Провадження № 2-о/537/103/2014
Справа № 537/6935/14-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2014 р.Крюківський районноий суд м.
Кременчука Полтавської області в
складі головуючого судді Маханьков
О.В.,

за участі секретаря судового засідання
Скічко Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в
м.Кременчуці Полтавської області
позовну заяву ОСОБА_2 про встановлення
фактів, що мають юридичне значення,-

В
С Т А Н О В И В :

В грудня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про встановлення факту володіння та
належності на праві власності з
10.03.1993року гр.ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири
№71 в буд.№24/36а по вул. Генерала
Манагарова в м.Кременчуці та
встановлення частки у праві спільної
власності.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності ст.60 цього
Кодексу, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до роз»яснень,
викладених в п.20 Постанови № 11 Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
р. «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», при
застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ
майна осіб, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Відповідно до п. 1 розділу VІІ
"Прикінцеві положення" СК України, за
нормами якого судом вирішено спір,
зазначений кодекс набрав чинності
одночасно з набранням чинності
Цивільним кодексом України, тобто з 1
січня 2004 року. За загальним правилом
дії законів та інших
нормативно-правових актів у часі (ч. 1
ст. 58 Конституції України) норми СК
України застосовуються до сімейних
відносин, які виникли після набрання
ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

До сімейних відносин, які вже
існували на зазначену дату, норми СК
України застосовуються в частині лише
тих прав і обов’язків, що виникли після
набрання ним чинності. А тому не можна
встановлювати факт спільного
проживання сторін з 2001 року, оскільки
за діючим законодавством України, який
діяв до 2004 року встановлення такого
факту заборонялось.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до положень п.5 ч.2 цієї
статті суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256
ЦПК України, суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, якщо згідно
закону вони породжують юридичні
наслідки.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту. У судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно роз'яснень, які містяться в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» від 31 березня 1995 р.
№5 зазначено, що в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо встановлення
факту не пов»язується з наступним
вирішенням спору про право. Суд вправі
розглядати справи про встановлення
родинних відносин, коли цей факт
безпосередньо породжує юридичні
наслідки. При цьому встановлення судом
факту перебування у фактичних шлюбних
відносинах може мати місце, якщо такі
відносини виникли до 8 липня 1944 року і
тривали до смерті (пропажі без вісті на
фронті) одного з подружжя, внаслідок
чого шлюб не може бути зареєстровано в
органах реєстрації актів громадського
стану.

Якщо під час розгляду справи у
порядку окремого провадження виникає
спір про право, який вирішується в
порядку позовного провадження, суд
залишає заяву без розгляду і роз*яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах (ч.6 ст.235 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовною
заявою про встановлення факту
володіння та належності на праві
власності з 10.03.1993року гр.ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 квартири №71 в буд.№24/36а по вул.
Генерала Манагарова в м.Кременчуці та
встановлення частки у праві спільної
власності зазначив мету, з якою просив
встановити цей факт - намір захистити
свої майнові права.

Однак, відповідно до вимог ст.15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

З пояснень позивача, з матеріалів
справи не вбачається, які саме юридичні
наслідки породжує встановлення факту
володіння та належності на праві
власності з 10.03.1993року гр..ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 квартири №71 в буд.№24/36а по вул.
Генерала Манагарова в м.Кременчуці та
встановлення частки у праві спільної
власності, а тому визнання даного
факту без одночасного вирішення спору
про майно, набуте ними за час спільного
проживання, суд вважає безпідставним.

Керуючись ст..ст.4,10,15,60,207,213-215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення - залишити без розгляду.

Роз*яснити заявнику ОСОБА_2 право
подати позов на загальних підставах (ч.6
ст.235 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Полтавської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Крюківський районний суд міста
Кременчука Полтавської області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з отримання копії
ухвали.

Головуючий : суддя
Маханьков
О.В.