Провадження № 6/1522/439/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі засідань суду в
м.Одесі подання Першого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Перший Приморський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції звернувся до суду з
поданням, в якому просить встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду
ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
адреса проживання вказана у
виконавчому документі: 65009, АДРЕСА_1 до
виконання зобов’язань за виконавчим
документом.

Заявник зазначив, що у відділі
знаходиться на виконанні судовий наказ
Київського районного суду міста Одеси
№ 522/21174/13-ц, виданий 23 червня 2014 року про
стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 у розмірі 249717,62 грн..
Державним виконавцем виконуються дії
щодо примусового виконання судового
рішення, проте боржник ухиляється від
його виконання.

Сторони в судове засідання не
з’явились, про день, місце та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Про причини неявки суд
не повідомили. Заявник у поданні
зазначаєє про розгляд справи за
відсутністю представника.

Дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами, суд вважає, що
заява не підлягає задоволенню,
виходячи з наступних обставин.

Як вбачається із наданих суду
документів, постановою Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції від 09 липня 2014 року
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого документу,
виданого Приморським районним судом
міста Одеси 23 липня 2014 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошової суми в розмірі 249717,62 гривні.

09 липня 2014 року державним виконавцем
копія зазначеної постанови направлена
боржнику та стягувачу.

Суду не надані докази щодо проведення
інших дій стосовно виконання
зазначеного рішення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі —
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України (далі — ЦК),
відповідно до якої фізична особа має
право на свободу пересування. Фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України. Фізична особа може
бути обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих
немайнових прав фізичної особи (кн.
друга ЦК), а саме — до особистих
немайнових прав, що забезпечують
природне існування фізичної особи (гл.
21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269
ЦК особисті немайнові права тісно
пов'язані з фізичною особою. Фізична
особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України — до виконання
зобов'язань за рішенням.

Суду не надані належні та допустимі
докази того, що державним виконавцем
виконуються дії щодо примусового
виконання виконавчого документу та
відсутності реальної можливості щодо
виконання судового рішення, крім
обмеження свободи пересування
боржника.

За відсутністю даних щодо
проведення виконавчих дій та
відсутності реальної можливості щодо
виконання судових рішень, немає
підстав для обмеження свободи
пересування ОСОБА_1.

Керуючись ст. 5, 11, 36 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.ст.
208-210, 377-1 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання
Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції у
встановленні тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон ОСОБА_1, РНОКПП
НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання
вказана у виконавчому документі: 65009,
АДРЕСА_1 до виконання зобов’язань за
виконавчим документом.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги на ухвалу суду протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

Суддя Л. М.
Чернявська

25.12.2014