У Х В А Л А

Іменем України

03.06.2014

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області

в складі : головуючого - судді
Вернік В.М.,

із участю : - секретаря Росовської
О.Ю.,

- представника заявника ОСОБА_1,

- державного виконавця Шелепової Г.О.,

- заінтересованої особи ОСОБА_2,

- представника заінтересованої особи
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Жмеринці скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_4 на рішення державного
виконавця,

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 26.05.2014 року
звернувся до Жмеринського
міськрайонного суду з даною скаргою на
постанову державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції Шелепової Г.О. від
14.05.2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження, яку просив
визнати неправомірною та скасувати,
зобов`язати державного виконавця
усунути порушення та відкрити
виконавче провадження за судовим
наказом №130/2876/13-ц від 05.05.2014 року про
повернення ОСОБА_4 земельної ділянки
загальною площею 0,070, розташованої по
АДРЕСА_1, а також повідомити про
виконання ухвали суд та заявника не
пізніше, ніж у місячний строк з дня
одержання ухвали суду, посилаючись на
відповідність виконавчого документа, у
відкритті провадження за яким
відмовлено, вимогам
нормативно-правових актів України.

В судовому засіданні представник
заяника підтримав вимоги скарги з
викладених у ній обгрунтувань.
Зауважив, що оскаржене рішення
державним виконавцем прийнято
передчасно, без подання заяви про
роз'яснення рішення суду або зміну
способу та порядку виконання судового
рішення. Вимоги щодо зобов'язання
державного виконавця усунути
порушення, відкрити виконавче
провадження та повідомити про
виконання ухвали суду аргументував
потребою запобігти прийняттю ним
аналогічного рішення, можливості чого
особисто не виключає. Просив
задоволити скаргу.

Державний виконавець заперечила проти
задоволення скарги, вважаючи, що
вказана у виконавчому листі
резолютивна частина судового рішення
не містить передбаченого, зокрема, ст.75
Закону України "Про виконавче
провадження" найменування вимоги
зобов'язального характеру, що виключає
підстави примусового вчинення
виконавчих дій. Також зауважила, що із
змісту виконавчого листа є
незрозумілим ким саме повинно
здійсноватись визначене судом
повернення земельної ділянки
стягувачу.

Заінтересована особа та її представник
висловили думку про недостатню
конкретизованість судового рішення,
відмову у відкритті виконавчого
провадження за яким оскаржено.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, вивчивши
представлені докази суд доходить
наступного.

Згідно положень ч.1 ст.383, ч.2 ст.384, ч.1
ст.385 ЦПК України учасники виконавчого
провадження мають право звернутись до
суду, який видав виконавчий документ,
із скаргою, якщо вважають, що рішенням
державного виконавця під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи, у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатись про таке
порушення.

Відповідно ч.2,3 ст.387 ЦПК України у разі
встановлення обгрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення
неправомірними та зобов'язує
державного виконавця або іншу посадову
особу державної виконавчої служби
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення чи іншим шляхом

поновлює його порушені права чи
свободи; якщо оскаржуване рішення були
прийнято або вчинено відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця і права чи свободи заявника
не було порушено, суд постановляє
ухвалу про відмову в задоволенні
скарги.

Згідно ч.1,2 ст.2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України; примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Відповідно вимогам ч.1 ст.25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

У відповідності до положень ч.1 ст.24
Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець
відмовляє у прийнятті до провадження
виконавчого документа, строк
пред'явлення для примусового виконання
якого закінчився, про що виносить
відповідну постанову.

Згідно ч.1,4 ст.26 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Постанова державного виконавця про
відмову у відкритті виконавчого
провадження може бути оскаржена
заявником у десятиденний строк з дня її
надходження у порядку, встановленому
цим Законом.

Згідно ст.32 Закону України "Про
виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Так, вчасність оскарження
представником заявника постанови
державного виконавця ніким не
заперечена.

З пояснень учасників судового розгляду
встановлено, що постановою державного
виконавця відділу ДВС Жмеринського
міськрайонного управління юстиції
Шелепової Г.О. від 14.05.2014 року
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження за виконавчим листом,
виданим Жмеринським міськрайонним
судом 05.05.2014 року згідно рішення
Жмеринського міськрайонного суду від
12.11.2013 року в справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та
знесення самочинної будівлі з підстав
того, що резолютивна частина даного
виконавчого листа не містить заходів
примусового виконання, які відповідно
до Закону України "Про виконавче
провадження" має вчинити державний
виконавець, а саме:стягнути,
зобов'язати, поновити, передати тощо,
внаслідок чого цей виконавчий документ
не підлягає виконанню.

Вказані обставини підтверджуються
копіями вказаної постанови та
виконавчого листа (а.с.5,7 відповідно).

Окрім того, з копії оскаржуваної
постанови вбачається одночасне
вирішення в ній державним виконавцем
питання про відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа,
вчинення чого відповідною нормою
закону передбачено лише у випадку
закінчення строку пред'явлення для
примусового виконання виконавчого
листа, що з огляду на застережений у
ньому термін пред'явлення до виконання
до 16.12.2014 року визначає, що такий строк
наразі не минув, а отже постанова
державного виконавця в цій частині не
відповідає вимогам закону.

Ця постанова є також незаконною в
частині відмови у відкритті
виконавчого провадження з наведених у
ній підстав, оскільки обставини, на які
послався державний виконавець не є
передбаченими законом іншими
обставинами, які виключають здійснення
виконавчого провадження, так як
резолютивна частина судового рішення
за змістом виконавчого листа містить
вимогу про вчинення певної дії на
користь стягувача, що в даному
конкретному випадку слід вважати
передбаченим судовим рішенням захід
примусового виконання.

З цих підстав суд погоджується із
відповідними доводами представника
заявника стосовно незаконності
оскаржуваної постанови та не приймає
до уваги викладені державним
виконавцем заперечення, оскільки
останні є відверто надуманими та не
відповідають вимогам закону. Судом
також відкидаються доводи державного
виконавця та заінтересованих осіб
стосовно недостатньої конкретизації в
рішенні суду механізму та учасників
його виконання, що у жодному разі не
може слугувати підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження,
оскільки може бути належно з'ясовано
шляхом звернення до суду за
роз'ясненням рішення, або за потреби із
клопотанням про заміну способу порядку
виконання судового рішення.

Разом з тим, суд вбачає безпідставність
вимог представника заявника щодо
зобов'язання державного виконавця
усунути порушення та відкрити
виконавче провадження, оскільки в
межах вирішення питання про оскарження
рішення державного виконавця суд не
вправі наперед вирішувати зобов'язання
останнього щодо безальтернативного
вчинення певної процесуальної дії, у
зв'язку з чим вимоги скарги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Обов'язок повідомлення суд та заявника
про виконання ухвали у місячний строк з
дня її одержання процесуальним законом
прямо покладено на відповідний орган
державної виконавчої служби, що не
становить потреби додаткового
застосування судом аналогічного
зобов'язання, а надто до державного
виконавця, який є окремим суб'єктом
правової відповідальності.

Таким чином, в судовому засіданні
знайшли підтвердження обставини
відсутності визначених законом
підстав, виключно за наявності яких
державним виконавцем може бути
вирішено питання щодо відмови у
відкритті виконавчого провадження та
відмови у прийнятті виконавчого
документу, що визначає обгрунтованість
скарги в частині визнання оскаржуваної
постанови незаконною, скасування якої
судом у даному конкретному випадку є
належним та достатнім способом
поновлення порушених прав заявника.

Решту заявлених вимог судом з
наведених мотивувань визнано
безпідставними, у зв'язку з чим
задоволенню вони не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.383-387, 389 ЦПК України, ст.2, 24-26, 32 Закону
України "Про виконавче провадження",
суд -

УХВАЛИВ :

Скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції у Вінницькій
області Шелепової Г.О. від 14.05.2014 року
про відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа та відмову у
відкритті виконавчого провадження за
виконавчим листом №130/2876/13-ц, виданим
05.05.2014 року Жмеринським міськрайонним
судом Вінницької області.

У задоволенні решти заявлених вимог
відмовити.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строків її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
її проголошення, Апеляційному суду
Вінницької області через Жмеринський
міськрайонний суд.

Суддя
Вернік В.М.