Справа № 445/1955/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/7312/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділу
державної виконавчої служби
Золочівського районного управління
юстиції Львівської області на ухвалу
Золочівського районного суду
Львівської області від 12 вересня 2014
року у справі за поданням відділу ДВС
Золочівського РУЮ Львівської області
про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України,-

встановила:

11 вересня 2014 року державний виконавець
відділу ДВС Золочівського РУЮ Гуляк
М.І. звернувся в Золочівський районний
суд Львівської області з поданням про
тимчасове обмеження П»ясецького І.І. у
праві виїзду за межі України до
виконання останнім зобов'язань, згідно
виконавчого листа № 2-155 виданого 25.03.2009
року Радехівським районним судом
Львівської області.

Подання обгрунтовував тим, що на
примусовому виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Золочівського районного управління
юстиції перебуває виконавче
провадження № 405/3 з виконання
виконавчого листа № 2-155, виданого
Радехівським районним судом
Львівської області 25.03.2009 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8
аліментів на утримання сина ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним 23 років
в розмірі 1/4, з всіх видів його
заробітку.

Станом на 01.02.2014 року заборгованість із
сплати аліментів по зазначеному
виконавчому провадженню становить
17375,82 грн. Просив подання задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Золочівського
районного суду Львівської області від
12 вересня 2014 року у задоволенні подання
державного виконавця відділу ДВС
Золочівського РУЮ Гуляк М.І. про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив державний
виконавець відділу ДВС Золочівського
РУЮ Замківська М.І., вважає оскаржувану
ухвалу незаконною.

В апеляційній скарзі зазначає, що
боржник не вжив заходів щодо виконання
своїх зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду та у строк наданий для
самостійного виконання рішення суду не
виконав.

Про ухилення боржника від покладених
на нього зобов'язань свідчить
порушення ст. 12 ЗУ «Про виконавче
провадження», оскільки боржник на
вимогу державного виконавця не
з»явився у ВДВС та не повідомив про
свої доходи, що свідчить про наявність
підстав для обмеження останнього у
праві виїзду за кордон.

Просить скасувати ухвалу
Золочівського районного суду
Львівської області від 12.09.2014 року та
постановити нову ухвалу, якою подання
задовольнити.

Представник ВДВС Золочівського
районного управління юстиції в судове
засідання не прибув, подав заяву про
розгляд справи без участі представника
ВДВС Золочівського РУЮ.

Стягувач ОСОБА_8 та боржник ОСОБА_2
будучи повідомленими належним чином
про день та час розгляду справи, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення їм поштових відправлень
(а.с. 19.21), в судове засідання
апеляційної інстанції не прибули, не
повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання
районний суд виходив з того, що
державним виконавцем не надано
доказів, які свідчили б про те, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього судом.

Крім цього, зазначив, що наявність у
боржника можливості перетину кордону
не може бути підставою для обмеження
його конституційних прав.

Судом встановлено, що на примусовому
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Золочіського
районного управління юстиції
перебуває виконавче провадження № 405/3
з виконання виконавчого листа № 2-155,
виданого Радехівським районним судом
Львівської області 25.03.2009 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8
аліментів на утримання сина ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним 23 років
в розмірі 1/4, з всіх видів його
заробітку. (а.с. 3).

Постановою головного державного
виконавця Золочівського ВДВС РУЮ
Мартинюк З.І. від 16.04.2009 року відкрито
виконавче провадження з виконання
зазначеного вище виконавчого листа.
(а.с. 4, зворот).

Заборгованість із сплати аліментів по
зазначеному виконавчому провадженню
становить 17375,82 грн. (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судового рішення та рішень інших
органів (посадових осіб) вирішується
судом за місцезнаходженням органу
державної виконавчої служби за
поданням державного виконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів, які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений
законодавством, а також рішеннями, що
підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Скориставшись наданими йому законом
повноваженнями, державний виконавець
звернувся в суд з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_2, як
боржника у праві виїзду за межі України
до виконання останнім своїх
зобов»язань (а.с. 1-2).

Згідно положень ст. 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України"
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
закордонного паспорта або тимчасово
обмежено у праві виїзду за кордон у
разі ухилення боржника від виконання
зобов"язань, покладених на нього
рішенням суду, - до виконання
зобов'язань.

Частиною 3 ст. 6 цього ж Закону
встановлено, що паспорт може бути
тимчасово вилучено у випадках,
передбачених пунктами 1-9 ч. 1 цієї
статті. Тимчасове вилучення паспорта
здійснюється судом.

В свою чергу, статтею 33 Конституції
України визначено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України є
винятковим заходом обмеження
особистої свободи фізичної особи, який
застосовується лише при наявності
достатніх на це підстав, аналіз же
перелічених вище норм дає підстави
стверджувати, що необхідною умовою для
застосування видів тимчасового
обмеження у виїзді за кордон є
встановлення факту умисного ухилення
боржника - фізичної особи від виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Із запитів державного виконавця та
відповідей на них вбачається, що
інформація про наявність у боржника
ОСОБА_2 зареєстрованих речових прав на
нерухоме майно, транспортні засоби,
земельні ділянки відсутня (а.с. 5-6
звороти).

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Застосування тимчасового обмеження
права особи на виїзд за межі України (за
кордон) необхідно вважати доцільним у
випадках, коли особа ухиляється від
виконання зобов'язання, покладеного на
неї рішенням суду.

Обґрунтовуючи факт ухилення боржника
від виконання судового рішення,
державний виконавець у поданні
покликався лише на наявність
заборгованості. Проте, сама по собі
зазначена обставина не може вважатися
такою, що підтверджує вину боржника в
несплаті сум та ухиленні від виконання
рішення суду.

В силу положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України, як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання,
яке при цьому є оціночним поняттям.

Між тим, до подання не долучено жодних
доказів, з яких можливо було б зробити
висновок чи дійсно мало місце ухилення
боржника від виконання рішення суду,
яке полягає в тому, що він вчиняє
будь-які свідомі діяння, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні при тому, що
виконати цей обов'язок у нього є всі
реальні можливості і цьому не
заважають будь - які незалежні від
нього об'єктивні обставини. Відсутні
такі відомості й в змісті подання.

Також, колегія суддів звертає увагу на
те, що права і обов'язки сторін та інших
учасників виконавчого провадження
передбачені у ст. 12 ЗУ «Про виконавче
провадження».

У ч. 6 вказаної статті Закону визначено,
що боржник зобов'язаний: утримуватися
від вчинення дій, які унеможливлюють
чи ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

В свою чергу, державний виконавець не
надав суду беззаперечні докази того, що
боржник ухиляється від виконання своїх
зобов"язань, покладених на нього
рішенням суду, а також обов"язків,
встановлених ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче
провадження».

Не надано суду і доказів того, що
боржник має закордонний паспорт та
виїжджає за межі України і відповідно,
може виїхати за межі України з метою
ухилитися від виконання покладених на
нього судовим рішенням грошових
зобов'язань.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними, оскільки суд першої
інстанції вирішив питання про відмову
у тимчасовому обмеженні права боржника
у виїзді за межі України з дотриманням
вимог процесуального закону (ст. 377-1 ЦПК
України) та Закону України "Про порядок
виїзду з України та в'їзд в Україну
громадян України", а тому підстав для
скасування оскаржуваної ухвали немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Золочівського
районного управління юстиції
Львівської області - відхилити.

Ухвалу Золочівського районного суду
Львівської області від 12 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин