Справа № 1319/1510/12
Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/3386/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 10 квітня 2012 року за позовом ОСОБА_2
до Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради, Львівської
міської ради, третіх осіб Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю України у Львівській області,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права
власності на самочинно збудований
будинок та гараж,-

встановила:

7.02.2012 року позивач звернулася до
суду з позовом про визнання права
власності на самочинно збудований нею
будинок, який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 що позначений на поверховому
плані літерою А''- 1 площею 99,3 кв.м. та
гаражу позначеного на поверховому
плані літ. Ж площею 43,4 кв.м. та присвоїти
будинковолодінню окремий будинковий
номер 8а.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка посилалася на те, що будинок
АДРЕСА_1 належав її дідусеві - ОСОБА_7,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 08.08.1963р. Після смерті дідуся
вказаний будинок успадкував її брат-
ОСОБА_5 та тітка- ОСОБА_6. Поруч із
вказаним будинком, на земельній
ділянці, що виділена сім»ї ОСОБА_2 у
користування ОСОБА_2 збудовано
окремо будинок позначений у технічному
паспорті літ. А"-1 площею 99,3 кв.м. та
гараж позначений у технічному паспорті
літ. Ж. площею 43,4 кв.м. Земельна
ділянка між співласниками розподілена
межовими знаками жодних спорів, щодо
користування землею та будинком
немає. Будівництвом вказаного будинку
та гаражу ОСОБА_2 жодні права інших
спіівлаників будинку та
користувачів земельної ділянки не
зачіпає та не порушує. Будинок
збудований у межах наданої земельної
ділянки та не виходить за межі червоних
ліній. З метою узаконення самочинно
здійсненого будівництва ОСОБА_2
замовлено проект у ПП «Архітектурна
майстерня «АТРІУМ», щодо приведення у
відповідність до нормативних вимог
самочинно здійсненого будівництва
житлового будинку та гаражу на на
АДРЕСА_1. Проте, враховуючи, що земельна
ділянка не приватизована документи на
узаконення самочинного будівництва у
ОСОБА_2 в Сихівській районній
адіністрації Львівської міської ради
не прийняли і відповідно земельну
ділянку не можна приватизувати,
оскільки є наявне самовільне
будівництво. Просила задоволити позов.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 10 квітня 2012 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
самочинно збудований житловий будинок
позначений літ. «А-1» площею 99,3 кв.м. та
гараж під літерою «Ж» площею 43,4 кв.м., що
розташовані за адресою : АДРЕСА_1.

Дане рішення оскаржила
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення є незаконним, необґрунтованим
та таким, що порушує її законні права.

Крім того, вказує, що при прийнятті
рішення, судом не дотримано вимог
законодавства, неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, складено висновки, які не
відповідають матеріалам справи, не
розглянуті в сукупності надані нею
докази та не надана оцінка всім
наведеним доводам та наданим доказам,
порушено норми матеріального та
процесуального права, а позивачем не
доведено своїх вимог.

Просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

Вислухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_4 на підтримання апеляційної
скарги, заперечення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи і
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що її слід задовольнити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду
не відповідає.

Задовольняючи позов, суд
виходив з того, що згідно висновку
експертно будівельно-технічного
дослідження №21/03-12 від 05 квітня 2012 року
новозбудований житловий будинок під
літ. А"-1, який знаходиться на земельній
ділянці по АДРЕСА_1, відповідає вимогам
державних будівельних норм ,
санітарних та пожежних правил , а саме:
п. 2.9, 2.13, 2.14, 2.16. 2.22, 2.23, 2.24, 2.27, 2.30, 2.31, 2.51,
3.4, 3.6, 4.11 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки.
Основні положення», п. 5.9 ДБН В.1.1-7-2002
«Пожежна безпека об»єктів
будівництва». Новозбудований гараж
розміром 8,24х6,10 м.(літ.Ж), який
розташований на земельній ділянці по
АДРЕСА_1, являється капітальною
будівлею (нерухомим майном) і
відповідає будівельно-технічним і
протипожежним нормам за своїм
призначенням і розташуваням на
земельнійній ділянці, а саме: п. 6.2, 6.3, 6.5,
6.6, 6.26, 6.27, 6.32 ДБН В.2.3-15/2007 «Споруди
транспорту. Автостоянки і гаражі для
легкових автомобілів»іп. 7.49 ДБН 360-92 **
«Планування і забудова міських
посельне».

Суд виходив з того, що земельна
ділянка на АДРЕСА_1 знаходиться у
фактичному корисуванні гр. ОСОБА_5 та за
категорією земель відноситься до
земель житлової та громадської
забудови.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1
належав дідусеві позивачки ОСОБА_7 на
підставі договору купівлі-продажу від
08.08.1963 року. Після його смерті будинок
успадкований ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних
частках.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 21.11.2012 року між цими двома
співвласниками проведено реальний
поділ даного житлового будинку. Однак,
при цьому між ними не встановлено
порядку користування земельною
ділянкою, на якій розташований цей
житловий будинок.

Житловий будинок, щодо якого подала
позов позивачка, також знаходиться на
цій же земельній ділянці.

Як вбачається з довідки управління
земельних ресурсів у місті Львові від
20.10.2008року за № 40/01-14/8993, згідно земельно
-кадастрових даних земельна ділянка на
на АДРЕСА_1 знаходиться у фактичному
корисуванні гр. ОСОБА_5 та за категорією
земель відноситься до земель
житлової та громадської забудови.

Земельна ділянка яка була виділена для
будівництва житлового будинку, станом
на сьогоднішній день не приватизована.

У відповідності до ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Частина 2 ст. 376 ЦК України передбачає,
що особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК
України).

Отже, підсумовуючи приписи ст. 376 ЦК
України, яка регулює правовий режим
самовільного будівництва, правовою
підставою визнання права власності на
нерухоме майно насамперед є надання
земельної ділянки у встановленому
порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Згідно положень постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)", вирішуючи справу за
позовом власника (користувача)
земельної ділянки про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, суди зобов'язані
встановлювати усі обставини справи,
зокрема: чи є позивач власником
(користувачем) земельної ділянки; чи
звертався він до компетентного
державного органу про прийняття
забудови до експлуатації; чи є законною
відмова у такому прийнятті; чи є
порушені будівельні норми та правила
істотними.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.12
вказаної постанови Пленуму у справах,
пов'язаних із самочинним будівництвом
нерухомого майна, суди мають
враховувати, що за загальним правилом
особа, яка здійснила або здійснює таке
будівництво, не набуває права
власності на нього (частина друга
статті 376 ЦК) Разом із цим власник
земельної ділянки набуває право
власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно (частина
друга статті 375 ЦК ), тому на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудовано на ній, якщо це не
порушує права інших осіб (частина п'ята
статті 376 ЦК/.).

Як встановлено з матеріалів справи,
позивачці не надавалась земельна
ділянка у встановленому порядку під
збудовані житловий будинок позначений
літ. «А-1» площею 99,3 кв.м. та гараж під
літерою «Ж» площею 43,4 кв.м.

Апелянт вказує, що позивач насправді
захопила частину земельної ділянки.

Також посилається на те, що суд прийняв
рішення за відсутності в матеріалах
справи відомостей про надання
позивачеві у встановленому законом
порядку земельної ділянки, на якій
проведено самочинне будівництво.

Доказів на спростування цих посилань
представник позивач в засіданні
судової колегії не представила.

Та обставина, що 26.10.2011 року ОСОБА_6
подала заяву про те, що вона не
заперечує проти визнання за позивачкою
права власності на вказані будови, не
може бути підставою для задоволення
позову, оскільки встановлено, що
позивачці не надавалась земельна
ділянка у встановленому порядку для
будівництва та земельна ділянка
відноситься до земель житлової та
громадської забудови.

З приводу вказаного будівництва
жодного дозволу в органах влади
позивач не отримувала.

Судова колегія враховує і ту обставину,
що ОСОБА_6 приймала участь в справі, як
третя особа, в той час як мала бути
співвідповідачем, так як є
співвласником будинку будинку АДРЕСА_1
та між ОСОБА_5 та нею не встановлено
порядку користування земельною
ділянкою, на якій розташований спірний
житловий будинок.

На стадії апеляційного розгляду
нормами ЦПК України не передбачено
можливості притягнення її до участі в
справі співвідповідачем.

Суд не має права вирішувати питання про
права та обов'язки осіб, не залучених до
участі у справі, оскільки це є
порушенням норм процесуального права,
які тягнуть за собою безумовне
скасування рішення суду.

З врахуванням наведеного та того, що
позивач провела самочинне будівництво
без належного дозволу та відповідного
проекту, земельна ділянка під
будівництво їй не виділялась і вона не
звертались до компетентних органів з
приводу вирішення питання про надання
їй під будівництво вказаних будов
земельної ділянки, і такі обставини не
спростовані жодними доказами, судова
колегія прийшла до висновку, що підстав
для задоволення позову немає.

При таких обставинах рішення суду
слід скасувати і постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_4на - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 10 квітня 2012 року скасувати і
ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради,
Львівської міської ради, третіх осіб
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
України у Львівській області, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання права власності на
самочинно збудований будинок та гараж -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.