Головуючий у першій інстанції Середа
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Добряк Н.І.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та представника
відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 06 листопада 2014 року за позовом
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, до ОСОБА_5
про відшкодування моральної шкоди,

в с т а
н о в и л а:

19 серпня 2014 року представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, звернувся до суду з вказаним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що
після притягнення чоловіка позивачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_7, в квітні 2010 року до
кримінальної відповідальності за
спричинення колишній дружині,
відповідачці по справі ОСОБА_5,
тілесних ушкоджень середньої тяжкості,
остання, використовуючи цю обставину,
на протязі тривалого часу звертається
до суду з різними позовами до позивачки
та її чоловіка, які здебільшого були
необґрунтованими, неодноразово
подавала до суду клопотання про
накладення арешту на майно позивачки,
зловживаючи своїм правом. Позивачка
ОСОБА_3 вважає, що відповідачка свідомо
діяла звертаючись до суду з
необґрунтованими позовами, внаслідок
чого тривалий час була в напрузі і не
могла спокійно сприймати її явно
незаконні вимоги, через черговий позов
та арешт майна нервувала, не могла
вільно користуватись цим майном,
відчувала безпорадність, постійний
тиск на неї та її чоловіка, вона є
інвалідом другої групи, а її чоловік -
третьої групи. Внаслідок цих
неправомірних дій їй завдано моральну
шкоду, яку вона оцінює у 55000 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 13, 23, 1167 ЦК України, представник
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просив суд
позов задовольнити (а.с. 1-3).

Представник відповідачки ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, проти позову заперечувала й в
своїх усних і письмових поясненнях
зазначала, що відповідачка ОСОБА_5
зверталась до суду з позовами з метою
захисту своїх порушених прав і
наявність у справи різних судових
рішень по справах не є підставою для
стягнення з неї моральної шкоди, тому
завдання позивачці моральної шкоди не
доведено, що є підставою для відмови у
позові (а.с. 49-51)

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову відмовлено (а.с. 55).

В апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи тим, що
суд першої інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права
(а.с. 56-58).

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги представника
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, пояснення на
апеляцію представника позивачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та представника
відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
представника позивачки задоволенню не
підлягає, оскільки рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм процесуального та матеріального
права.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовуються особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

У п. 3 постанови "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995
року (з наступними змінами) Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 11 жовтня 2011 року
провадження у справі за обвинуваченням
ОСОБА_7 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за
фактом завдання колишній дружині
ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої
тяжкості, закрито за п. «г» ст. ст. 1, 6
Закону України «Про амністію» від 08
липня 2011 року, ОСОБА_7 звільнено від
кримінальної відповідальності (а.с. 8-11).

Після чого, 29 листопада 2011 року
відповідачка ОСОБА_5 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданих
внаслідок нанесення тілесних
ушкоджень та з клопотанням про вжиття
заходів забезпечення позову (а.с. 13-19), а
згодом знову звернулась до вказаним
позовом (а.с. 20-25).

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що позивачкою ОСОБА_3
не доведено в судовому засіданні, що
внаслідок дій відповідачки ОСОБА_5 по
зверненню до суду з позовами, їй
завдана моральна шкода, яка полягає у
душевних стражданнях, яких вона
зазнала у зв'язку з порушенням її прав.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Доводи представника позивачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, в апеляційній скарзі про те, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним і необґрунтованим,
оскільки судом не враховано, що
відповідача ОСОБА_5 недобросовісно
здійснювала свої право на звернення до
суду з позовом, чим завдала моральної
шкоди позиваці, не приймаються до
уваги, за таких підстав.

Згідно із ч. 1, 3 та 6 ст. 13 ЦК України
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

У разі недодержання особою при
здійсненні своїх прав вимог, які
встановлені частинами другою - п'ятою
цієї статті, суд може зобов'язати її
припинити зловживання своїми правами,
а також застосувати інші наслідки,
встановлені законом.

Загальні підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду передбачені
статтею 1167 ЦК України, відповідно до
частини 1 якої шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її завдала,
за наявності їх вини.

Предмет та підставу позову визначає
виключно позивач (ст. ст. 10, 11 ЦПК
України). Саме на зазначені норми
матеріального права посилається
позивачка ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

У п. 5 вказаної постанови Пленум
Верховного Суду України зазначив, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Так під час вирішення спорів про
відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК
України доказуванню підлягає: факт
спричинення шкоди, протиправність дій
заподіюча шкоди і його вина, причинний
зв'язок між протиправною дією та
негативним наслідками.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
позивачка ОСОБА_3 повинна була довести
в судовому засіданні обставини, на які
посилалася як на підставу вимог, але в
судовому засіданні ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції не доведені обставини щодо
завдання позивачці моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дослідив в судовому
засіданні усі докази, які є у справі, з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості, дав їм
правильну оцінку та з достовірністю
встановив, що законних підстав для
відшкодування моральної шкоди немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити, рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 06 листопада 2014 року, залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький