справа № 1309/4975/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Іванюк
І.Д.

при секретарі с/з -
Журавльовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові справу
за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», третя особа: Інспекція з питань
захисту прав споживачів у Львівській
області про визнання несправедливими
п.п. 1.1, 2.1.4 кредитного договору,
визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки, та
зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк», ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання недійсним
договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання
несправедливими п.п. 1.1, 2.1.4 кредитного
договору, укладеного між ним і
відкритим акціонерним товариством
«Універсал Банк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», за № 11-1/796к-07 від
29.10.2007 р., а також про визнання недійсним
вказаного договору та іпотечного
договору, укладеного між ним та
відкритим акціонерним товариством
«Універсал Банк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», від 29.10.2007 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрованого у
реєстрі за № 8437. Свої позовні вимоги
мотивує тим, що 29.10.2007 р. між ним та
відповідачем було укладено кредитний
договір та іпотечний договір. При
укладенні кредитного договору
відповідачем було порушено вимоги ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів» та включено у договір
умови, які є несправедливими, зокрема
відповідно до п. 1.1 кредитного договору,
банк надав кредит у доларах США, що
суперечить вимогам чинного
законодавства, створює істотний
дисбаланс прав та обов'язків сторін
договору, погіршуючи його становище та
покладаючи на нього значно більше
відповідальності ніж на відповідача, в
тому числі і щодо ризику знецінення
національної валюти. Окрім того, п. 2.1.4
вказаного договору на нього покладено
обов'язок сплатити винагороду за
видачу кредиту у розмірі 1% від суми
кредиту, що не передбачено законом, а
тому просить визнати такі умови
несправедливими. Окрім того, вважає, що
усупереч вимог ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», при
наданні кредиту зі сторони відповідача
було порушено його права, як споживача
банківських послуг, оскільки йому не
було надано повної, доступної та
достовірної інформації про орієнтовну
сукупну вартість кредиту та інших
фінансових зобов'язань, пов'язаних з
кредитом, зокрема, не надано інформації
про умови кредитування, реальну
процентну ставку по кредиту, абсолютне
значення подорожчання кредиту, виду і
предмету кожної супутньої послуги та
обґрунтування їх вартості. Враховуючи
наведене, вважає, що відповідач свідомо
ввів його в оману щодо умов договору, а
тому просить визнати кредитний договір
недійсним, що має наслідком в силу ч. 2
ст. 548 ЦК України визнання недійсним
іпотечного договору. Просив позов
задоволити.

Третя особа із самостійними вимогами
ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх дітей
- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, подала позов до ОСОБА_2 та
ПАТ «Універсал Банк» про визнання
недійсним договору іпотеки. Свої
вимоги мотивує тим, що 29.10.2007р. між
відкритим акціонерним товариством
«Універсал Банк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрованого у реєстрі за № 8437.
Відповідно до вказаного договору
ОСОБА_2 на забезпечення виконання умов
кредитного договору № 11-1/796к-07 від
29.10.2007 р. передав у іпотеку банку
кватиру АДРЕСА_1. Вважає, що такий
договір укладено із порушенням вимог
чинного законодавства, оскільки не
зважаючи на те, що у вказаній квартирі
проживало 2-є неповнолітніх дітей, він
укладений без дозволу Органу опіки і
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
що суперечить ст. 17 Закону України від 26
квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону
дитинства".

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав з аналогічних
підстав, пояснив, що відповідач під час
укладення кредитного та іпотечного
договору свідомо приховав від нього
об'єктивну інформацію щодо кінцевої
сукупної вартості кредиту. Таким чином
відповідач ввів його в оману щодо
реальної відсоткової ставки та
кінцевої загальної суми кредиту, що
призвело до того, що його волевиявлення
при укладенні договору іпотеки не було
вільним і не відповідало внутрішній
волі, а він придбав продукцію, яка не
має потрібних споживачеві
властивостей. Із врахуванням
наведеного та в силу ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та ч. 2 ст. 548 ЦК України просить позов
задоволити. Позов третьої особи із
самостійними вимогами визнав повністю
та пояснив, що на час укладення
кредитного договору та договору поруки
вони зняли дітей із реєстрації у
спірній квартирі за згодою Опікунської
ради Залізничної районної
адміністрації ЛМР та мали намір
зареєструвати їх у квартирі по АДРЕСА_2,
однак не зробили цього і діти
продовжували проживати у вказаній
квартирі та користуватись нею. Із
вотуванням наведеного, вважає, що при
укладенні договору іпотеки були
порушені права неповнолітніх дітей на
користування спірним житлом, а тому
просив вказаний позв також задоволити.

Третя особа із самостійними вимогами
ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась,
подала заяву про розгляд справи у її
відсутності (а.с. 96).

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 заперечив, пояснив, що
відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватись в Україні у
випадках, встановлених законом. Згідно
із ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу. 04.12.2001 р. НБУ видав ВАТ
«Універсал Банк» банківську ліцензію
за № 92 та дозвіл № 92-1 на право
здійснення банківських операцій з
іноземною валютою. Позивач звернувся
до банку із заявою про надання кредиту
у іноземній валюті, а саме у доларах
США, ризики зміни курсу валюти
покладені на обидві сторони договору, а
тому підстав для визнання
несправедливими умов п. 1.1 кредитного
договору про надання кредиту у доларах
США немає. При укладенні кредитного
договору ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк», було дотримано
вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та повідомлено
позивачу у письмовій формі усю
інформацію про умови кредитування та
орієнтовану сукупну вартість кредиту,
що стверджується його підписом у
заяві-анкеті. Окрім того, ОСОБА_2 був
виданий примірник кредитного договору
та графік погашення кредиту,
відповідач не відмовився від його
підписання, а тому вважає, що підстав
для визнання такого договору недійсним
немає. З приводу позову ОСОБА_3 пояснив,
що при укладенні вказаного договору
позивачем було подано довідку Ф-4 з
місця проживання про склад сім'ї та
прописку від 25.10.2007р., відповідно до
якої інших зареєстрованих у квартирі
осіб, окрім ОСОБА_3, не було. З
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3
від 29.10.2007р. вбачається, що жодна дитина
віком до 18 років до моменту виконання
зобов'язань за кредитним договором не
буде мати права власності або права
користування спірною квартирою. Із
врахуванням наведеного просив у цих
позовах відмовити. Окрім того, просив
застосувати до вимог позивачів
наслідки спливу строку позовної
давності.

Представник третьої особи - Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Львівській області - Сорока В.С. на
підставі довіреності від 25.09.2013 п. (а.с.
165) у судовому засіданні позовні
підтримав та пояснив, що в укладеному
кредитному договорі № 11-1/796к-07 від
29.10.2007 р. не визначено розміру і
вартості кредиту, а тому відповідно до
вимог ч. 7 ст. 15 Закону України «Про
захист прав споживачів» такий договір
може бути розірваний за вимогою
споживача, якщо внаслідок надання
недостовірної, недоступної та неповної
інформації споживач придбав продукцію,
яка не має потрібних йому властивостей.
Також, вказаний договір суперечить
вимогам законодавства, так як був
наданий в іноземній валюті, а також
містить несправедливі умови щодо
позивача, покладаючи на нього значно
більше відповідальності ніж на
відповідача, в тому числі і щодо ризику
знецінення національної валюти. А тому
в силу ч. 1 ст. 11 та ч. 5 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
умови договору про надання кредиту у
іноземній валюті слід визнати
несправедливими, а сам договір -
недійсним. Окрім того, в силу ст. 548 ЦК
України слід визнати недійсним і
договір іпотеки. Просив вказані позови
задоволити.

Третя особа Орган опіки та піклування
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради у судове
засідання не з'явився, належним чином
був повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, оглянувши матеріали справи,
дослідивши зібрані у справі докази,
вирішуючи спір на підставі наданих
доказів та в межах заявлених позовних
вимог, суд приходить до наступного
висновку.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. На підставі ст. 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно ст.
216 ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Відповідно до 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» (у редакції
чинній на час укладення договору) перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про: 1) особу та
місцезнаходження кредитодавця; 2)
кредитні умови, зокрема: а) мету, для
якої споживчий кредит може бути
витрачений; б) форми його забезпечення;
в) наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями споживача; г)
тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку
кредит може бути виданий; д) орієнтовну
сукупну вартість кредиту та вартість
послуги з оформлення договору про
надання кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); е) строк, на
який кредит може бути одержаний; є)
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; ж) можливість дострокового
повернення кредиту та його умови; з)
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; и) податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію; і)
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування. У разі ненадання
зазначеної нформації суб'єкт
господарювання, який повинен її надати,
несе відповідальність, встановлену
статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно із п. 1 ч. 7 ст. 15 вказаного Закону
у разі коли надання недоступної,
недостовірної, неповної або
несвоєчасної інформаціїпро продукцію
та про виробника (виконавця, продавця)
спричинило: 1) придбання продукції, яка
не має потрібних споживачеві
властивостей, - споживач має право
розірвати договір і вимагати
відшкодування завданих йому збитків.

П. 19, 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року зазначає, що відповідно до статей
229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

П. 10,15 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» визначає, що
згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Вказана стаття визначає
правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом. Отже,
банк як фінансова установа, отримавши у
встановленому законом порядку (статті
19, 47 Закону України "Про банки і
банківську діяльність") банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення
Національним банком України
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків" є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (пункт 2
статті 5 Декрету про валютне
регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті
5 цього Декрету, який передбачає
наявність індивідуальної ліцензії
Національного банку України на
здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то,
оскільки на цей час законодавством
України не встановлено термінів і сум
кредитів у іноземній валюті як
критеріїв їх віднесення до сфери дії
режиму індивідуального ліцензування,
ця норма не може застосовуватись
судами.

П. 13 вказаної постанови визначено, що
відповідно до абзацу 3 частини першої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" надання (отримання)
споживчих кредитів у іноземній валюті
на території України забороняється. У
зв'язку із зазначеним суди повинні
виходити з того, що договір, предметом
якого є споживчий кредит в іноземній
валюті, укладений після набрання
чинності Законом України від 22 вересня
2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг", за
позовом заінтересованої особи може
бути визнаний судом недійсним.

П. 16 вказаної постанови зазначає, що
саме по собі зростання/коливання курсу
іноземної валюти не є достатньою
підставою для розірвання кредитного
договору на підставі статті 652 ЦК,
оскільки зазначене стосується обох
сторін договору й позичальник при
належній завбачливості міг, виходячи з
динаміки зміни курсів валют із моменту
введення в обіг національної валюти та
її девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

З кредитного договору № 11-1/796к-07 від
29.10.2007 р., укладеного між ОСОБА_2 та
відкритим акціонерним товариством
«Універсал Банк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», (а.с. 8-10) вбачається,
що ОСОБА_2 було надано кредит на суму 220
000 доларів США зі сплатою 12,75 відсотків
річних за користування кредитом з
кінцевим терміном повернення 28.10.2037
року. Відповідно до п. 2.1.4 вказаного
договору позивач зобов'язався сплатити
банку винагороду за видачу кредиту у
розмірі 1,0 % від суми кредиту. Як додаток
№ 1 до кредитного договору, позивачу
було вручено графік погашення
заборгованості із розрахунком
щомісячних платежів, які повинен
сплачувати позивач (а.с. 86-87). З
анкети-заяви на отримання кредиту,
підписаної ОСОБА_2 та ОСОБА_3
вбачається, що заявник мав намір
отримати кредит у сумі 220000 доларів США
для придбання нерухомості і отримав у
повному обсязі інформацію щодо
кредитування, відповідно до ч. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» (а.с.88-91).

З іпотечного договору, укладеного між
ОСОБА_2 та відкритим акціонерним
товариством «Універсал Банк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Універсал
Банк» від 29.10.2007 р., посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрованого у реєстрі за № 8437
(а.с. 11-12) вбачається, що ОСОБА_2 на
забезпечення виконання умов
кредитного договору № 11-1/796к-07 від
29.10.2007 р. передав у іпотеку банку
кватиру АДРЕСА_1. При цьому, позивачем
подано довідку з місця проживання про
склад сім»ї та прописку від 25.10.2007 р.
(а.с. 85), відповідно до якої у спірній
квартирі зареєстрована лише ОСОБА_3
Також, із заяви ОСОБА_3, яка засвідчена
нотаріально приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрована у
реєстрі № 8446, вбачається, що остання
підтвердила, що жодна дитина віком до 18
років до моменту виконання зобов'язань
за кредитним договором №11-1/796к-07к від
29.10.2007р. не буде мати права власності
або права користування спірною
квартирою, з чого вбачається, що ОСОБА_3
станом на час укладення спірного
договору знала про такий і також
зверталась до Опікунської ради
Залізничної районної адміністрації на
перереєстрацію місця проживання
неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з АДРЕСА_1 на
АДРЕСА_2 на що отримала таку згоду (а.с.
104).

З матеріалів справи (а.с. 92-95)
вбачається, що ВАТ «Універсал Банк»
отримало банківську ліцензію за № 92
від 04.12.2001 р. та дозвіл № 92-1 на
здійснення операцій із іноземною
валютою.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 було письмово
повідомлено про всі умови надання
кредиту, ознайомлено з діючими
тарифами банку та загальною вартістю
кредиту, що він підтвердив у своїм
підписом у анкеті-заяві на отримання
кредиту. При укладенні оспорюваних
договорів сторонами була досягнута
домовленість щодо усіх істотних умов
такого договору відповідно до їх волі,
що стверджується їх підписами на таких
договорах, з заявами про тлумачення
умов договору ОСОБА_2 до відповідача не
звертався.

Оскільки позивачем не надано доказів
введення його в оману при укладенні
кредитного договору № 11-1/796к-07 від
29.10.2007 року, які і несправедливості умов
п.п. 1.1, 2.1.4 такого, суд приходить до
висновку, що у позові слід відмовити за
безпідставністю вимог.

Також суд вважає безпідставним позовні
вимоги ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітніх дітей про визнання
недійсним іпотечного договору,
оскільки при укладенні такого договору
саме ОСОБА_3 шляхом підписання
нотаріально посвідченої заяви
ствердила, що інтереси її дітей не
порушуються, оскільки у вказаній
квартирі вони не проживають і не будуть
проживати до моменту виконання
зобов'язань за кредитним договором. У
матеріалах справи наявний дозвіл
Опікунської ради Залізничної районної
адміністрації на перереєстрацію місця
проживання неповнолітніх ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 що підтверджує той
факт, що саме батьки неповнолітніх на
момент укладення іпотечного договору
зобов'язались забезпечити
неповнолітніх іншим житлом. Із
врахуванням наведеного, суд приходить
до висновку, що у позові ОСОБА_3 слід
відмовити за безпідставністю вимог.

Окрім того із матеріалів справи
вбачається, що як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3
знали про умови оспорюваних договорів
на час їх підписання, вчинили усі
необхідні дії для їх укладення, а отже
на час подання позову пропутисли строк
позовної давності, а відповідач
просить застосувати наслідки пропуску
такого строку.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 212- 215 ЦПК
України, ст.ст. 6, 203, 215, 216, 230, 627, 1054 ЦК
України, Закону України «Про захист
прав споживачів», постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009 року, постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», третя особа: Інспекція з питань
захисту прав споживачів у Львівській
області про визнання несправедливими
п.п. 1.1, 2.1.4 кредитного договору,
визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки -
відмовити за безпідставністю вимог.

У позові ОСОБА_3, яка діє в інтересах
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки
та піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання недійсним договору
іпотеки - відмовити за безпідставністю
вимог.

Рішення у повному обсязі виготовлене у
5-денний строк.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя

І.Д.Іванюк