Справа № 548/1611/14-ц
Провадження №4-с/548/2/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2014 року

Хорольський районний суд Полтавської
області в складі:

головуючого судді - Коновод О.В.,

за участю секретаря - Вовк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Хорол справу
за скаргою ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Хорольського
районного управління юстиції Полупан
Ярини Михайлівни, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі
скаргою на дії державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Хорольського районного управління
юстиції Полупан Ярини Михайлівни,
посилаючись на наступні обставини.

08.09.2014 року Апеляційний суд
Полтавської області ухвалив рішення №
548/485/14ц про розподіл спільного
часткового майна належного скаржнику -
ОСОБА_1 та її колишньому чоловікові
ОСОБА_3 по ? частки житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
кожному. На підставі зазначеного
рішення 23.09.2014 року скаржник отримала
виконавчий лист, який пред'явила до
виконання до відділу державної
виконавчої служби Хорольського
районного управління юстиції 24.09.2014
року.

24.09.2014 року державний виконавець
зазначеної виконавчої служби Полупан
Я.М. винесла постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа), залишивши без
виконання вище згаданий виконавчий
лист на тій підставі, що в резолютивній
частині рішення відсутні конкретні
зобов'язальні дії, які повинен вчинити
боржник ОСОБА_3, скаржник вважає
зазначену постанову незаконною.

В суді ОСОБА_1 скаргу підтримала
повністю.

Представник Відділу державної
виконавчої служби Хорольського
районного управління юстиції в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення скарги.

Дослідивши матеріали додані до скарги,
суд вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади, установи, організацій, посадових
чи службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Статтею 383 ЦПК України визначено право
особи, яка є учасником виконавчого
провадження, звернутись до суду із
скаргою, якщо особа вважає, що рішенням,
дією, бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, порушено
права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 384 ЦПК України, скарга
подається до суду, який видав
виконавчий документ. Відповідно до ст.
387 ЦПК України, за результатами
розгляду скарги суд постановляє
ухвалу. У разі встановлення
обґрунтованості скарги, суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

З матеріалів, доданих до скарги,
вбачається, що виконавчий лист був
виданий Хорольським районним судом
Полтавської області 08.09.2014 року.
Вказаний виконавчий лист пред'явлений
стягувачем до виконання.

24.09.2014 року державний виконавець ВДВС
Хорольського РУЮ Полупан Я.М. винесла
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа), залишивши без виконання
вище згаданий виконавчий лист на тій
підставі, що в резолютивній частині
рішення відсутні конкретні
зобов'язальні дії, які повинен вчинити
боржник ОСОБА_3, скаржник вважає
зазначену постанову незаконною.

В постанові про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 24.09.2014 року
державний виконавець зазначає, що у
виконавчому документі відсутня стадія
примусового виконання, виконавчий
документ повинен зобов'язувати
боржника вчинити певні дії або
утриматись від їх вчинення,
посилаючись при цьому на п.8 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Виконавчий лист відповідає вимогам ст.
18 ЗУ «Про виконавче провадження»,
пред'явлений вчасно, відтак відсутні
підстави для відмови в його прийнятті.

Відповідно до п. 8. ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець за наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження відмовляє у відкритті
виконавчого провадження.

Поряд з тим ЗУ «Про виконавче
провадження» не передбачено того, що не
може бути відкрито виконавче
провадження по виконанню рішення суду
згідно виданого судом виконавчого
листа у разі відсутності у виконавчому
листі стадії примусового виконання.

А відтак, державний виконавець не мав
права відмовляти у відкритті
виконавчого провадження.

Законом України «Про виконавче
провадження», іншими нормами чинного
законодавства, не передбачено такої
підстави для відмови у прийнятті до
провадження виконавчого документу та
відкритті виконавчого провадження як
відсутність у виконавчих документах
рішення зобов'язального характеру, що
покладається на органи державної
виконавчої служби.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
державну виконавчу службу» працівник
органу державної виконавчої служби
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати в
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України.

Закон України «Про виконавче
провадження» є спеціальним Законом,
який визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, а також порядок
оскарження рішень, дій та
бездіяльності державного виконавця.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Частиною 1 статті 11 Закону «Про
виконавче провадження» встановлений
обов'язок державного виконавця вживати
передбачені цим Законом заходи
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу вимог ст. 17 Закону «Про виконавче
провадження» примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Відповідно до цього Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
ст. 17 цього Закону: за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що у спірній постанові про
відмову у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець
наводить обставини, які не передбачені
статтею 26 Закону України «Про
виконавче провадження».

Крім того, суд звертає увагу на те, що
ст. 34 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що у разі, якщо
викладена у виконавчому документі
резолютивна частина рішення є
незрозумілою, державний виконавець або
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення відповідного рішення. У
разі якщо зміст виконавчого документа
є незрозумілим, державний виконавець
або сторони виконавчого провадження
мають право звернутися до органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення змісту цього документа.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України, якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

В зв'язку з цим суд вважає, що державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Хорольського РУЮ
Полупан Я.М. не вжито всіх можливих
заходів, передбачених Законом України
«Про виконавче провадження» та
«Інструкцією про проведення
виконавчих дій» по примусовому
виконанню рішення суду, а тому скарга
підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

П. 9 ч. З ст. 129 Конституції України
передбачено одну з основних засад
судочинства - обов'язковість рішень
суду.

Згідно ст. 11 ч. 2 Закону України «Про
судоустрій України» судові рішення, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання усіма органами
державної влади їх посадовими та
службовими особам на всій території
України. Невиконання судових рішень
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

Державний виконавець на зазначене не
зважила, як і на те, що виконання
будь-якого судового рішення, будучи
невід'ємною стадією процесу
правосуддя, має здійснюватись
відповідно до вимог міжнародного, яке є
частиною національного, законодавства,
- має відповідати вимогам статті 6
ратифікованої Україною Європейської
Конвенції про захист прав та основних
свобод людини 1950 року.

Ст. 2 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу". Обов'язки
державних виконавців та права
громадянина регламентовано
законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. Відповідно до ч. 2
ст. 289 ЦПК України про виконання ухвали
відповідний орган державної
виконавчої служби повідомляє суд і
заявника не пізніше ніж у місячний
строк з дня одержання ухвали суду.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження»
зазначається, що при розгляді справ за
скаргами на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та за
зверненнями учасників виконавчого
провадження суди мають керуватися
положеннями ст. 55 Конституції України,
ст. 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини.

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Отже, постанова державного виконавця
про відмову у відкритті виконавчого
провадження та відмову у прийняття
виконавчого ласта до виконання є
неправомірною, і підлягає скасуванню, а
державний виконавець чи інша посадова
особа зобов'язаний усунути допущені
порушення та відкрити виконавче
провадження за виконавчим листом у
відповідності до вимог ЗУ «Про
виконавче провадження».

В решті вимог скарга задоволенню не
підлягає, оскільки доводи щодо
неправомірної бездіяльності
державного виконавця не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи,
тому підстав для винесення окремою
ухвали суду не має.

У відповідності до положень ст. 211 ЦПК
України суд, виявивши під час розгляду
справи порушення закону і встановивши
причини та умови, що сприяли вчиненню
порушення, може постановити окрему
ухвалу і направити її відповідним
особам чи органам для вжиття заходів
щодо усунення цих причин та умов.

У даному випадку суд не вбачає підстав
для постановлення окремої ухвали
відносно державного виконавця,
оскільки визнання неправомірною
бездіяльності державного виконавця
ВДВС Хорольського РУЮ та зобов'язання
осіб усунути виявлені порушення за
результатом розгляду скарги на дії
державного виконавця є способом
судового контролю за виконанням
рішення суду, встановленого нормами
процесуального закону, та не потребує
додаткового реагування суду шляхом
постановлення окремої ухвали з того ж
самого приводу.

В порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК
України, суд зобов'язує ВДВС
Хорольського РУЮ повідомити суд про
виконання даної ухвали, не пізніше ніж
у місячний строк з дня одержання копії
такої ухвали.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 387, 389 ЦПК України,
суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Хорольського
районного управління юстиції Полупан
Ярини Михайлівни, - задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Хорольського
районного управління юстиції Полупан
Ярини Михайлівни, які виявилися у
відмові у відкритті виконавчого
провадження за виконавчим листом №
548/485/14-ц про розподіл спільного
часткового майна по 1/2, між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3.

Скасувати постанову державного
виконавця ВДВС Хорольського РУЮ від
24.09.2014 року Полупан Я.М. у справі №
548/485/14-ц про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа).

Зобов'язати державного виконавця в чи
іншу посадову особу державної
виконавчої служби прийняти до
виконання та відкрити виконавче
провадження за виконавчим листом №
548/485/14-ц, виданим Хорольським районним
судом 08.09.2014 року після пред'явлення
виконавчого листа до виконання
стягувачем.

В задоволенні решти вимог скарги,
- відмовити.

В порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК
України, зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Хорольського
районного управління юстиції
повідомити суд про виконання даної
ухвали, не пізніше ніж у місячний строк
з дня одержання копії такої ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана до апеляційного суду
Полтавької області через Хорольський
районний суд Полтавської області
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали.

Суддя :
Коновод О.В.