Справа № 464/8935/14
Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/7148/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю: ОСОБА_2 та
її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Сихівського районного суду м.
Львова від 21 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 21 жовтня 2014 року відмовлено
у задоволенні заяви ОСОБА_2 про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржувана ухвала є незаконною.
Вважає, що причини пропуску строку для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання є поважними та наводить
аналогічні причини пропуску такого
строку, на які вона покликалась в суді
першої інстанції.

Просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою задовольнити заяву ОСОБА_2 про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожна людина при
визначенні її громадянських прав і
обов'язків має право на справедливий
судовий розгляд.

Складовою справедливого судового
розгляду згідно даної Конвенції та
практики Європейського суду з прав
людини є своєчасне та повне виконання
судових рішень, з метою запобігання
заподіяння шкоди одній із сторін.

Частиною 5 ст.124 Конституції України
визначено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими для виконання на всій
території України.

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 13 травня 2010 року визнано
мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
відповідно до умов якої відповідач
зобов'язується не пізніше 15 червня 2010
року повернути позивачу решту суми
боргу в сумі 6900 доларів США, які по
курсу Національного банку України
становлять в еквіваленті 55200 грн.
Зазначена ухвала суду не оскаржувалась
сторонами і набрала законної сили.

16 червня 2010 року за заявою ОСОБА_2 від
28.05.2010 року їй був виданий виконавчий
лист, що підтверджується довідковим
листком до справи, який нею, як
ствердила ОСОБА_2, одразу ж був
пред'явлений до виконання(а.с.25,55).

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», що діяв на той
час ( 09.03.11 року Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
виконавче провадження» та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб)» строки
пред'явлення виконавчих документів до
виконання змінено) встановлено строк
пред'явлення виконавчих документів до
виконання протягом трьох років з
наступного дня після набрання рішенням
законної сили чи закінчення строку,
встановленого у разі відстрочки чи
розстрочки виконання рішення.

Як вбачається з листа начальника ВПВР
УДВС ГУЮ у Львівській області від 28.02.2013
року та постанови старшого державного
виконавця Денисяка Т.Г. про повернення
виконавчого документа стягувачу від
27.02.2013 року, ОСОБА_2 відповідно до вимог
ч.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження» чітко було роз'яснено її
право повторного пред'явлення
виконавчого листа до виконання в
строк до 27.02.2014 року.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_2
просила поновити строк для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання, оскільки такий строк був
пропущений з поважних причин і такою
причиною зазначала перебування
протягом півтора року на розгляді у
Залізничному районному суді м.Львова
її позову до боржника ОСОБА_4 та її
доньки ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним.

Згідно із ч.2 ст.24 Закону України «Про
виконавче провадження» стягувач, який
пропустив строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
має право звернутися із заявою про
поновлення строку пред'явлення до
суду, який видав виконавчий документ,
або до суду за місцем виконання. Суд
розглядає таку заяву в десятиденний
строк, якщо інше не передбачено
законом.

Відповідно до ч.1 ст.371 ЦПК України
стягувачам, які пропустили строк
для пред'явлення виконавчого
документа до виконання з причин,
визнаних судом поважними, пропущений
строк може бути поновлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2
про поновлення строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
районний суд виходив з того, що причини
пропуску строку, вказані заявником, не
є поважними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що оскаржувана ухвала є
законною, а тому відсутні підстави для
її скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Керуючисьст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1,
313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м.
Львова від 21 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: