АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2/644/50/14
Головуючий 1 інст. - Клименко А.М.
Провадження № 22ц/790/4347/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кіся П.В.,
Шаповал Н.М.,

при секретарі - Рязановій
С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк "Укргазбанк" в особі
Харківської обласної дирекції АБ
"Укргазбанк" на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 08 травня 2014 року у справі за
позовом ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі
Харківської обласної дирекції АБ
"Укргазбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором і звернення стягнення на
предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

05 листопада 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство акціонерний
банк "Укргазбанк" в особі Харківської
обласної дирекції АБ "Укргазбанк"
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про звернення стягнення
заборгованості за кредитним договором
на предмет іпотеки, у якому просив в
рахунок погашення заборгованості
відповідача ОСОБА_1 за кредитним
договором № 68/08-Р від 23 червня 2008 року в
розмірі 144443 грн. 37 коп. звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом
її примусового продажу з прилюдних
торгів у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України "Про виконавче провадження", з
дотриманням вимог цього Закону, і
стягнути з поручителя - відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 144443 грн. 37 коп. посилаючись на
те, що між ВАТ АБ "Укргазбанк" в особі
Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк",
правонаступником якого є ПАТ АБ
"Укргазбанк" в особі Харківської
обласної дирекції АБ "Укргазбанк", та
відповідачем ОСОБА_1 23 червня 2008 року
було укладено кредитний договір №
68/08-Р, і відповідачу ОСОБА_1 відкрито
позичковий рахунок НОМЕР_1 з якого
остання отримала із каси Банку
кредитні кошти в розмірі 31600 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 13,80%
річних щомісячними платежами. В
процесі виконання кредитного договору
кредитна заборгованість позичальника
була реструктуризована, за згодою
сторін змінена валюта кредиту на
гривню, збільшено строк кредитування,
про що 24 жовтня 2011 року сторонами було
укладено Додаткову угоду № 1 до
кредитного договору. Відповідно до
цієї Додаткової угоди № 1 банк відкрив
позичальнику мультивалютну не
відновлювану відкличну кредитну лінію
з лімітом кредитування в сумі 160348 грн. 65
коп. на строк з 24 жовтня 2011 року до 21
червня 2021 року зі сплатою 14,2% річних. За
користування кредитними коштами, що не
повернуті в передбачені терміни,
процентна ставка встановлюється в
розмірі 19,2 %. Позичальник ОСОБА_1
отримала кредит в межах ліміту
кредитної лінії в сумі 160348 грн. 65 коп.
Позичальник зобов'язався здійснювати
повернення коштів з 10 листопада 2011 року
по 600 грн. на місяць, з 10 листопада 2012
року по 10 травня 2021 року по 1470 грн., а 21
червня 2021 року сплатити 1738 грн. 65 коп.

Своїх зобов'язань щодо повернення
кредитних коштів відповідач ОСОБА_1 не
виконує, в зв'язку з чим станом на 23
жовтня 2013 року за нею виникла
заборгованість за кредитом в
загальному розмірі 144443 грн. 37 коп., яка
складається з: простроченої
заборгованості за кредитом в розмірі
4819 грн. 69 коп., по процентах в розмірі 1737
грн. 03 коп., що надає банку право
дострокового стягнення усієї
заборгованості по кредиту. Також
позивач просив стягнути з відповідача
на його користь судові витрати по
справі в розмірі 1444 грн. 43 коп.

В забезпечення кредитного договору між
Банком і відповідачем ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки № 64/08-Р,
посвідчений 23 червня 2008 року приватним
нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим № 6817,
відповідно до якого в іпотеку банку
було передано однокімнатну ізольовану
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1
на праві власності.

Також в забезпечення кредитного
договору між позивачем і відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір поруки №
68/08-Р від 21 червня 2008 року, до якого
Додатковою угодою № 1 від 24 жовтня 2011
року було внесено зміни щодо валюти та
суми кредиту, строків його виконання і
процентів за користування кредитними
коштами.

Під час розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги і також
посилався на порушення відповідачами
умов вищевказаного кредитного
договору, внаслідок чого станом на 20
березня 2014 року прострочена
заборгованість відповідача ОСОБА_1 за
кредитом становить 6808 грн. 25 коп.,
поточна заборгованість 130391 грн. 65 коп.,
прострочена заборгованість по
процентах - 525 грн. 87 коп., поточна
заборгованість по процентах - 1084 грн. 13
коп., а всього загальна заборгованість
становить 138809 грн. 90 коп., яку позивач
просив стягнути з поручителя ОСОБА_2 та
в рахунок погашення цієї
заборгованості звернути стягнення на
квартиру відповідача ОСОБА_1 шляхом її
примусового продажу з прилюдних
торгів.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник
позов не визнали і пояснили, що на час
пред'явлення 10 вересня 2013 року
позивачем письмової вимоги
відповідачу ОСОБА_1 її прострочена
заборгованість за договором в
дійсності становила лише 323 грн. Інша
сума, вказана у вимозі в якості
простроченої, в дійсності такою не
була, оскільки становила періодичні
платежі, строк сплати яких ще не
закінчився. Перед зверненням до суду із
позовом позивач не направив
відповідачу ОСОБА_1 передбачену
Законом України "Про захист прав
споживачів" претензію про усунення
порушень умов договору і не дочекався
передбачених цих законом двох місяців,
протягом яких вона мала право їх
усунути. Порушення відповідачем ОСОБА_1
умов кредитного договору сталося
внаслідок нещасного випадку, який
стався з нею (зламала ногу), і затримки у
виплаті по лікарняним. На теперішній
час заборгованість, яка існувала на
момент звернення позивача до суду,
відповідачем ОСОБА_1 повністю
виплачена. Стосовно уточнених позовних
вимог представник відповідача пояснив,
що ніякої письмової претензії щодо
усунення цих порушень умов договору,
банк ОСОБА_1 взагалі не направляв, а без
дотримання цієї вимоги примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
є неприпустимим.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
причин неявки суду не повідомила,
заперечень проти позову не надала.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 травня
2014 року в задоволенні позову ПАТ АБ
"Укргазбанк" в особі Харківської
обласної дирекції АБ "Укргазбанк" до
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і звернення стягнення на предмет
іпотеки, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі
Харківської обласної дирекції АБ
"Укргазбанк" подало апеляційну скаргу,
в якій просить рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 08 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і звернення стягнення на предмет
іпотеки задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк "Укргазбанк" в особі
Харківської обласної дирекції АБ
"Укргазбанк" задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове
рішення у цивільній справі", рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно з частинами першою і третьою
статті 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник - повернути кредит та
сплатити відсотки. Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.

Таким законом є Закон України "Про
захист прав споживачів".

Згідно з положеннями пунктів 22, 23
статті 1 Закону України "Про захист прав
споживачів" споживачем вважається
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - це кошти,
що надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

За частиною першою статті 11 того ж
Закону між кредитодавцем та споживачем
укладається договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до
якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до абз. 7 п. 3.4 Рішення
Конституційного суду України по справі
№1-26/2011 від 10.11.2011 року (№15-рп/2011)
положення частин четвертої -
одинадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів"
передбачають такі права споживача, які
за своїм змістом можливо реалізувати
лише під час виконання договору
споживчого кредиту. Зокрема, це право
споживача протягом певного терміну
відкликати згоду на укладення договору
про надання споживчого кредиту без
пояснення причин; не бути примушеним
під час виконання кредитного договору
сплачувати платежі, встановлені на
незаконних засадах; достроково
повернути споживчий кредит; не бути
примушеним достроково повернути суму
споживчого кредиту у разі незначних
порушень договору; бути захищеним від
суспільного поширення інформації про
несплату боргу тощо.

Тому, в аспекті конституційного
звернення положення пунктів 22, 23 статті
1, статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України слід розуміти так,
що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Відповідно п. 10 ст. 11 Закону "Про захист
прав споживачів" якщо кредитодавець
згідно з договором про надання
споживчого кредиту одержує внаслідок
порушення споживачем умов договору
право на вимогу повернення споживчого
кредиту, строк виплати якого ще не
настав, або на вилучення продукції чи
застосування іншої санкції, він може
використати таке право лише у разі:

1) затримання сплати частини кредиту
та/або відсотків щонайменше на один
календарний місяць, а за споживчим
кредитом, забезпеченим іпотекою, та за
споживчим кредитом на придбання житла
щонайменше - на три календарні місяці;
або

2) перевищення сумою заборгованості
суми кредиту більш як на десять
відсотків; або

3) несплати споживачем більше однієї
виплати, яка перевищує п'ять відсотків
суми кредиту; або

4) іншого істотного порушення умов
договору про надання споживчого
кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов
договору про надання споживчого
кредиту вимагає здійснення внесків,
строк сплати яких не настав, або
повернення споживчого кредиту, такі
внески або повернення споживчого
кредиту можуть бути здійснені
споживачем протягом тридцяти
календарних днів, а за споживчим
кредитом, забезпеченим іпотекою, та за
споживчим кредитом на придбання житла -
шістдесяти календарних днів з дня
одержання повідомлення про таку вимогу
від кредитодавця. Якщо протягом цього
періоду споживач усуне порушення умов
договору про надання споживчого
кредиту, вимога кредитодавця втрачає
чинність.

Згідно з п. 30 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
вимога про дострокове виконання
кредитного договору навіть у разі
належного його виконання, а якщо вимогу
не буде задоволено - право звернення
стягнення на предмет застави /іпотеки
може бути заявлено заставодержателем
лише в чітко визначених законом або
договором випадках."

Відповідно до п. 41 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Верховний Суд України підтримує таку
позицію і рекомендує судам давати
мотивування всім доводам сторін у
справі, що є обов'язковим елементом
справедливого судового розгляду (ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод).

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

23 червня 2008 року ВАТ АБ "Укргазбанк" в
особі Харківської філії ВАТ АБ
"Укргазбанк", правонаступником якого є
позивач - ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі
Харківської обласної дирекції АБ
"Укргазбанк", та відповідачем ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
68/08-Р, відповідно до якого відповідачу
ОСОБА_1 було відкрито позичковий
рахунок НОМЕР_1, з якого вона отримала
із каси банку кредитні кошти в розмірі
31600 доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 13,80%
річних щомісячними платежами. В
процесі виконання кредитного договору
кредитна заборгованість позичальника
була реструктуризована, за згодою
сторін змінена валюта кредиту на
гривню, збільшено строк кредитування,
про що 24 жовтня 2011 року сторонами було
укладено Додаткову угоду № 1 до
кредитного договору. Відповідно до
цієї Додаткової угоди № 1 банк відкрив
позичальнику мультивалютну не
відновлювану відкличну кредитну лінію
з лімітом кредитування в сумі 160348 грн. 65
коп. на строк з 24 жовтня 2011 року до 21
червня 2021 року зі сплатою 14,2% річних. За
користування кредитними коштами, що не
повернуті і передбачені терміни,
процентна ставка встановлюється в
розмірі 19,2 %. Позичальник ОСОБА_1
отримала кредит в межах ліміту
кредитної лінії в сумі 160348 грн. 65 коп.
Позичальник зобов'язався здійснювати
повернення коштів з 10 листопада 2011 року
по 600 грн. на місяць, з 10 листопада 2012
року по 10 травня 2021 року по 1470 грн., а 21
червня 2021 року сплатити 1738 грн. 65 коп.

Станом на 20 березня 2014 року прострочена
заборгованість ОСОБА_1 за кредитом
становить 6808 грн. 25 коп., поточна
заборгованість 130391 грн. 65 коп.,
прострочена заборгованість по
процентах - 525 грн. 87 коп., поточна
заборгованість по процентах - 1084 грн. 13
коп., а всього загальна заборгованість
становить 138809 грн. 90 коп.

В забезпечення кредитного договору між
Банком і відповідачем ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки № 64/08-Р,
посвідчений 23 червня 2008 року приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим №
6817, відповідно до якого в іпотеку Банку
було передано однокімнатну ізольовану
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1
на праві власності.

Також в забезпечення кредитного
договору між позивачем і відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір поруки №
68/08-Р від 21 червня 2008 року, до якого
Додатковою угодою № 1 від 24 жовтня 2011
року було внесено зміни щодо валюти та
суми кредиту, строків його виконання і
процентів за користування кредитними
коштами.

10 вересня 2013 року за № 3352 позивач
надіслав відповідачу ОСОБА_1 вимогу про
усунення порушень умов кредитного
договору, яка була нею отримана 19
вересня 2013 року. Згідно цієї вимоги
сума простроченої заборгованості
відповідача ОСОБА_1 перед банком на 09
вересня 2013 року становила 1821,69 грн. і
складалася з заборгованості за липень
2013 р. в розмірі 322,69 грн. та платежу за
серпень 2013 р. в сумі 1499 грн., строк
сплати якого настає 10 вересня 2013 року. У
своїй вимозі позивач вимагав від
ОСОБА_1 протягом 10-ти днів сплатити
прострочену заборгованість у розмірі
1821,69 грн. та кредитні кошти в розмірі 140
884,65 грн., строк сплати яких за кредитним
договором ще не настав (а.с. 58).

Відповідно до обставин справи та
письмових доказів судом першої
інстанції встановлено, що станом на 09
вересня 2013 року, згідно з вимогою
(претензією) Банку № 3352 до відповідача
ОСОБА_1 сума її простроченої
заборгованості перед банком на 09
вересня 2013 року фактично становила
лише 322,69 грн. і лише за один місяць, а
саме, липень 2013 року, яка не перевищує
ані 10%, ані 5% від суми кредиту, як того
вимагають положення п.10 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів".
Крім того, пред'являючи 10 вересня 2013
року відповідачу ОСОБА_1 вимогу
(претензію) і вимагаючи від неї
дострокового повернення усієї суми
споживчого кредиту, позивач не надав
відповідачу ОСОБА_1 строк у 60
календарних днів з дня одержання нею
повідомлення про таку вимогу для
усунення допущених нею порушень умов
кредитного договору.

Що ж стосується уточнених позовних
вимог, пред'явлених позивачем до
відповідача ОСОБА_1 (а.с. 117), то суд
зазначає, що стосовно усунення
відповідачкою цих порушень умов
кредитного договору, внаслідок яких
станом на 20 березня 2014 року у неї
виникла прострочена заборгованість за
кредитом в розмірі 6808 грн. 25 коп. і
прострочена заборгованість по
процентах в сумі 525 грн. 87 коп., ніякої
вимоги щодо їх усунення Банк
відповідачу ОСОБА_1 не пред'являв
взагалі.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що внаслідок допущених відповідачем
ОСОБА_1, як споживачем, порушень умов
кредитного договору позивач право на
вимогу повернення усієї суми
споживчого кредиту, строк виплати
якого ще не настав, не отримав, а крім
того, сам порушив порядок, який передує
зверненню стягнення на предмет
іпотеки.

Сума простроченої заборгованості
відповідача ОСОБА_1 за кредитним
договором на 09 вересня 2013 року
становила 322,69 грн., а станом на 20
березня 2014 року становить 6808,25 грн., але
вона, все одно, не є співмірною з
вартістю однокімнатної квартири, яка є
предметом іпотеки та предметом даного
позову.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1, не зважаючи на скрутне
фінансове становище, яке утворилося
внаслідок тривалого захворювання та
зниження заробітної плати в органах
податкової служби, де вона працює (що
підтверджено довідкою з місця роботи
та лікарняним), незначно порушуючи
терміни сплати щомісячних платежів (до
двох місяців), систематично сплачує
кредитні кошти Банку, не має
заборгованості по сплаті процентів на
день слухання справи в суді, що
підтверджується відповідними
банківськими квитанціями та не
оспорюється представником позивача. За
порушення строків сплати щомісячних
кредитних платежів в якості штрафної
санкції до відповідача ОСОБА_1
позивачем вже застосована підвищена
процентна ставка (19% замість 14%), яку
вона не оспорю і щомісячно сплачує.

Таким чином, суд першої інстанції
вважав, що розмір простроченої
заборгованості за кредитом
відповідача ОСОБА_1 не є достатньо
значущим для позивача і не створює для
нього суттєвих негативних наслідків,
оскільки кінцевий строк повернення
кредиту за кредитним договором № 68/08-Р
від 23.06.2008 року та Додатковою угодою до
нього № 1 від 24.10.2011 року визначений
сторонами як 21 червня 2021 року.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк "Укргазбанк" в особі Харківської
обласної дирекції АБ "Укргазбанк" -
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді колегії: