Провадження №: 4-с/752/124/14
У Х В А Л А

16.12.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді -
Пасинок В.С.

за участі секретаря
- Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за скаргою
ОСОБА_1 на дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Григорян
Олени Грайровни та скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження № 42571287 від 22.09.2014року, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду зі скаргою, в якій просив
скасувати постанову державного
виконавця від 22.09.2014 року про
закінчення виконавчого провадження та
зобов'язати виконати рішення.

Останню обґрунтував тим, що державним
виконавцем на підставі розпорядження
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва від
09.04.2014 року постановою від 22.09.2014 року
було закрито виконавче провадження з
виконання рішення суду щодо
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва розглянути його заяву про
нарахування йому пенсії, починаючи з
02.03.2008 року по 02.03.2011 року у
відповідності до норм діючого
законодавства з прийняттям
відповідного рішення, без наявності на
це права, оскільки державний
виконавець, маючи всі засоби зв'язку з
ним, мав можливість повідомити його про
наявність такого розпорядження. Крім
того, вказав на ненаправлення
державним виконавцем зазначеної
постанови до закінчення строку на
оскарження розпорядження.

У судовому засіданні заявник скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Старший державний виконавець Григорян
О.Г. проти задоволення скарги
заперечувала, зазначивши, що державним
виконавцем при винесенні постанови від
22.09.2014 року було повністю дотримано
вимоги чинного законодавства з метою
здійснення всіх можливих дій,
направлених на виконання рішення суду.

Заслухавши заявника та старшого
державного виконавця Григорян О.Г.,
дослідивши матеріали скарги, суд
приходить до висновку про те, що скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 17.03.2014 року
Голосіївським районним судом м.Києва
видано виконавчий лист про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва розглянути його заяву про
нарахування йому пенсії, починаючи з
02.03.2008 року по 02.03.2011 року у
відповідності до норм діючого
законодавства з прийняттям
відповідного рішення, на підставі
якого 24.03.2014 року було відкрито
виконавче провадження № 42571287 (а.с. 28, 30).

Постановою головного державного
виконавця Григорян О.Г. від 26.05.2014 року
вказане виконавче провадження на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»
було закінчено, оскільки згідно
повідомлення Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва від 21.05.2014 року № 8346/07 рішення
суду виконано, заяву ОСОБА_1 розглянуто
з прийняттям відповідного рішення, про
що останнього повідомлено листом від
09.04.2014 року № 5812/14 (а.с. 33).

Разом з тим, як встановлено в ході
розгляду скарги, вказано постанова
була скасована постановою
Голосіївського районного суду м. Києва
від 30.072014 року як передчасна з огляду на
неповідомлення Управлінням Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва сторони виконавчого
провадження та державного виконавця
про прийняте рішення (а.с. 36-37).

На виконання зазначеного судового
рішення, головним державним виконавцем
Григорян О.Г. 19.08.2014 року відповідними
постановами було скасовано
процесуальний документ - постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 26.05.2014 року та відновлено виконавче
провадження № 42571287 (а.с. 38-40).

Постановою від 22.09.2014 року виконавче
провадження № 42571287 було закінчено на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки Управлінням Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва рішення суду виконано, заяву
ОСОБА_1 розглянуто та прийнято рішення
про відмову у призначенні пенсії за
віком, розпорядження про що було
направлено на його адресу (а.с. 43-50).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладається на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну
виконавчу службу» встановлює обов'язок
державного виконавця сумлінно
виконувати службові обов'язки, не
допускати в своїй діяльності порушення
прав громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» зобов'язує
державного виконавця використовувати
надані йому права відповідно до закону
і не допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 вказаного закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 31 закону копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 закону виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Таким чином, з матеріалів справи та
виконавчого провадження вбачається, на
думку суду, що дії державного виконавця
Григорян О.Г. не містять
невідповідностей вимогам
законодавства.

З тієї ж точки зору не вбачається з
матеріалів справи та змісту
оскаржуваної постанови
невідповідності останньої вимогам
Закону України «Про виконавче
провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень.

Доказів заявником з даного приводу в
розпорядження суду не надано. До того ж,
на думку суду, перевірка законності та
обґрунтованості розпорядження
Управління Пенсійного фонду від 09.04.2014
року, а також дотримання працівниками
загальних вимог діловодства, не є
прерогативою державного виконавця та
до кола його повноважень не входить.
Розпорядження Управління Пенсійного
фонду від 09.04.2014 року на момент розгляду
справи є чинним, копія останнього
направлення на адресу ОСОБА_1, про що
свідчить реєстр поштових відправлень,
а тому доводи заявника щодо не розгляду
Управлінням Пенсійного фонду його
заяви є необґрунтованими.

Оцінюючи в сукупності оглянуті в
судовому засіданні докази, виходячи із
принципу диспозитивності та того, що
ОСОБА_1 наполягав на розгляді його
вимог саме в такому порядку, врахувавши
те, що державний виконавець діяв в
межах наданих йому Законом України
«Про виконавче провадження»
повноважень, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні скарги.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст.
19, 55 Конституції України, ст. 7 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР,
ст. ст. 11, 31, 49 Закону України «Про
виконавче провадження», Інструкції з
організації примусового виконання
рішень від 02 квітня 2012 року № 512/5, ст. ст.
383-385 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Григорян Олени Грайровни та
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження № 42571287 від
22.09.2014року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржене
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
В.С.
Пасинок