АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2333/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 613/2093/13-ц
Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Котелевець А.В.,

суддів - Кіпенка
І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря
- Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Богодухівського
районного суду Харківської області від
22 вересня 2010 року по справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Харківського обласного
управління до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про виселення,

в с т а
н о в и л а:

В квітні 2009 року Відкрите акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - ВАТ «Держощадбанк») в
особі філії - Харківського обласного
управління звернулося у
Криасноградський районний суд
Харківської області з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
виселення.

На обґрунтування позивач вказав,
що на підставі рішення Краснокутського
районного суду Харківської області від
22 березня 2001 року Краснокутське
відділення ВАТ «Державний ощадний банк
України» набуло право власності на
будинок з господарськими будівлями
АДРЕСА_1.

22 березня 2006 року відповідачам
направлена вимога про звільнення
будинку, яку вони не виконали,
продовжуючи безпідставно володіти та
користуватись цим майном.

Посилаючись на підстави,
передбачені статтями 316, 317, 321 ЦК
України, просив виселити ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення, анулювати реєстрацію за
вказаною адресою.

Ухвалою Краснокутського
районного суду Харківської області
від 19 серпня 2009 року справу передано на
розгляд до Богодухівського районного
суду Харківської області.

Заочним рішенням Богодухівського
районного суду Харківської області від
22 вересня 2010 року позов задоволено.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4
виселені з будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

Відділ громадянства і реєстрації
фізичних осіб Краснокутського
районного відділення ГУ МВС України в
Харківській області зобов'язано зняти
з анулюванням реєстрації ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 за вказаною
адресою.

З ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на
користь ВАТ «Державний ощадний банк
України» в солідарному порядку
стягнуто 16 грн. 00 коп. судових витрат.

Заяви відповідачів про перегляд
заочного рішення Богодухівського
районного суду Харківської області
від 8 травня 2012 року залишені без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального, процесуального права,
просить скасувати заочне рішення суду
першої інстанції. Зокрема, зазначає, що
рішення ухвалено за її відсутності в
той час як вона не може пересуватися на
таку відстань з смт. Краснокутська
Харківської області до місця
розташування суду; її заява з проханням
представляти інтереси прокуратурою
Богодухівського району Харківської
області залишена без задоволення;
Краснокутське відділення ВАТ
«Державний ощадний банк» є неналежним
відповідачем, оскільки 22 березня 2001
року не приймало участь у розгляді
справи.

Позивач, інші відповідачі рішення
суду першої інстанції не оскаржили,
своїх заперечень на апеляційну скаргу
не надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
- зміні з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції вважав доведеними вимоги
позивача про виселення відповідачів зі
спірного будинку з підстав,
передбачених ст. 109 ЖК України, у зв'язку
з чим реєстраційний орган зобов'язаний
зняти ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 з
реєстрації за даною адресою. Однак
повністю погодитись з таким висновком
не можна, оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, неправильно застосував норми
матеріального права.

Матеріали справи свідчать, що 15
грудня 1997 року укладено договір № 6, за
умовами якого ОСОБА_2 отримав в
Краснокутському відділенні № 2840
Ощадбанку кредит в сумі 9 500 грн. 00 коп.

З метою забезпечення своєчасного
повернення суми кредиту укладено
договір застави, за умовами якого у
випадку несплати у встановлений термін
суми кредиту ОСОБА_2 зобов'язувався
відшкодувати цю суму за рахунок коштів,
вилучених від продажу житлового
будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_1.

Рішенням Богодухівського
районного суду Харківської області
від 14 квітня 1999 року для задоволення
вимог ВАТ «Державний ощадний банк
України», зміненого на Публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» (далі - ПАТ
«Держощадбанк»), в особі
Краснокутського відділення № 2840 за
кредитною угодою № 6 від 15 грудня 1997
року звернуто стягнення на житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1.

На підставі ухвали
Краснокутського районного суду
Харківської області від 22 березня 2001
року за ВАТ «Держощадбанк України» в
особі Краснокутського відділення № 2840
визнано право власності на дане
домоволодіння.

Право власності зареєстровано
Краснокутським бюро технічної
інвентаризації 31 липня 2001 року за
реєстровим № 225.

На підставі рішення
Краснокутського районного суду
Харківської області від 18 серпня 2004
року з Краснокутського відділення
державного ощадного банку № 2840 на
користь ОСОБА_2 стягнута різниця
вартості казаного житлового будинку в
розмірі 29 522 грн. 00 коп.

22 березня 2006 року відповідачам
направлена вимога про звільнення
будинку, яку вони не виконали (а. с. 3-5, 7
т. 1; 5, 33, 196 т. 2).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону від
17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, №
4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у
право власника можливе лише на
підставах, передбачених законом.

Самостійного права на будинок
АДРЕСА_1 на підставах, передбачених
законом (найм, оренда, вселення
наймачем чи на підставі ордера тощо -
ст. 810 ЦК України, статті 61, 64 ЖК України)
відповідачі не набули.

Рішення Богодухівського
районного суду Харківської області від
14 квітня 1999 року та Краснокутського
районного суду Харківської області від
18 серпня 2004 року, а також ухвала
Краснокутського районного суду
Харківської області від 22 березня 2001
року набули законної сили та в
установленому законом порядку не
скасовані, що не заперечував в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2

З огляду на це, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову та
виселення відповідачів зі спірного
житлового приміщення без надання
іншого житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги про
розгляд справи за відсутності ОСОБА_1
не можуть бути прийняті до уваги.

Про розгляд справи ОСОБА_1 була
належним чином повідомлена, про що є
розписка з її особистим підписом на а.
с. 202 т. 2. До того ж, в суді апеляційної
інстанції не надано доказів, які вона
могла подати до суду першої інстанції,
та які могли вплинути на нову оцінку
наявних у справі доказів з урахуванням
її позиції.

Посилання на те, що філія
Харківського обласного управління ВАТ
«Ощадбанк» є неналежним позивачем,
оскільки не була учасником судового
процесу під час розгляду справи
Краснокутського районного суду
Харківської області не ґрунтуються на
законі.

Предметом даного позову є виселення
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 з будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення, а не визнання права
власності на дане домоволодіння.

Крім того, згідно реєстраційного
посвідчення від 31 липня 2001 року
Краснокутське бюро технічної
інвентаризації Харківської області
посвідчило, що вказане житло
зареєстроване за ВАТ «Держощадбанк»,
на праві оперативного управління
Краснокутського відділення № 2840.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 6 квітня 2011 року № 502
затверджено зміни до Статуту ВАТ
«Держощадбанк», що є невід'ємною
частиною Статуту. Зокрема, абзац перший
і третій пункту шостого викладено у
такій редакції:

«Банк є юридичною особою, має
відокремлене майно, може від свого
імені набувати майнових і особистих
немайнових прав, у тому числі вчиняти
правочини (договори, контракти), бути
позивачем та відповідачем (учасником
судового розгляду) в судах загальної
юрисдикції (в тому числі господарських,
адміністративних судах) або
третейських судах»;

«Банк набуває статусу юридичної
особи в установленому законодавством
порядку».

Разом з тим, рішення суду першої
інстанції в частині зобов'язання
відділу громадянства і реєстрації
фізичних осіб Краснокутського
районного відділення ГУ МВС України в
Харківській області зняти з
анулюванням реєстрації відповідачів
за вказаною адресою підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в позові в цій
частині.

Відповідно до ч. 1 ст.
319 ЦК України власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства дає
підстави для висновку про те, що в разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення прав
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
з зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1
п. п. 1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Богодухівського районного
суду Харківської області від 22 вересня
2010 року змінити.

В позові Відкритого акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Харківського
обласного управління про зобов'язання
Відділу громадянства і реєстрації
фізичних осіб Краснокутського
районного відділення ГУ МВС України в
Харківській області зняти ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 з реєстрації в
будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня його проголошення
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

судді