№ 2-5592-14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Бобровник О.В.

при секретарі:
Мурга Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 - про стягнення боргу за
договором позики, відсотків за
користування грошима та 3% річних за
прострочку виконання зобов'язання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 - про стягнення боргу за
договором позики, відсотків за
користування грошима та 3% річних за
прострочку виконання зобов'язання.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в
січні 2011 року між ним та відповідачем
було укладено договір позики у вигляді
письмової розписки.

Відповідно до умов договору відповідач
позичив у позивача 36100 дол. США, які мав
повернути до кінця 2011 року.

Позивач зазначав, що відповідач вчасно
запозичені гроші не повернув, від дати
обумовленого строку повернення грошей
минуло півтора роки.

В зв'язку із зазначеним позивач просив
суд стягнути з відповідача на свою
користь борг за договором позики в сумі
36100 дол. США, відсотки за користування
грошима в сумі 30 060,24 грн. та 3% річних за
прострочку виконання зобов'язання в
сумі 12024 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився,
направивши до суду замість себе
представника, який в судовому
засіданні позовну заяву підтримав в
повному обсязі, просив суд про
задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, направивши до суду замість
себе представника, який в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував посилаючись на те, що
17.01.2011р. ОСОБА_2 дійсно було написано
розписку, у зв'язку з тим, що після
смерті його матері, ОСОБА_3, між
відповідачем та позивачем було
укладено договір про розподіл
спадкового майна від 17.01.2011 р., за яким
відповідач отримав у власність
квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, не
дивлячись на те, що договір про
розподіл спадкового майна було
укладено без грошової компенсації,
позивач, після підписання цього
договору почав вимагати у відповідача
частину коштів у якості компенсації, в
зв'язку з чим відповідачу довелось
написати розписку, про те, що він
отримав від позивача гроші в борг у
сумі 36100 дол. США. Також представник
відповідача зазначав, що 25.10.2011 року,
відповідач надав позивачу грошові
кошти в розмірі 36 100 дол. США. в
присутності інших осіб, оригінал
розписки відповідач у позивача не
просив, а останній не надавав. В зв'язку
із зазначеним представник відповідача
просив су відмовити в задоволенні
позову повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 17. 01. 2011 року
ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші в борг в
сумі 36100 дол. США, що підтверджується
копією розписки відповідача, яка
міститься в матеріалах справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечуючи проти вимог
позивача посилався на те, що 17.01.2011р.
ОСОБА_2 дійсно було написано розписку, у
зв'язку з тим, що після смерті його
матері, ОСОБА_3, між відповідачем та
позивачем було укладено договір про
розподіл спадкового майна від 17.01.2011 р.,
за

яким відповідач отримав у власність
квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, не
дивлячись на те, що договір про
розподіл спадкового майна було
укладено без грошової компенсації,
позивач, після підписання цього
договору почав вимагати у відповідача
частину коштів у якості компенсації, в
зв'язку з чим відповідачу довелось
написати розписку, про те, що він
отримав від позивача гроші в борг у
сумі 36100 дол. США.

Вбачається, що представник відповідача
посилаючись на те, що спірна розписка
про отримання грошових коштів була
написана позивачам не з метою
отримання грошей від позивача в борг, а
з інших підстав (зазначених вище),
представником відповідача не було
надано до суду належних доказів на
підтвердження обставин на які він
посилався заперечуючи проти вимог
позивача, а тому суд критично ставиться
до вищезазначених заперечень
представника відповідача.

Так, з розписки про отримання грошей
вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язався
повернути борг ОСОБА_1 до кінця 2011 року.

Встановлено, що відповідач вчасно
запозичені гроші позивачу не повернув,
в зв'язку з чим позивач просив суд про
задоволення позову.

Представник відповідача заперечуючи
проти вимог позивача посилався також
на те, що 25.10.2011 року, відповідач надав
позивачу грошові кошти в розмірі 36 100
дол. США. в присутності інших осіб,
оригінал розписки відповідач у
позивача не просив, а останній не
надавав.

Під час розгляду справи, представник
відповідача заявив клопотання про
допит свідка ОСОБА_4, яка пояснила суду,
що їй не відомо чи брав відповідач у
позивача гроші в борг, оскільки під час
написання розписки вона присутньою не
була. Також свідок пояснила суду, що
вона була присутньою при тому, як
відповідач передавав позивачу грошові
кошти в розмірі 36 100 дол. США., однак
зазначила, що їй не відома в зв'язку з
чим зазначені кошти передавались
позивачу.

Встановлено, що 17. 01. 2011 року ОСОБА_2
позичив у ОСОБА_1 гроші в борг в сумі 36100
дол. США, які зобов'язався повернути до
кінця 2011 року, однак у вказаний термін
відповідач борг позивачу не повернув,
на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
кодексу. Якщо позичальник своєчасно не
повернув речі, визначені родовими
ознаками, він зобов'язаний сплатити
неустойку відповідно до статей 549-552
цього кодексу, яка нараховується від
дня, коли речі мали бути повернуті, до
дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього кодексу.

Встановлено, що позивач виконав свої
договірні зобов'язання перед
відповідачем у повному обсязі,
передавши останньому грошові кошти в
сумі, визначеній договором позики.

Однак, у встановлений договором строк,
відповідач не повернув позивачу борг,
тим самим порушивши умови надання
позики.

Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначенні
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Враховуючи те, що 17. 01. 2011 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір
позики, суд приходить до висновку, що
вони дійшли згоди щодо істотних умов
договору та взяли на себе зобов'язання
щодо виконання даного договору.

У зв'язку з тим, що відповідач не
повернув у встановлений договором
строк суму позики позивачу, суд
приходить до висновку про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованості за договором позики від
17. 01. 2011 року в сумі 36100 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ станом на 22. 06. 2013
року становить 288 547,30 грн.

Позивач також просив суд стягнути з
відповідача відсотки за користування
грошима в сумі 30 060,24 грн. та 3% річних за
прострочку виконання зобов'язання в
сумі 12024 грн., на що слід зазначити
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якщо
договором не встановлений розмір
процентів за користування позикою, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Згідно розрахунку наданого позивачем,
сума відсотків за користування грошима
становить 30 060,24 грн., 3% річних за
прострочку виконання зобов'язання
становить 12024 грн.

Вказаний розрахунок сторонами у справі
не оспорювався, а тому він може бути
прийнятим судом до уваги при вирішенні
даної справи.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за
користування грошима в сумі 30 060,24 грн.
та 3% річних за прострочку виконання
зобов'язання в сумі 12024 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених, ст. 61 цього кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем було доведено
обставини, на які він посилався, як на
підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд приходить до висновку,
про стягнення з відповідача на користь
позивача суми сплаченого судового
збору в розмірі 3441 грн.

Керуючись ст. ст. 526, 625, 638, 1046, 1047-1049, 1050 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики від
17. 01. 2011 року в сумі 36100 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики від
17.01.2011 року сумі 288 547,30 грн., 30 060,24 грн.
відсотків за користування коштами, 12 024
грн. 3% річних за прострочу виконання
зобов'язання та 3 441 грн. судового збору,
а всього 334 072,54 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: