У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
22 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 в інтересах
матері - ОСОБА_5, звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що його мати, опікуном якої він є,
інвалід з дитинства, глухоніма,
неосвічена людиною, і практично не вміє
читати та писати, тобто є неписьменною.
На день укладення договору з ОСОБА_6,
яка скористалась її станом здоров'я, не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, що встановлено
судовим рішенням.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив
суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
був укладений 11 травня 2006 року
між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, який був укладений 12 червня 2009
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зобов'язати
КП «Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
скасувати реєстрацію права власності
ОСОБА_7 на вказану квартиру, поновити
право приватної власності ОСОБА_5 на
квартиру, шляхом зобов'язання КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
поновити реєстрацію права власності за
ОСОБА_5, виселити ОСОБА_7 та інших
мешканців зі спірної квартири.

Рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 22 листопада
2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва від
27 лютого 2014 року, позов
задоволено частково. Поновлено строк
позовної давності. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 11 травня 2006 року між
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, та витребувано з
володіння ОСОБА_7 зазначену квартиру. У
решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 225, 226 ЦК
України (перший правочин) і
витребувавши майно у ОСОБА_7 за
наступним правочином згідно зі
ст. 338 ЦК України, суди на підставі
належним чином оцінених доказів,
поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),
дійшли до правильного висновку про те,
що ОСОБА_5 на час укладення договору
купівлі-продажу від 11 травня 2006 року,
визнана судом недієздатною, тобто
такою, що не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними, за
рішенням суду від 28 травня 2013 року, яке
є преюдиційним.

Крім того, відповідно до акта
амбулаторної комісії
судово-психіатричної експертизи від 26
січня 2012 року № 97 ОСОБА_5 станом на 11
травня 2006 року страждала стійким
хронічним психічним порушенням у
вигляді органічного ураження
головного мозку і за своїм станом не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, а стосуються
переоцінки доказів, що знаходиться
поза межами повноважень суду
касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 22 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта