У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Гончара В.П., Нагорняка
В.А.,

Мазур Л.М., Савченко
В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект», треті особи: служба у
справах дітей Житомирської міської
ради, приватний нотаріус Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк», про визнання недійсним
договору іпотеки, за касаційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» на
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 10 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»),
треті особи: служба у справах дітей
Житомирської міської ради, приватний
нотаріус Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»
(далі - ПАТ «УкрСиббанк»), про визнання
недійсним договору іпотеки.

Позивач посилався на те, що між ним та
банком 28 вересня 2007 року був укладений
кредитний договір № 0, згідно з
яким він отримав кредит у розмірі 28 тис.
дол. США. На забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором 28
вересня 2007 року між сторонами був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1. З моменту
придбання квартири, а саме: з 06 липня 2004
року в даному помешканні проживала
його малолітня дочка ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та набула права
користування вказаним житлом. Оскільки
на момент укладання договору іпотеки
згода відповідного органу опіки і
піклування на це отримана не була,
позивач просив визнати зазначений
договір іпотеки недійсним, зняти
заборону на відчуження нерухомого
майна, скасувати запис з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та запис про державну
реєстрацію договору іпотеки з
державного реєстру іпотек.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 23 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 10 лютого 2014
року рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 23 грудня 2013 року в
частині відмови в позові щодо визнання
договору іпотеки недійсним скасовано
та ухвалено нове рішення, яким визнано
недійсним договір іпотеки квартири
АДРЕСА_1, укладений 28 вересня 2007 року
між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСибанк»,
зареєстрований в реєстрі за № 14851.
У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Кей-Колект»,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 28 вересня 2007
року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк»
був укладений кредитний договір №
0, згідно з яким позивач отримав
кредит у розмірі 28 тис. дол. США.

На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 28
вересня 2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ
«УкрСиббанк» був укладений договір
іпотеки квартири АДРЕСА_1.

У 2012 року за договором факторингу право
вимоги за вказаними кредитним
договором та договором іпотеки
перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
укладення договору іпотеки не
порушувало прав та законних інтересів
малолітньої дитини.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в позові
щодо визнання договору іпотеки
недійсним, суд апеляційної інстанції
виходив з недотримання сторонами на
час укладення договору іпотеки від 28
вересня 2007 року вимог
законодавства щодо надання згоди у
встановленому законом порядку органом
опіки та піклування на передачу в
іпотеку квартири, право користування
якою мала дитина.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) (далі - Закон)
неприпустимо зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК
України та ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У п. 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що суди повинні виходити із
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки), не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Згідно з довідкою про склад сім'ї та
прописку КП «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 14» Житомирської міської ради від
07 березня 2013 року № 507, з якої
вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1
проживає ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
зареєстрована у вказаній квартирі з 02
березня 2005 року.

Згідно з довідкою про склад сім'ї та
прописку КП «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 14» Житомирської міської ради від
05 серпня 2013 року № 1559 також
підтверджується факт проживання
ОСОБА_5 у вказаній квартирі та факт
реєстрації даної особи з 02 березня 2005
року.

Разом із тим згідно з довідкою КП
«Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 14» Житомирської міської ради від 22
вересня 2007 року № 1331 у квартирі АДРЕСА_1
проживали: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Суд апеляційної інстанції на вказане
уваги не звернув та не з'ясував дійсних
обставин справи; прав і обов'язків
сторін; причин розбіжності у поданих
довідках щодо проживання малолітньої
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі
АДРЕСА_1.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції в повному обсязі не
встановлені, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 10 лютого 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді: В.П.
Гончар

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

В.О. Савченко