У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого

Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,

Штелик С.П.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
договору довічного утримання
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Суворовського районного суду
м. Херсона від 7 листопада 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області від 6 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, мотивуючи його тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати
ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась
спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1,
який розташований на земельній ділянці
площею 0,0668 га. Оскільки позивачка є
єдиною спадкоємицею, 17 грудня 2009 року
вона звернулась до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини. У січні 2010 року їй стало
відомо, що за життя її мати уклала із
відповідачами договір довічного
утримання. Позивачка вважала, що
договір довічного утримання є
недійсним, оскільки її мати страждала
на дифузний кардіосклероз,
атеросклероз, цукровий діабет та
проходила лікування в Міській
геріатричній лікарні у відділені, яким
завідує ОСОБА_4, а тому перебувала в
залежності від відповідачки, що
змусило ОСОБА_6 укласти договір
довічного утримання на невигідних для
неї умовах.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивачка просила суд визнати
недійсним договір довічного утримання
від 22 грудня 2005 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Суворовського районного
суду м. Херсона від 7 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області від 6 лютого 2014 року,
позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір довічного
утримання від 22 грудня 2005
року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4,
ОСОБА_5

Вирішено питання про стягнення
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5
просять суд касаційної інстанції
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_3
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

За договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК
України).

Відповідно до частини 1 статті 233 ЦК
України правочин, який вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 23 постанови від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах,
характеризуються тим, що особа їх
вчиняє добровільно, усвідомлює свої
дії, але вимушена це зробити через
тяжкі обставини.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_3,
суди обґрунтовано виходили із того, що
спірний правочин був укладений ОСОБА_6
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, оскільки
ОСОБА_6 хворіла на різні захворювання,
проходила лікування у відповідачів, що
дозволяло ОСОБА_6 забезпечувати
найбільш оптимальне та ефективне
лікування, крім того, умови договору
довічного утримання не могли
гарантувати ОСОБА_6 достатнього,
якісного та необхідного матеріального
забезпечення.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 7 листопада 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області від 6 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун С.П. Штелик

4

Справа № 6-11118св14