У х в а л а

2 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Завгородньої І.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
визнання особи такою, що втратила право
користування квартирою, виселення; за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Хортицькому району,
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області, міське комунальне
підприємство «Основаніє», треті особи:
відділ по Хортицькому району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради, приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, про поновлення строку
позовної давності для звернення до
суду, визнання незаконним та
скасування розпорядження органу
приватизації про видачу свідоцтва про
право власності на житло, визнання
недійсним та скасування свідоцтва про
право власності на житло, визнання
недійсним договору дарування квартири,
скасування реєстрації права власності
на квартиру, визнання наймачем
квартири, покладання зобов'язання на
укладання договору найму житлового
приміщення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 26 січня 2008 року її батьки ОСОБА_6
та ОСОБА_7 подарували їй квартиру
АДРЕСА_1. Разом з батьками у вказаній
квартирі проживав її племінник ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки
ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати
ОСОБА_7 Після їх смерті, ОСОБА_4
залишився проживати у вказаній
квартирі. Проте, він не сплачує
квартирну плату та плату за комунальні
послуги та завдає перешкоди у
користуванні квартирою.

Враховуючи наведене, позивач просила
усунути їй перешкоди у користуванні
квартирою, визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування квартирою
та виселити його.

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом, посилаючись
на те, що він з 24 лютого 1984 року і по
теперішній час проживає у спірній
квартирі. За цією адресою також були
зареєстровані: його мати ОСОБА_8, дід
ОСОБА_6, баба ОСОБА_7 та його брат ОСОБА_9
У 1998 році його мати ОСОБА_8 знялася з
реєстрації та виїхала до Російської
Федерації. У 2000 році мати забрала до
себе брата, а він залишився проживати у
квартирі з дідом та бабою. 22 лютого 2013
року він отримав листа, у якому ОСОБА_3
повідомила про те, що вона є власницею
квартири та просила звільнити
квартиру.

ОСОБА_4 просив поновити йому строк
звернення до суду з позовом, відповідно
до ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року)
визнати незаконним та скасувати
розпорядження органу приватизації
Хортицької районної адміністрації від
2 листопада 1998 року № 5777 про право
власності на спірну квартиру, визнати
недійсним та скасувати свідоцтво № 5777
про право власності на житло від 2
листопада 1998 року, визнати договір
дарування квартири від 23 січня 2008 року
недійсним, скасувати державну
реєстрацію права власності на квартиру
за ОСОБА_3, визнати його наймачем
квартири, покласти зобов'язання на
укладання договору найму, визнати
недійсною угоду приватизацію квартири
АДРЕСА_1 на ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 13 вересня 2013
року, позов ОСОБА_3 задоволено. Усунено
ОСОБА_3 перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_4
таким, що право користування квартирою
АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 21 листопада
2013 року, рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано розпорядження
органу приватизації про видачу
свідоцтва від 2 листопада 1998 року № 5777
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1. Визнано недійсним та
скасовано свідоцтво про право
власності № 5777 від 2 листопада 1998 року
на квартиру АДРЕСА_1. Визнано недійсним
договір дарування квартири від 23 січня
2008 року. В іншій частині позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014 року
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 21 листопада 2013 року
залишено без змін.

У травні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014 року
з підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме ст. ст 48, 71, 76, 80 ЦК Української РСР.

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, додано копії: ухвали
Верховного Суду України від 27 серпня 2008
року у справі про визнання права на
приватизацію, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру; ухвали Верховного Суду
України від 20 січня 2010 року у справі про
визнання розпорядження органу
приватизації і свідоцтва про право
власності на житло недійсними; ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 8 жовтня 2012 року у справі про
визнання недійсним розпорядження
органу приватизації і свідоцтва про
право власності на житло; ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 травня 2013 року у справі про
визнання розпорядження незаконним та
свідоцтва про право власності
недійсним.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

З копії ухвали Верховного Суду України
від 27 серпня 2008 року та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 травня 2013 року на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права вбачається, що
судові рішення у справах скасовано, а
справи передано на новий судовий
розгляд. Посилання на ухвалу суду
касаційної інстанції, якою справу
передано на новий судовий розгляд, не є
підставою для допуску справи для
перегляду Верховним Судом України
оскільки у ній не висловлено правові
позиції щодо застосування норм
матеріального права, а стосується
процесу доказування, встановлення
фактичних обставин, що є застосуванням
норм процесуального права.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що встановлений
ст. 355 ЦПК перелік підстав для подання
заяви про перегляд Верховним Судом
України судових рішень у цивільних
справах є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає. Неоднакове
застосування норм процесуального
права не може бути підставою для
подання заяви про перегляд судових
рішень Верховним Судом України згідно
з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

Одночасно із змісту заяви та долучених
до неї копій ухвали Верховного Суду
України від 20 січня 2010 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 8 жовтня 2012 року на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права. Зокрема, судові
рішення судів касаційної інстанції
ухвалені у справах, в яких предмет
спору, підстави позову та зміст
позовних вимог не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

За таких обставин, неоднакового
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права не відбулось, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні квартирою, визнання особи
такою, що втратила право користування
квартирою, виселення; за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Хортицькому району,
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області, міське комунальне
підприємство «Основаніє», треті особи:
відділ по Хортицькому району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради, приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, про поновлення строку
позовної давності для звернення до
суду, визнання незаконним та
скасування розпорядження органу
приватизації про видачу свідоцтва про
право власності на житло, визнання
недійсним та скасування свідоцтва про
право власності на житло, визнання
недійсним договору дарування квартири,
скасування реєстрації права власності
на квартиру, визнання наймачем
квартири, покладання зобов'язання на
укладання договору найму житлового
приміщення, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014 року,
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С.
Висоцька

І.М. Завгородня

О.В. Умнова

І.М. Фаловська