У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І., Гончара
В.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
«Донецькміськтепломережа» до ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
господарський суд м. Донецька,
територіальне управління Державної
судової адміністрації України у
Донецькій області, про стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
«Донецькміськтепломережа» на рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 2 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 2 вересня 2013 року,

в с т а н о в
и л а:

У березні 2012 року комунальне
комерційне підприємство Донецької
міської ради
«Донецькміськтепломережа» звернулося
до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1.
Відповідач за послуги опалення та
гарячого водопостачання не сплачує,
тому за період з 1 листопада
2007 року по 1 березня 2012 року виникла
заборгованість у розмірі 3 337, 17 грн, з
яких 3 286, 33 грн - сума основного боргу,
21,09 грн- три проценти річних, 29,75 грн -
інфляційних втрат, яку просив стягнути
з відповідача.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Київського
районного суду м. Донецька від 2 липня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 2 вересня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Київського
районного суду м. Донецька від 2 липня
2013 року, ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 2 вересня 2013 року,
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що ОСОБА_3 працює
суддею господарського суду Донецької
області, а тому згідно Закону України
«Про статус суддів», який відповідно
до п. 1 ч. 2 розділу XII «Прикінцевих
положень» Закону України від 7 липня 2010
року «Про судоустрій та статус суддів»
діяв до 1 січня 2011 року, мала 50% знижку
на оплату за займане нею та членами її
сім'ї житло, комунальні послуги, у тому
числі за водопостачання та теплову
енергію. Позивач у порушення вимог
зазначеного Закону помилково
відповідачеві нарахував платежі за
комунальні послуги у розмірі 100%.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних
обставинах, встановлених судом, і
відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працює
суддею господарського суду Донецької
області, проживає у квартирі АДРЕСА_1 та
є споживачем комунальних послуг, які
надає позивач.

За загальним правилом в Україні
визначається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй
(стаття 8 Конституції України).

Суди повинні вирішувати справи на
підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, інших
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а в
разі невідповідності таких
нормативно-правових актів Конституції,
законам України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У ст. 6 Конституції України
зазначається, що органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження в установлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України. Діяльність судової
системи визначається Конституцією
України та на час виникнення спірних
правовідносин Законом України «Про
статус суддів» та Законом України від
7 лютого 2002 року «Про судоустрій
України».

Статтею 130 Конституції України
закріплюється обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів як складову
конституційних гарантій їх
незалежності та недоторканості (ч. 1 ст.
126 Конституції України).

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 44 Закону
України «Про статус суддів» (чинного
на час виникнення спірних
правовідносин) позивач мав право на
50% знижку на оплату за займане ним та
членами його сім'ї житло, комунальні
послуги (водопостачання, газ,
електрична та теплова енергія,
установка і користування домашнім
телефоном).

Закріплені в ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про статус суддів» гарантії
незалежності суддів полягають в
заходах правового захисту,
матеріального і соціального
забезпечення, які не можуть бути
скасовані чи зменшені іншими правовими
актами.

Тобто, зважаючи на особливий статус
суддів як носіїв судової влади, за ними
законодавчо було закріплено ряд
соціально-правових гарантій, що
спрямовані на забезпечення належного
виконання судом своїх конституційних
функцій із забезпечення дії принципу
верховенства права, захисту прав і
свобод людини та громадянина,
утвердження й забезпечення яких є
головним обов'язком держави. Указана
пільга є однією з державних гарантій,
спрямованих на реалізацію цього
принципу.

Згідно з пунктом 5 рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про
соціальні гарантії громадян) зупинення
законом про Державний бюджет України
дії інших законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій, внесення
змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового)
правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не
відповідає ст. ст. 1, 3, ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 8,
ч. 2 ст. 19, ст. ст. 21, 22, п. 1 ч. 2 ст. 92, ч. ч. 1, 2,
3 ст. 95 Конституції України.
Таким чином, Верховна Рада України не
повноважна при прийнятті закону про
Державний бюджет України включати до
нього положення про внесення змін до
чинних законів України, зупиняти дію
окремих законів України та/або
будь-яким чином змінювати визначене
іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

Отже, право, установлене ч. 9 ст. 44 Закону
України «Про статус суддів» і
гарантоване Конституцією України, не
може бути порушеним шляхом звуження
змісту та обсягу визначених гарантій
незалежності суддів, а саме ненадання
бюджетного фінансування видатків на
відшкодування суддям витрат на оплату
житла та наданих комунальних послуг у
розмірі 50% від установлених
тарифів.

Порядок, за яким пільга компенсується
пільговику після її оплати установою, з
якою він перебуває в трудових
відносинах, у межах її бюджетних
асигнувань, суперечить змісту ст. 130
Конституції України, ст. 123 Закону
України від 7 лютого 2002 року «Про
судоустрій України», ч. 9 ст. 44 Закону
України від 15 грудня 1992 року «Про
статус суддів», а тому не може бути
застосована до цих правовідносин.

Відповідний правовий висновок
викладений в постанові Верховного Суду
України від 30 січня 2013 року № 6-142цс12,
яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Оскільки судами встановлено, що
відповідач мала 50% знижку на оплату за
займане нею та членами її сім'ї житло,
комунальні послуги, у тому числі за
водопостачання та теплову енергію,
суди дійшли правильного висновку про
відсутність у відповідача боргу перед
позивачем за комунальні послуги,
надані протягом січня 2011 - лютого 2012
року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи та вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про відсутність у
відповідача заборгованості за
комунальні послуги.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки
наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и
л а:

Касаційну скаргу комунального
комерційного підприємства Донецької
міської ради
«Донецькміськтепломережа» відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 2 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 2 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І.Амелін

В.П.Гончар

С.О.Карпенко

В.О.Савченко