Справа № 466/7639/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 листопада 2014 року Шевченківський районний суд м. Львова

В складі: головуючої - судді Баєвої О.І.

при секретарі Лелик О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності, -

у с т а н о в и в:

08.10.2013р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання її однією сім'єю з ОСОБА_4 без шлюбу з 1993 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати частково недійсним заповіт складений на ОСОБА_2 в частині розпорядження щодо 1/2 частини добудови до будинку АДРЕСА_1; визнати добудову до будинку АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_4; визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частини прибудови (мансарди) до будинку АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,13га, кадастровий номер НОМЕР_1

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1993 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У жовтні 1997 року вони, спільно розпочали перебудову будинку АДРЕСА_1, яку закінчили у 1998 році. В результаті перебудови, замість горища в будинку утворився другий поверх, де вони разом проживали аж до смерті ОСОБА_4 Після смерті останнього вона дізналася про наявність заповіту, згідно якого ОСОБА_4 заповів все своє майно своєму сину ОСОБА_2 Вважає, що здійснена нею та померлим ОСОБА_4 добудова є спільною сумісною власністю, оскільки створена спільною працею. Крім того зазначає, що для обслуговування вищезгаданого будинку у власність ОСОБА_4 була передана земельна ділянка, площею 0,1300 га., яку також вважає спільною сумісною власністю, а тому просить суд позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в тексті позовної заяви. Просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечила, покликаючись на письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Просила у задоволені позову відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюруба Л.Я. в судове засідання не з'явилась, однак направила на адресу суду заяву, у якій проти задоволення позову заперечила та просила суд слухати справу у її відсутності. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, спадкову справу №2/2013, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

На думку суду, питання про встановлення факту проживання однією сім'єю, слід розглядати за правилами позовного провадження, оскільки особа звертається до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, який може вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб. Крім цього аналогічне трактування закону зазначене у абзаці першому п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування".

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін: сторони та інші особи зобов'язані довести ті обставини, на які вони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 3 Сімейного Кодексу України ознаками, притаманні для сім'ї, визначено спільне проживання; спільний побут; взаємні права та обов'язки, та які свідчать про усталені відносини, притаманні подружжю.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1993 року проживали разом з ОСОБА_4, як фактичне подружжя, по день смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1, де вели спільне господарство, побут та мали спільний бюджет. Даний факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 даними в судовому засіданні, крім цього дані обставини не заперечувались і відповідачем по справі.

Згідно копії свідоцтва про смерть, бланк серії НОМЕР_2, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 7) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що Сихівським відділом відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 869.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовна вимога в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є підставною та її слід задовольнити.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_4, рішенням виконавчого комітету Броховицької селищної ради від 03.09.1998р. №204 /а.с. 87/, останньому дозволено виконати переобладнання стрихового приміщення в житлове по АДРЕСА_1. На підставі вищезазначеного рішення, з метою покращення житлових умов, позивач ОСОБА_1, та ОСОБА_4 у 1998 р., спільною працею, за спільні кошти провели прибудову (мансарди), яка актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських приміщень індивідуального забудовника ОСОБА_4 від 07.10.1998р. /а.с. 88/ була прийнята в експлуатацію, однак належним чином не зареєстрована. Даний факт також стверджується показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 даними в судовому засіданні.

Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва.

Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-135цс13, предметом якої був спір про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна і зробив правовий висновок, про те, що майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Оскільки судом встановлені обставини, не лише щодо факту спільного проживання позивача та ОСОБА_4, а й ті обставини, що спірне майно було переобладнане внаслідок спільної праці, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання добудову до будинку АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності позивача на 1/2 частину спірного майна є підставними та їх слід задовольнити.

Щодо решти позовних вимог, то суд вважає що у їх задоволені слід відмовити, враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно копії заповіту посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюрубою Л.Я. (а.с. 43) гр. ОСОБА_4 на випадок своє смерті, усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на випадок його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів своєму синові - відповідачу по справі.

У статті 1257 Цивільного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав, згідно яких заповіт може бути визнаний недійсним, або визнані недійсними його окремі розпорядження. Виходячи зі змісту позовної вимог, суд вважає, що відсутні будь-які правові підстави для визнання вищезгаданого заповіту частково недійсним, оскільки у заповіті не міститься окремих розпоряджень щодо конкретного майна, яке належало спадкодавцю на праві приватної власності, а вказано лише у загальному: "усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на випадок його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідає своєму синові". А тому, на думку суду до спадкового майна належить лише 1/2 частина добудови до будинку АДРЕСА_1, як об'єкту спільної сумісної власності подружжя, яке проживало без реєстрації шлюбу, а не вищезгадана добудова в цілому.

Крім цього, на думку суду земельна ділянка площею 0,13га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, в силу п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_4, оскільки Рішенням Брюховицької селищної ради №1031безоплатно передана останньому для ведення особистого селянського господарства та на підставі вищезгаданого рішення ОСОБА_4 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 331, 1257 ЦК України, ст. 74 СК України суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без шлюбу з 1993 року по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати добудову до будинку АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину добудови (мансарди) до будинку АДРЕСА_1, яка складається з: коридору площею 3,8 кв.м., коридору площею 2,8 кв.м., службової кімнати площею 19,9 кв.м., житлової кімнати площею 11,4 кв.м., кухні площею 12 кв.м., санвузла площею 2,3 кв.м., службової кімнати площею 22,9 кв.м.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Баєва