Справа № 202/5962/14-ц
№2/0202/4320/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Кубишкіної К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні квартирою та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська звернувся
ОСОБА_1 із позовної заявою до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселення, в якій просив
суд вселити його до квартири
АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача
ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у
користуванні квартирою.

В обґрунтування поданої заяви позивач
ОСОБА_1 зазначив, що до 01.08.2002 року
квартира АДРЕСА_1 належала йому на
праві приватної власності, а 01.08.2002 року
він подарував її ОСОБА_2, при цьому мав
певні домовленості з останньою, яка є
його онукою, про те, що він буде мешкати
в зазначеній квартирі, а вона буде
доглядати його та турбуватись про
нього. Однак, через деякий час після
посвідчення договору дарування
відповідач почала не виконувати взяті
на себе зобов'язання та поводити себе
агресивно, навіть почала застосовувати
фізичну силу, чинили перешкоди в
користуванні квартирою. З 2013 року, коли
він не міг вже більше миритись з
поведінкою відповідача, почав
звертатись до правоохоронних органів.
Після звернень відповідач й ще більше
обурилась та відвезла його до обласної
психіатричної лікарні в м.
Дніпропетровську Після того, як його
близькі родичі дізнались про цей факт,
саме вони забрали його з лікарні.
Наголошує, що він зареєстрований в
квартирі та бажає в ній проживати,
іншого житла не має, а відповідач
своїми діями порушує його права як
користувача квартири, та будь-якими
діями робить спроби усунути його від
користування квартирою.

В судове засідання з'являлись
позивач та його представник,
підтвердили викладені в заяві
обставини та просили суд позов
задовольнити. Позивач в судовому
засіданні також зазначив, що дійсно
відповідачем чиняться йому перешкоди в
користуванні квартирою, йому
неодноразово приходилось ночувати на
вулиці, знаходитись якийсь час у
сусідів, оскільки відповідач його не
впускала до квартири. Зараз він
проживає у своїх близьких родичів, а в
квартирі останні місця взагалі
проживають зовсім чужі йому люди, які
орендують квартиру у відповідача.

В судове засідання з'являвся
представник відповідача, який
заперечував щодо позовних вимог та
просив суд відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі. Подав суду
письмові заперечення, які підтримав в
судовому засіданні. В запереченнях
представник відповідача зазначив, що
обставини, які викладені позивачем в
позовній заяві є неправдивими, так як
написані під впливом сторонніх осіб,
які знаючи, що ОСОБА_1 зловживає
спиртними напоями мають намір
заволодіти квартирою відповідача, яку
їй подарував саме позивач. Вказувала,
що навпаки з боку відповідача позивачу
постійно надавалась допомога, позивач
знаходився на лікуванні у шостій
лікарні по вул. Свердлова м.
Дніпропетровська, оскільки переніс
інсульт і догляд за ним здійснювала
саме відповідачка. Саме лікарями з
урахуванням діагнозів, похилого віку
йому було запропоновано пройти курс
лікування в Дніпропетровській
клінічній психіатричній лікарні, де
він знаходився до березня 2014 року.
Будь-яких перешкод відповідачем в
користуванні позивачем квартирою не
здійснювалось. Не попередивши
відповідача та його близьких родичів,
ОСОБА_1 забрали з лікарні його
представник та відповідачу прийшлось
докласти певних зусиль, щоб знайти
його. Наголошувала, що саме представник
позивача, скориставшись похилим віком
позивача, його медичними діагнозами, в
такий спосіб робить спроби заволодіти
квартирою, яку подарував позивач
відповідачу.

В судовому засіданні за
клопотанням позивача були допитані
свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зазначали,
що дійсно вони неодноразово бачили
ОСОБА_1 на вулиці або в під'їзді, який
міг знаходитись навіть без взуття та
ночувати або на вулиці або у під'їзді,
оскільки ОСОБА_2 не впускала його до
квартири. Свідок ОСОБА_3 зазначала, що
вона неодноразово запрошувала ОСОБА_1
додому, коли він опинявся в таких
ситуаціях, годувала його, надавала
можливість скористатись своїм
помешканням для задоволення своїх
потреб, поспати. Також стверджувала, що
в психіатричну лікарню відвезла його
саме ОСОБА_2, хоча будь-яких підстав для
цього у неї не було. ОСОБА_1 завжди був
спокійною та доброзичливою людиною.
Свідок ОСОБА_5 зазначала, що їй як
представнику первинної організації
ради ветеранів Індустріального району
м. Дніпропетровська неодноразово
телефонували сусіди ОСОБА_1 якій їй
повідомляли, про знаходження
останнього на вулиці, а причиною цього
були неправомірні дії зі сторони
ОСОБА_2, яка здійснювала перешкоди
позивачу в користуванні квартирою.

Суд, заслухавши думку позивача, його
представника, представника
відповідача, допитавши свідків,
дослідивши докази по справі, приходить
до наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України
гарантовано, що кожен має право на
житло. Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

На підставі договору дарування від 01
серпня 2002 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу та
зареєстрованим в реєстрі за № 1787
квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу
ОСОБА_2

Згідно з довідкою № 2935 від 05.12.2014 року,
виданою Комунальним підприємством
житловим ремонтно-експлуатаційним
підприємством ОСОБА_1, 1931 року
народження, з 13 січня 1975 року
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Як встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
проживали в квартирі АДРЕСА_1 однією
сім'єю, вели спільне господарство,
однак між ними дійсно склались
конфліктні відносини.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 неодноразово звертався в
правоохоронні органи з приводу дій
ОСОБА_2

Постановою слідчого СВ
Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 30
березня 2013 року було закрито
кримінальне провадження
№ 0000859 за фактом отримання гр.
ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у зв'язку з
відсутністю в діях гр. ОСОБА_2 складу
кримінального правопорушення. В
зазначеній постанові встановлено, що 07
лютого 2014 року з медичного закладу
надійшло повідомлення, що за медичною
допомогою звернувся гр. ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, з діагнозом «струс
головного мозку», який був допитаний
співробітками міліції та пояснив, що
тілесні ушкодження йому були
спричинені гр. ОСОБА_2, його онукою, за
місцем його проживання, однак останній
відмовився від проходження
судово-медичного обстеження для
встановлення ступеня тяжкості
тілесних ушкоджень.

Згідно постанови слідчого СВ
Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 18 травня
2013 року гр. ОСОБА_1 звернувся до
Індустріального РВ ДМУ ГУВС України в
Дніпропетровській області та
повідомив, що 04 лютого 2013 року о 04
годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1
йому були спричинені тілесні
ушкодження та в ході проведення
досудового розслідування було
встановлено, що ОСОБА_1, який мешкає за
вказаною адресою з онукою ОСОБА_2, були
спричинені саме ОСОБА_2 тілесні
ушкодження. Однак, ОСОБА_1 відмовився
від проходження медичного обстеження
та кримінальне провадження № 0000794
було закрито у зв'язку з відсутністю
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно з довідкою № 9/271 від 09.10.2014 року,
виданою Комунальним закладом
«Дніпропетровська шоста міська
клінічна лікарня» Дніпропетровської
обласної ради ОСОБА_1, 1931 року
народження, проходив стаціонарне
лікування з 04.02.2013 року по 16.02.2013 року у
хірургічному відділенні № 2.

Згідно з інформацією, наданою 09.10.2014
року Комунальним закладом
«Дніпропетровська клінічна
психіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної ради»
ОСОБА_1, знаходився на лікуванні в
закладі з 27.05.2013 року по 23.12.2013 року та з
23.12.2013 року по 19.02.2014 року з діагнозом
«Деменція складного генезу». ОСОБА_1
був оглянутий комісією лікарів
психіатрів за заявою онуки ОСОБА_2 у
зв'язку з неадекватною поведінкою. На
фоні медикаментозного лікування та
комплексу соціально-реабілітаційних
заходів, стан ОСОБА_1 поліпшився та
19.02.2014 року був виписаний додому у
супроводі онуки ОСОБА_6. Після
останньої виписки ОСОБА_1 за
стаціонарною та консультативною
допомогою до Комунальним закладом
«Дніпропетровська клінічна
психіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної ради» не
звертався. Як вбачається з наданих
документів закладом саме ОСОБА_6
звернулась із проханням виписати її
дідуся.

Права власника житлового будинку
(квартири), визначені ст. 383 ЦК України,
та ст. 150 Житлового Кодексу України, які
передбачають право власника
користуватися житлом для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок, квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири),
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користується жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Частиною 4 даної норми передбачено, що
до членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України передбачено,
що до членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Житлового
кодексу України члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні, враховуючи
показання свідків, та досліджених
інших обставин, що свідчать про
існування конфліктних відносин між
позивачем та відповідачем,
встановлено, що зі сторони відповідача
здійснюються перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 квартирою, та відповідно його
права підлягають захисту, а позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сплачений судовий
збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі вищезазначеного, керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, у
квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 в користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції.

Суддя:
Г.В. Бєсєда