Справа № 606/1530/14-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2014 року

м.Теребовля

Теребовлянський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С.,

при секретарі Будз М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Теребовля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО»,
ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про
визнання угоди недійсною.

У судове засідання позивач не з»явився,
подав до суду письмову заяву про
розгляд справи у його відсутності,
позовні вимоги підтримує із підстав,
викладених у позові. Так, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги у позові, ОСОБА_1
вказав, що з метою придбання
автомобіля марки «ВАЗ 210994» 7 лютого 2012
року його дружина ОСОБА_2 (відповідач у
справі) з ТзОВ «АВТО ПРОСТО» уклала
угоду № 378311, згідно з умовами якої
останнє зобов»язалось надати їй у
власність вказаний автомобіль, а вона
повинна була сплачувати щомісячні
внески в оплату послуг товариства за
надання їй права на отримання
автомобіля. Зазначив, що укладення
дружиною вказаної угоди суперечить
вимогам сімейного законодавства,
оскільки, така угода виходить за межі
дрібного побутового правочину та
укладена без його згоди (усної та
письмової). Крім того, вказав, що
сплачені ОСОБА_2 20302.08 грн. внесків на
виконання спірної угоди, є коштами
подружжя, тобто належать їм на праві
спільної сумісної власності, згоди на
розпорядження якими він дружині не
надавав. Просить визнати вказану угоду
недійсною, як таку, що укладена другим
із подружжя без його згоди, та виходить
за межі дрібної побутової.

Представник відповідача товариства з
обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО» в судове засідання не з»явився,
подав до суду письмову заяву про
розгляд справи за його відсутності. У
задоволенні позову просить відмовити
із підстав, викладених у письмових
запереченнях, вважає, що позовні вимоги
є безпідставними та необгрунтованими,
оскільки предметом оспорюваної угоди є
надання послуг, а не купівля-продаж
автомобіля, та позивачем не доведено,
що кошти, сплачені ОСОБА_2 на виконання
угоди № 378311 від 7 лютого 2012 року, були
спільною сумісною власністю подружжя.

Представники відповідача ОСОБА_2
ОСОБА_3, ОСОБА_6 у судовому засіданні
позов ОСОБА_5 визнали із підстав,
викладених у ньому, та в доповненнях до
заяви про визнання позову, поданих до
суду 6 листопада 2014 року. Просять його
задовольнити.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у
справі, встановив

1 травня 1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено шлюб, про що Книзі реєстрації
актів про укладення шлюбу зроблено
актовий запис № 15.

7 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО»
укладено угоду № 378311 із додатками № 1
та № 2, відповідно до умов якої
відповідач зобов»язався надати
позивачу послуги через систему
придбання автомобіля марки «ВАЗ 210994» у
групах «Авто Так». Таку угоду та
додатки №№ 1,2 ОСОБА_2 підписала
добровільно, про що свідчить її підпис
в угоді та додатках. Підписання ОСОБА_2
угоди та додатків до неї вказує на те,
що вона погодилась із усіма
визначеннями, умовами та змістом угоди
і додатків до неї, а також заявила, що
має згоду іншого з подружжя на
укладення цієї угоди (ст.10 угоди).

Згідно з ст.2,3 вказаної угоди ТзОВ
««АВТО ПРОСТО»» гарантує учаснику
системи права на отримання автомоблія
за умови виконання учасником усіх
зобов»язань, передбачених угодою.

Виконуючи свої зобов»язання,
відповідач ОСОБА_2 сплатила щомісячні
платежі та вступний внесок на загальну
суму 20302.08 грн.

Відповідно до ч.1-3 ст.65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду із
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Нормами Сімейного кодексу України не
передбачено подання згоди другого із
подружжя на отримання послуг.

Згідно з ч.1 ст.31 ЦК України правочин
вважається дрібним побутовим, якщо він
задовольняє потреби особи, відповідає
її фізичному, духовному чи соціальному
розвитку та стосується предмета, який
має невисоку вартість.

Судом встановлено, що предметом
укладеної між ОСОБА_2 та ТзОВ «АВТО
ПРОСТО» є надання послуг системи
АвтоТак, спрямованих на придбання
автомобіля, а не купівля-продаж
автомобіля, яка згідно із п.8.1 додатку
№ 2 відбуватиметься між постачальником
автомобіля та учасником системи
(ОСОБА_2.) після виконання нею умов,
передбачених угодою, тобто в
майбутньому, для чого і подаватиметься
згода позивача ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що для
укладення відповідачем ОСОБА_2 із ТзОВ
«АВТО ПРОСТО» угоди № 378311 із додатками
№ 1 та № 2 від 7 лютого 2012 року про
надання послуг згоди відповідача
ОСОБА_1 не потребується, оскільки
згідно із ч.2 ст.65 ЦК України вважається,
що ОСОБА_2 при укладенні цієї угоди
діяла за згодою свого чоловіка.

Під час розгляду справи позивачем не
доведено, що кошти, які вносила його
дружина ОСОБА_2 на виконання умов
оспорюваної угоди, належать йому та
останній на праві спільної сумісної
власності, а також тієї обставини, що
послуги, які є предметом вказаної
угоди, мають високу вартість чи
відносяться до цінного майна.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача про несправедливість умов
угоди та підписання її ОСОБА_2 під
впливом обману, які підтримані
представниками відповідача ОСОБА_2,
оскільки ОСОБА_1 не є стороною угоди, та
судом розглянуто справу за позовом
ОСОБА_2 до ТзОВ «АВТО ПРОСТО» про
визнання угоди із вказаних підстав
недійсною.

Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний право чин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Таким чином, аналізуючи встановлені у
судовому засіданні обставини, суд
вважає, що передбачених ст.215 ЦК
України підстав для визнання
оспорюваної угоди недійсною немає.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені у судовому
засіданні обставини, суд вважає, що
підстав для визнання недійсною угоди
від 7 лютого 2012 року № 378311, укладеної
між ОСОБА_2 та відповідачем
товариством з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО», немає,
права позивача, як другого з подружжя,
відповідачами не порушені, а тому у
задоволенні його позовних вимог про
визнання угоди недійсною слід
відмовити.

Керуючись ст.10,60,88,179,212-215 ЦПК України,
ст.203,215 ЦК України, ст.65 СК України, суд,
-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО», ОСОБА_2
про визнання угоди недійсною
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Тернопільської області через
Теребовлянський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя