.http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_07_05/p
ravo1/T041618.html?pravo=1" l "1766" o "Цивільний
процесуальний кодекс України;
нормативно-правовий акт № 1618-IV від
18.03.2004" t "_blank 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла того, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно висновку, проведеної у справі
почеркознавчої експертизи №11837/118/38/12-32
від 01 червня 2013 року підписи від імені
ОСОБА_2 у договорі про фінансову
допомогу та акті прийому-передачі від 01
грудня 2008 року виконані ймовірно
ОСОБА_2, можливо із зміною ознак
власного підписного почерку.

За правилами ст. 150 ЦПК України якщо
висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому або іншому
експерту (експертам). Якщо висновок
експерта буде визнано необґрунтованим
або таким, що суперечить іншим
матеріалам справи або викликає сумніви
в його правильності, судом може бути
призначена повторна експертиза, яка
доручається іншому експертові
(експертам).

Частиною 1 ст. 146 ЦПК України визначено,
що в разі ухилення особи, яка бере
участь у справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

За клопотанням відповідача, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
було призначено повторну
судово-почеркознавчу експертизу, з
підстав відсутності чітких та
визначених відповідей на поставлені
питання у попередньому висновку.

Згідно листа Державного
науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
МВС України №19/7-8054 від 30 жовтня 2013 року
для проведення призначеної судом
експертизи необхідні додаткові
матеріали.

На виконання вказаного листа суд
апеляційної інстанції листами від 14
листопада 2013 року та від 25 листопада 2013
року повідомив сторони про
необхідність надання оригіналів
договору про фінансову допомогу №01/12
від 01 грудня 2008 року та акта
прийому-передачі грошових коштів від
01 грудня 2008 року, а також вільні
зразки почерку та підписів ОСОБА_2 та
нотаріально завірені експериментальні
зразки.

Однак, призначена у справі експертиза
проведена не була, оскільки, як
зазначив апеляційний суд у своєму
рішенні, позивач ОСОБА_1, який жодного
разу не з'явився на судовий розгляд та
не надав, необхідних для проведення
експертизи документів, не бажав внести
певну ясність у даний спір та надати
суду обґрунтовані і допустимі докази
своїх вимог.

Проте, апеляційний суд, не з'ясувавши
причини неявки позивача до суду, чи
були вони поважними та не перевіривши
належність його повідомлення про дату
і час судового засідання, дійшов
передчасного висновку про ухилення
ОСОБА_1 від проведення призначеної у
справі експертизи, що свідчить про
неповноту з'ясування обставин у справі.

При цьому, судом взагалі не вирішено
питання про застосування правил ст. 146
ЦПК України.

На порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України апеляційний суд не сприяли
всебічному і повному з'ясуванню
дійсних обставин справи, що мають
визначальне значення у її вирішенні, а
допустив суттєву неповноту у
з'ясуванні таких обставин. Висновки
суду у порушення вимог закону
ґрунтуються на припущеннях.

Ураховуючи, що судом не дотримані всі
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин у справі, які мають значення
для правильного вирішення справи,
ухвалене судом апеляційної інстанції
рішення законним та обґрунтованим
визнати не можна, а тому воно підлягає
скасуванню з підстав, передбачених ст.
338 ЦПК України з направленням справи на
новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 24 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Г.В. Юровська

Судді:
В.П.
Гончар

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

В.О. Савченко