У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Акціонерної компанії
«Харківобленерго» про поновлення
порушеного права власності та усунення
перешкод у його здійсненні, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 19 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 16 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який згодом уточнив, і
остаточно просив поновити його
порушене право власності на будинок
АДРЕСА_1 шляхом витребування кімнат №
№ 7, 8, 9 з чужого незаконного володіння
ОСОБА_4, ОСОБА_5, і їх виселення з цих
кімнат без надання іншого жилого
приміщення; визнати недійсним договір
№ 9217 про користування електричною
енергією від 5 лютого 2013 року, укладений
між ОСОБА_4 та акціонерною компанією
«Харківобленерго».

Свої вимоги обґрунтував тим, що 12
листопада 2010 року зареєстровано його
право власності на будинок АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживали у кімнатах
№ № 7, 8, 9, які їм у користування у
встановленому порядку не надавав і
перед якими у позивача будь-яких
зобов'язань немає, угод щодо
користуванням спірними кімнатами ні
він, ні попередній власник не укладали.
Акціонерною компанією
«Харківобленерго» без його згоди як
власника будинку незаконно укладено з
ОСОБА_4 договір про користування
електричною енергією. Ці дії є
незаконними та порушують його права.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 19
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 16 вересня 2013 року, позов
задоволено частково.

Витребувано із чужого незаконного
володіння кімнати № № 7, 8, 9 у будинку
АДРЕСА_1 та усунено перешкоди у
здійсненні ОСОБА_3 права власності
шляхом виселення ОСОБА_4 із зазначених
жилих приміщень без надання іншого.

У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
19 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 16 вересня 2013 року року в частині
задоволення позовних вимог, справу в
цій частині направити на новий розгляд
до суду першої інстанції, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій не оскаржено і
підстав перевіряти їх законність і
обґрунтованість у цій частині у суду
касаційної інстанції немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов у частині, що
оскаржена, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що ОСОБА_4 безпідставно вселився у
спірні жилі приміщення без дотримання
встановленого законом порядку, не
набувши законного права користування
ними; будь-які документи, які б
надавали право на вселення та
проживання ОСОБА_4 у гуртожитку,
відсутні, що є підставою для виселення
останнього без надання іншого жилого
приміщення.

Такі висновки судів ґрунтуються на
фактичних обставинах, ними
встановлених, і відповідають вимогам
закону.

Судами встановлено, що 9 листопада 2012
року на підставі договору купівлі
продажу ОСОБА_3 набув у власність
гуртожиток літ. «А-2» АДРЕСА_1, який
належав товариству з обмеженою
відповідальністю «Галлан ЛТД» на
підставі рішення Господарського суду
Харківської області від 18 червня 2009
року.

Згідно акта № 15 про фактичне
проживання від 15 березня 2011 року у
кімнатах № № 7, 8, 9 будинку АДРЕСА_1
фактично мешкають ОСОБА_4 і ОСОБА_5

ОСОБА_4 не зареєстрований за зазначеною
адресою. Згідно довідки
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України в Харківській області
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим не
значиться.

Судами попередніх інстанцій з довідки
товариства з обмеженою
відповідальністю «Галлан ЛТД» від 22
липня 2013 року встановлено, що ОСОБА_4
ніколи не був працівником товариства з
обмеженою відповідальністю «Галлан»,
правонаступником якого є акціонерне
товариство «Галлан», правонаступником
якого в свою чергу є товариство з
обмеженою відповідальністю «Галлан
ЛТД»; своєї згоди на проживання в
будинку та на реєстрацію в ньому
підприємство не надавало, рішення про
надання жилої площі ОСОБА_4
керівництвом установи власника
будинку не приймалося, спеціальний
ордер на вселення та на проживання йому
не видавався, будь-яких договорів, в
тому числі й про користування жилими
приміщеннями між вказаним
підприємством та зазначеним
громадянином, не укладалося, відсутні
документи, які б надавали право на
вселення та проживання вказаного
громадянина у будинку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 128 ЖК
Української РСР порядок надання жилої
площі в гуртожитках визначається
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української РСР. Жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету і комітету
комсомолу.

Згідно зі ст. 129 ЖК Української РСР на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Відповідно до п. 10 розділу ІІ
Примірного положення про гуртожитки,
на підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер
(додаток), який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу. Ордер
може бути виданий лише на вільну жилу
площу. При одержанні ордера
пред'являються паспорти всіх членів
сім'ї, включених до ордера, з відміткою
про виписку з попереднього місця
проживання. Адміністрація
підприємства, установи, організації
веде облік ордерів, що видаються
громадянам на зайняття жилої площі.
Бланки ордерів зберігаються як
документи суворої звітності.

Оскільки судами встановлено, що
попередні власники житла не приймали
рішень про надання ОСОБА_4 жилої площі,
не видавали спеціальний ордер та не
укладали будь-які договори, в тому
числі й про користування жилими
приміщеннями, суди дійшли правильного
висновку про відсутність у ОСОБА_4
права на проживання у спірних жилих
приміщеннях, що є підставою для
виселення без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов у частині, що
оскаржена, суд першої інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи та вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про наявність у
позивача права на виселення ОСОБА_4 без
надання іншого жилого приміщення.

Суд апеляційної інстанції, виправивши
недоліки, допущені судом першої
інстанції, правильно застосував норми
матеріального права і погодився з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позову у цій частині.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено таке неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору,і є підставою для
скасування судових рішень. Висновки
судів попередніх інстанцій доводами
касаційної скарги не спростовані і
зводяться до переоцінки доказів, їх
належності та допустимості, проте, в
силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної
інстанції не вправі встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и
л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 19
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 16 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С.Олійник Судді:

В.І.Амелін С.О.Карпенко І.К.Парінова
В.О.Савченко