АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/87/14-ц 22-ц/774/2190/К/14
Справа № 216/87/14-ц
Головуючий у першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/2190/К/14
суддя Мазурчак В.М.
Категорія № 27 ( ІV )
Суддя-доповідач - Турік В.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді:
Турік В.П.

суддів:
Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі:
Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на заочне рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 02 червня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики
від 24 липня 2011 року в сумі 631 090,00 грн.,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань з повернення коштів.

Просив суд: стягнути з відповідача на
його користь заборгованість у розмірі
631 090,00 грн., три відсотки річних у
розмірі 37 865,40 грн. та судові витрати у
сумі 3 654,00 грн.

Заочним рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 02
червня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що судом порушено
норми матеріального права, а саме: не
враховано положення ст.ст. 1047, 1048 ЦК
України та не взято до уваги, що на
підтвердження як передачі грошей
позичальнику, так і укладення договору
позики, може пред'являтись розписка, що
й було зроблено позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
довів факту надання ним у борг коштів
ОСОБА_3

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на ї
підтвердження; 3) які правовідносин
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
липня 2011 року ОСОБА_3 в простій
письмовій формі оформлено розписку,
згідно умов якої він визнав наявність у
нього боргових зобов'язань перед
ОСОБА_2 на суму 631 090,00 грн. та
зобов'язався погашати борг щорічно
виходячи із розрахунку: 50% від прибутку
отриманого від оренди кімнат для
відпочинку в літній період у будинку
АДРЕСА_1.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 526 ЦК передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Аналогічну правову позицію висловив
Верховний Суд України за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1
ст. 355 ЦПК України, яка є обов'язковою
для судів загальної юрисдикції при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
(ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

Оскільки, в матеріалах справи наявна
розписка ОСОБА_3 щодо наявності у нього
боргових зобов'язань перед ОСОБА_5,
правовий статус якого визначено ОСОБА_3
як кредитора (а.с. 6), яка ніким не
оспорена, колегія суддів приходить до
висновку, що позивачем доведено як факт
укладення договору позики, так і факт
передачі грошових коштів у розмірі 631
090,00 грн.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 631
090,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Оскільки, згідно розписки від 24.07.2011
року ОСОБА_3 зобов'язався повертати
борг кожного року влітку, колегія
суддів приходить до висновку, що 2011
року позивачем порушено строки
виконання зобов'язань та з нього
підлягають стягненню три відсотка
річних, згідно ст. 11 ЦПК України в
межах позовних вимог, за період 2012-2013
рокуи в розмірі 37 865,40 грн. (а.с. 9:
розрахунок позивача, який є вірним та
відповідачем не оскаржується).

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів скасовує рішення суду на
підставі п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у
зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи, що призвело до
неправильного застосування норм
матеріального права та ухвалює нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК
України, колегія суддів пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог
стягує з відповідача на користь
позивача витрати на оплату судового
збору у розмірі 5 481,00 гривень, виходячи
з понесених ним витрат на сплату
судового збору за подання позову до
суду першої інстанції у розмірі 3 654,00
грн. (а.с. 1) та судового збору за подання
апеляційної скарги на рішення суду в
розмірі 1 827,00 грн. (а.с. 59).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 316
ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
задовольнити.

Заочне рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 02
червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики від
24 липня 2011 року у розмірі 631 090,00
гривень та три відсотка річних від
простроченої суми у розмірі 37 865,40
гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені судові витрати на оплату
судового збору у розмірі 5 481,00 гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: