Справа № 464/6631/14-ц
пр.№ 2/464/1517/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2014 року

м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Борейка С.В.

з участю секретаря судового засідання
Калітовській А.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особи
відділ опіки та піклування Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради, Сихівський районний
відділ державної міграційної служби у
м.Львові про дозвіл на тимчасовий виїзд
за кордон неповнолітньої дитини без
згоди батька, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із
позовом, в якому просить дозволити їй
без згоди батька ОСОБА_2 оформляти
документи для тимчасового виїзду
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за межі України до досягнення ОСОБА_3
повноліття. В обґрунтування позовних
вимог покликається на те, що перебувала
в зареєстрованому шлюбі з відповідачем
з 3 червня 2006 р., який розірвано на
підставі рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 30 листопада
2011 р. Від шлюбу мають неповнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 За рішенням
суду місце проживання сина після
розлучення визначено за нею. На час
звернення з даним позовом до суду
дитина повністю перебуває на її
утриманні, а відповідач після
розлучення не бере участі у вихованні
та утриманні спільного сина та взагалі
не цікавиться життям дитини. На даний
момент ОСОБА_3 займається в секції
кіокушинкай карате «КАНКУ». В травні 2014
р. представники «Спортивного клубу
«КАНКУ» повідомили її про те, що в
літній період є можливість
організувати відпочинок та спортивні
збори для групи дітей, в т.ч. і її сину.
Вона погодилась на таку пропозицію і її
повідомили про те, що необхідно
готувати документи необхідні для
виїзду дитини за межі України.
Враховуючи той факт, що син є
неповнолітнім, то необхідний письмовий
дозвіл обох батьків на вивезення
дитини за межі України. На даний момент
позивач з колишнім чоловіком не
підтримують жодних стосунків і тому
отримати від нього дозвіл добровільно
не видається можливим. Враховуючи
вказаний вище факт, вона направила на
адресу проживання відповідача
рекомендований лист із запрошенням
його до приватного нотаріуса ОСОБА_4
задля оформлення та нотаріального
посвідчення дозволу на вивезення
нашого спільного сина, але вказаний
лист повернувся у зв'язку із
закінченням строку зберігання. Після
зазначених дій позивач звернулась із
клопотанням про дозвіл на виїзд до
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
у зв'язку з чим він видав їй постанову
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії, де зазначено, що враховуючи те, що
ОСОБА_2 не з'явився для підпису
вказаного клопотання, нотаріус не має
права посвідчувати такий документ.
Таким чином, якщо батько не виконує
своїх обов'язків та своєю діяльністю
перешкоджає їй у вихованні та
оздоровленні спільного сина, суд
повинен надати їй дозвіл на вивезення
ОСОБА_3 за межі України. Враховуючи той
факт, що ОСОБА_2 постійно проживає на
території Російської Федерації
вбачається за необхідне надати даний
дозвіл до досягнення ОСОБА_3
повноліття.

У судове засідання позивач не
з'явилася, подала суду заяву про
слухання справи у її відсутності, позов
підтримує в повному обсязі, просить
задоволити та проти заочного рішення
не заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином в порядку
ст.ст.74-76 ЦПК України викликався до
суду, а тому згідно із вимогами ст.ст.224,
225 ЦПК України суд постановив ухвалу
про заочний розгляд справи.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином були повідомлені про розгляд
справи, а тому суд вважає за можливе
розглядати справу у їх відсутності.

У зв'язку з неявкою сторін фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197
ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та
з'ясувавши її дійсні обставини справи,
суд приходить до наступного висновку, з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції
України сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права
дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка
набрала чинності для України 27 вересня
1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Дитині
забезпечується такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року, дитині
законом або іншими засобами повинен
бути забезпечений спеціальний захист і
надані можливості та сприятливі умови,
які б дозволяли їй розвиватися фізично,
розумово, морально, духовно та у
соціальному розумінні здоровим та
нормальним шляхом і в умовах свободи та
гідності.

За приписами ст.ст.141, 150, 155 СК України,
відповідно до яких, мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини, не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини,
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток, батьківські
права не можуть здійснюватись всупереч
інтересам дитини, здійснення батьками
своїх прав має ґрунтуватись на повазі
до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки
мають право звертатися до суду за
захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Громадянин України не може бути
позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Згідно з ч.1 ст.64 Конституції України
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України.

У відповідності до ч.3 ст.313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів) піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України
від 21 січня 1994 р. «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі
паспортів громадянам України для
виїзду за кордон і проїзних документів
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №231 від 31
березня 1995 року, з наступними змінами і
доповненнями, за відсутністю згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
за кордон може бути дозволений за
рішенням суду.

Судом встановлено, що з 3 червня 2006 р.
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
перебували у шлюбі, який роз рваний
рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 30 листопада 2011 р. (справа
№2-2430/11). В даному шлюбі сторони мають
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає разом з матір'ю та
перебуває на утриманні останньої.
Дитина займається в секції
кіокушинкай карате «КАНКУ», яка
організовує відпочинок та збори для їх
групи за межами України. Відповідач
проживає в Російській Федерації.

Відповідач ухиляється від надання
згоди на виїзд сина за межі України,
зокрема не з'явився до нотаріуса для
посвідчення відповідного клопотання,
це є перешкодою для вільного розвитку
дитини, його зайняттю в спортивній
секції та вільному відпочинку.
Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
даної справи, до суду не з»явився та не
направив свого представника.
Відповідно пояснень з приводу
заявлених позовних вимог не надав. Тому
суд, на підставі аналізу наявних в
матеріалах справи доказів, приходить
до висновку, що відповідач зловживає
своїми правами і ухиляється від
надання добровільної згоди на виїзд
дитини за кордон. Зважаючи на те, що
такий дозвіл відповідатиме інтересам
дитини, в цій частині вирішення питання
про надання згоди на виїзд дитини за
кордон без згоди батька та його
супроводу необхідне в судовому
порядку строком на один рік з часу
набрання рішенням законної сили. Таким
чином, позов слід задоволити частково.

На підставі ст.ст.33, 51, 64
Конституції України, ст.313 ЦК України,
ст.7, 141, 150, 154, 155 СК України, Закону
України від 21 січня 1994 р. «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» , Правил оформлення і
видачі паспортів громадянам України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№231 від 31 березня 1995 р., та керуючись
ст.ст.10, 60, 208, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, с
у д , -

у х в а л и в :

позов задоволити частково.

Надати дозвіл на виїзд за межі України
малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
згоди та супроводу батька ОСОБА_2, у
супроводі матері ОСОБА_1 строком на
один рік з часу набрання рішенням
законної сили

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Львівської
області через Сихівський районний суд
м.Львова протягом 10 днів з дня
отримання його копії. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо таку не було подано. У разі подання
такої рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Заочне рішення суду може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
до Сихівського районного суду м.Львова
протягом 10 днів з дня отримання його
копії. Заочне рішення набирає законної
сили відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Головуючий