У х в а л а

26 травня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів: Мазур Л.М.,
Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 березня 2014
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_3, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_3,
яка діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_5, до ОСОБА_4, публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», треті особи:
приватний нотаріус Кіцманського
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_6,
Кіцманська районна державна
адміністрація Чернівецької області,
про визнання договору іпотеки
недійсним,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

У грудні 2013 року ОСОБА_3 подала
зустрічний позов до ОСОБА_4, ПАТ «Омега
Банк», ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» про визнання договору
іпотеки недійсним.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 26 грудня
2013 року у задоволенні позову ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано договір іпотеки,
укладений 5 лютого 2008 року між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_4 щодо нерухомого
майна по АДРЕСА_1 на забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_4,
недійсним.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 12 лютого 2014
року рішення районного суду скасовано
та ухвалено нове рішення. Позов
ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» задоволено. Звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
житловий будинок з господарськими
будівлями, спорудами та земельну
ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 з
метою погашення заборгованості ОСОБА_4
за кредитним договором від 5 лютого 2008
року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ
«Сведбанк», у сумі 37 146,79 доларів США, що
згідно офіційного курсу НБУ складає 296
914 грн 29 коп., до складу якої входить
заборгованість по основній сумі
кредиту - 23 039,29 доларів США та пені - 14
106,94 доларів США шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною,
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 березня 2014
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження у цій справі
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 12 лютого 2014
року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 березня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 січня 2013 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Із змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 березня 2014 року вбачається,
що суд касаційної інстанції погодився
із висновком суду про відмову у
задоволенні зустрічного позову про
визнання договору іпотеки недійсним,
оскільки позивачем не доведено, що на
момент його укладення в жилому будинку,
який був предметом іпотеки, проживали
неповнолітні діти іпотекодавця, а тому
їх права не порушені. Оскільки
боржником не виконано умови кредитного
договору, то були підстави для
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Із ували Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 січня 2013 року,
на яку заявник посилається, як на
підставу неоднакового застосування
норм матеріального права, вбачається,
що суд касаційної інстанції
направляючи справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції, виходив із
того, що суд не перевірив доводів
сторін по суті позовних вимог, не
прийняв до уваги, що у будинку, який
належить бабі, зареєстровані її внуки
та їх батьки, не оцінив висновку
районного суду про неспівмірність
заборгованості із вартістю майна на
яке звернуто стягнення.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

З огляду на наведене ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2013 року не може бути
прикладом неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, оскільки підставою
для скасування судового рішення було
порушення норм процесуального права
щодо встановлених обставин і таке не
може свідчити про їх тотожність із
встановленими судом фактичними
обставинами у справі, в якій
постановлена ухвала, про перегляд якої
подано заяву.

Посилання заявника на неправильність
встановлення фактичних обставин і
помилковість висновків викладених в
ухвалі, яку просить переглянути
заявник, не може бути підставою для
допуску справи до провадження.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_4, третя
особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення
на предмет іпотеки; за зустрічним
позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«Омега Банк», товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», треті особи:
приватний нотаріус Кіцманського
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_6,
Кіцманська районна державна
адміністрація Чернівецької області,
про визнання договору іпотеки
недійсним відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Л.М.
Мазур В.І. Мартинюк М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук