Ухвала

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів:Дербенцевої Т.П., Закропивного
О.В., Парінової І.К., Савченко В.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Херсонської області в інтересах
держави в особі державної екологічної
інспекції в Херсонській області та
Скадовської міської ради Херсонської
області до Херсонської обласної
державної адміністрації, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
незаконним (недійсним) розпорядження
та визнання недійсними державних актів
на право власності на земельні ділянки,
за касаційними скаргами ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_9, Херсонської
обласної державної адміністрації на
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 12 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року заступник
прокурора Херсонської області
звернувся до суду в інтересах держави в
особі державної екологічної інспекції
в Херсонській області та Скадовської
міської ради Херсонської області з
позовом до Херсонської обласної
державної адміністрації, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
незаконним (недійсним) розпорядження
Херсонської обласної державної
адміністрації №447 від 20 червня 2012 року
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення у власність земельних
ділянок та надання їх у власність» та
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки, що
були видані відповідачам 06 липня 2012
року, посилаючись на те, що на підставі
оскаржуваного розпорядження,
відповідачам під індивідуальне дачне
будівництво було надано у власність
земельні ділянки, які розташовані у
межах прибережної захисної смуги та
санітарно-захисної смуги, чим суттєво
порушені вимоги чинного водного та
земельного законодавства України.

Рішенням Скадовського районного суду
Херсонської області від 26 березня
2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду зазначене
рішення районного суду скасовано й
позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано
розпорядження голови Херсонської
обласної державної адміністрації №447
від 20 червня 2012 року «Про
затвердження проектів землеустрою
щодо відведення у власність земельних
ділянок, розташованих на території
Скадовської міської ради за межами
населеного пункту, та надання у
власність земельних ділянок під
індивідуальне дачне будівництво,
ОСОБА_5, площею 0, 0930 га, ОСОБА_7 площею 0,
1000 га, ОСОБА_6 площею 0, 0930 га, ОСОБА_8
площею 0, 0939 га».

Визнано недійсними державні акти на
право власності на земельні ділянки, що
розташовані на території Скадовської
міської ради, видані 16 липня 2012
року Херсонською обласною державною
адміністрацією ОСОБА_7 серії ЯК №317807,
ОСОБА_8 серії ЯК №317808, ОСОБА_5 серії ЯК
№317805, ОСОБА_6 серії ЯК №317806.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 повернути вказані земельні
ділянки до земель Скадовської міської
ради.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_9 та Херсонська
обласна державна адміністрація
просять рішення апеляційного суду
скасувати, і залишити в силі рішення
суду першої інстанції, що було
помилково скасовано, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Судом установлено, що розпорядженням
голови Херсонської обласної державної
адміністрації №447 від 20 червня 2012 року
«Про затвердження проектів
землеустрою щодо відведення у
власність земельних ділянок та надання
їх у власність» затверджені проекти
землеустрою щодо відведення у
власність відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельних ділянок,
орієнтовною площею 0, 10 га, розташованих
на території Скадовської міської ради
за межами населеного пункту.

16 липня 2007 року на підставі зазначеного
розпорядження відповідачам були
видані державні акти на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_7
серії ЯК №317807, ОСОБА_8 серії ЯК №317808,
ОСОБА_5 серії ЯК №317805, ОСОБА_6 серії ЯК
№317806.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги заступника прокурора
Херсонської області, апеляційний суд
виходив з того, що спірні земельні
ділянки знаходяться у межах
прибережної захисної смуги моря, а
відтак відносяться до земель водного
фонду, що унеможливлює їх надання
громадянам у власність з метою
індивідуального дачного будівництва,
тому рішення органу влади про передачу
відповідачам таких земельних ділянок є
неправомірним.

Проте, повністю погодитися з такими
висновком суду не можна виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження своїх доводів заступник
прокурора Херсонської області,
посилався на те, що спірні земельні
ділянки передані у власність
відповідачам з порушенням процедури
передачі, а також на те, що такі
земельні ділянки розташовані на
відстані 155 м від урізу води
Джарилгацької затоки Чорного моря,
тобто знаходяться у межах прибережної
захисної смуги, що є порушенням вимог
ст. ст. 58, 60, 61 ЗК України, а виділення цих
земельних ділянок відповідачам є
порушенням вимог ч. 3 ст. 83 ЗК України.

Згідно вимог ст. ст. 60, 61 ЗК України та
ст. ст. 88, 89 ВК України прибережні
захисні смуги встановлюються з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення й засмічення та
збереження їх водності. На цих смугах,
як природоохоронних територіях, з
вищезазначеною метою встановлюється
режим обмеженої господарської
діяльності із забороною: розорювання
земель (крім підготовки ґрунту для
залуження і залісення), а також
садівництва та городництва; зберігання
та застосування пестицидів і добрив;
влаштування літніх таборів для худоби;
будівництва будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних), у тому числі баз відпочинку,
дач, гаражів та стоянок автомобілів;
влаштування звалищ сміття, гноєсховищ,
накопичувачів рідких і твердих
відходів виробництва, кладовищ,
скотомогильників, полів фільтрації
тощо; миття та обслуговування
транспортних засобів і техніки.

Відповідно до ч. 5 ст. 87 ВК України
зовнішні межі водоохоронних зон
визначаються за спеціально
розробленими проектами.

Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України (ч. 6 ст. 87 ВК України).

За змістом п. п. 4, 5 Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 травня 1996 року №486 (у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин), проекти водоохоронних
зон розробляються на замовлення
органів водного господарства та інших
спеціально уповноважених органів,
узгоджуються з органами
Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними місцевими органами
державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами Рад.

Виконавчі комітети місцевих Рад
зобов'язані доводити до відома
населення, всіх заінтересованих
організацій рішення щодо меж
водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також водоохоронного
режиму, який діє на цих територіях (ч. 7
ст. 87 ВК України).

Таким чином, законодавством визначено
порядок розроблення, погодження та
затвердження проекту визначення
розмірів і меж водоохоронних зон, у
межах яких виділяються землі
прибережних захисних смуг.

Апеляційний суд, у порушення ст. ст.
212-214, 303, 316 ЦПК України, належним чином
не перевірив, чи перебувають передані у
власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 земельні ділянки у прибережній
захисній смузі Джарилгацької затоки
Чорного моря.

Висновок апеляційного суду про те, що
спірні земельні ділянки відносяться до
земель водного фонду є передчасним,
оскільки такий висновок не ґрунтується
на матеріалах справи та не
підтверджений належними й допустимими
доказами, що можуть свідчити про
визначення меж прибережної захисної
смуги.

Крім того, апеляційний суд належним
чином не з'ясував належність спірних
земельних ділянок до земель
прибережної захисної смуги й
відповідно законності розпорядження
голови Херсонської обласної державної
адміністрації №447 від 20 червня 2012 року
та виданих на підставі такого
розпорядження державних актів на право
власності на земельні ділянки.

За правилами ч. 4 ст. 122 ЗК України
(чинної на час виникнення спірних
правовідносин) до компетенції обласних
державних адміністрацій відноситься
надання земельних ділянок на їх
території із земель державної
власності у власність або користування
у межах міст обласного значення та за
межами населених пунктів для всіх
потреб, крім випадків, визначених
частинами третьою, сьомою цієї статті.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
ЗК України (чинного на час виникнення
спірних правовідносин) до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність та
земель, зазначених в абзаці другому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Статтями 173, 174 ЗК України визначено
поняття меж міст та порядок їх
встановлення і зміни.

Суд апеляційної інстанції на зазначене
уваги також не звернув й у достатньому
обсязі не визначився у яких межах
територіально знаходяться спірні
земельні ділянки й кому належить право
на їх розпорядження.

Встановлення зазначених обставин має
визначальне значення для правильного
вирішення справи, але рішення
апеляційного суду на порушення вимог
закону ґрунтується на припущеннях.

Отже, задовольняючи позов заступника
прокурора, апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України доводів
сторін по суті позовних вимог не
перевірив; фактичні обставини справи,
від яких залежить правильне вирішення
спору, належним чином не встановив; не
визначився яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_9 та Херсонської
обласної державної адміністрації
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 12 грудня 2013 року
скасувати.

Справу передати на новий апеляційний
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:
Т.П. Дербенцева

О.В. Закропивний

І.К. Парінова

В.О. Савченко