Справа № 464/7005/14
Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/7257/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та
відповідача ОСОБА_4 розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа -
Сихівський районний відділ у м.Львові
головного управління ДМС у Львівської
області про визнання таким, що втратив
право на користування жилим
приміщенням та зняття з реєстрації, -

в с т
а н о в и л а:

В липні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись в суд з
позовом до ОСОБА_4, третя особа -
Сихівський районний відділ у м.Львові
головного управління ДМС у Львівської
області в порядку ст.405 ЦК України про
визнання відповідача таким, що втратив
право на користування належною
позивачам на праві власності квартирою
АДРЕСА_2 та зняття його з реєстрації в
цій квартирі.

На обґрунтування позовних вимог
позиваються не те, що відповідач був
зареєстрований у даній квартирі
04.10.2005р., оскільки з 23.07.2004 року
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2. Шлюб між сторонами розірвано
08.12.2010 р. Після розірвання шлюбу
відповідач фактично не проживає за
місцем реєстрації, що підтверджується
актами, складеними ЛКП „Під Зуброю", а
проживає за адресою: АДРЕСА_1, участі у
витратах на оплату комунальних послуг
не бере. На прохання позивачів знятись
з реєстрації відмовився це зробити,
мотивуючи тим, що є співвласником даної
квартири. На даний час ОСОБА_2 створила
нову сім`ю, яка проживає у спірній
квартирі. Відповідач не пов'язаний з
позивачами спільним побутом, взаємних
прав та обов'язків між ними немає, не є
членом сім'ї жодного з позивачів, не
проживає в даній квартирі, а тому
реєстрація місця проживання у квартирі
не лише порушує права власників
квартири, а й суперечить нормам ЗУ „Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання".

Рішенням Сихівського районного
суду м.Львова від 15 жовтня 2014 року цей
позов задоволено частково. Судом
постановлено визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право на користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.
Вирішено питання судових витрат. В
решті позовних вимог відмовлено.

Вищевказане рішення в
апеляційному порядку оскаржив
відповідач ОСОБА_4 Вважає його
незаконним та необґрунтованим.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд
неправильно застосував норми
матеріального права. При постановленні
рішення не врахував, що сторони з 2004
року перебували у зареєстрованому
шлюбі, а в 2005 році за згодою
співвласників будинку та позивача,
як чоловік поселився у спірну квартиру
на правах члена сім'ї, зареєструвався
та постійно проживав там. Після
розірвання шлюбу між сторонами в 2010
році, в даній квартирі знаходяться
документи та особисті речі апелянта,
однак не в змозі їх забрати через те, що
не може потрапити в спірну квартиру.
Крім того стверджує, що суд
неправомірно відкрив провадження у
даній справі, оскільки є рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 28.02.2012 року та від 06.11.2013 року між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав. Просить
рішення суду скасувати та закрити
провадження у справі або залишити
заяву без розгляду (а.с. 45-47).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_4 на
обґрунтування апеляційної скарги,
заперечення на скаргу представника
позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог, матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить достатніх підстав
для задоволення цієї скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, в супереч
доводам апелянта, з достатньою
повнотою та всебічністю дослідив
надані сторонами докази, вірно
встановив фактичні обставини справи,
спірні правовідносини та правильно
застосував матеріальне і процесуальне
право при вирішенні даного позову.

Відповідно до ст.212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст.317 ЦК України
визначено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України власник має
право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
сім'ї та інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та
ст. 1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17.07.1997 року відповідно до
Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950
року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до
Конвенції, закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст.405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

За змістом ч.4 ст.156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу,
зокрема, його дружина, діти і батьки.
Членами сім'ї власника будинку може
бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з ним і
ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України,
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік.

Як вбачається з матеріалів справи
та безспірно встановлено судом першої
інстанції, позивачі ОСОБА_2 (колишнє
прізвище ОСОБА_2), ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 є співвласниками квартири
АДРЕСА_2 що підтверджується свідоцтвом
про право власності (а.с.4-6). Відповідач
ОСОБА_9 зареєстрований у даній
квартирі з 04 жовтня 2005 року, як чоловік
позивача ОСОБА_2 з якою шлюб було
розірвано 08.12.2010 р..

Як встановлено судом, вбачається
з матеріалів даної цивільної справи а
також з матеріалів цивільних справ
Сихівського районного суду№2-2299/11 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
останнього таким, що втартив право на
користування житловим приміщенням з
підстав ст.71 ,72 ЖК України та №9999/13-ц за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про виселення
відповідача із спірної квартири з
підстав ст.391 ЦК України, останній ще в
період перебування у шлюбі з ОСОБА_2
внаслідок постійних конфліктів
покинув квартиру АДРЕСА_2 та не
проживає в ній по теперішній час.

В ході апеляційного розгляду
справи ОСОБА_4 пояснив що внаслідок
того, що колишня його дружина замінила
замки у спірній квартирі в травні 2010
року, він не має доступу у вказану
квартиру та став проживати в квартирі
своїх батьків АДРЕСА_1. З питанням щодо
усунення йому перешкод користуватись
спірною квартирою та вселення в цю
квартиру до суду не звертався, вважаючи
, що спір вирішиться мирним шляхом. На
даний час одружився, створив нову сім`ю
і фактично протягом року проживає в
квартирі батьків дружини по АДРЕСА_3

Відповідачем не надано суду
жодних доказів на підтвердження того,
що після розлучення з ОСОБА_2 в грудні
2010 року він намагався вселитись в
спірне житло та що йому чинились
перешкоди в цьому.

Таким чином, в матеріалах справи
відсутні належні докази того, що
ОСОБА_4 з поважних причин не проживає у
спірній квартирі АДРЕСА_2 а тому суд
першої інстанції, виходячи із
фактичних обставин справи та положень
ст.405 ЦК України дійшов вірного
висновку про те, що ОСОБА_4 втратив
право на користування спірною
квартирою, як такий, що понад рік без
поважних причин не проживає в ній.

Твердження апелянта про те, що
судами вже вирішувались аналогічні
позови позивачів, а тому провадження у
даній справі слід закрити, є
безпідставними, оскільки, як
вбачається з наведених вище матеріалів
цивільних справ Сихівського районного
суду №2-2299/11 та №9999/13-ц, судами
вирішувались позовні вимоги ОСОБА_2,
заявлені з інших правових підстав.

З огляду на наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що Сихівським
районним судом м. Львова правильно
встановлено фактичні обставини справи,
зібраним доказам дана належна оцінка,
правильно застосовано матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, передбачена чинним Цивільним
процесуальним кодексом України,
рішення відповідає вимогам закону, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому не
вбачає підстави для його скасування чи
зміни цього рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ч.1 ст. 308,ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 15 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.