АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 594/1075/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Денисова Т.С. Провадження №
22-ц/789/511/14 Доповідач - Демкович
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козака І. О., Загорського О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю відповідача та його
представника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу Овчарука Артема
Степановича, який діє в інтересах
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи»,

на рішення Борщівського районного суду
Тернопільської області від 26 лютого 2014
року

по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» /надалі «Товариство»/

до ОСОБА_2

про звернення стягнення на предмет
іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

27.03.14 представник апелянта звернувся зі
скаргою на рішення суду першої
інстанції від 26.02.14, вважаючи, що воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалите
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Порушення вбачає в тому, що суд не
повно з'ясував обставини, що мають
значення для справи й, що не доведено
окремих фактів, які суд визнав
встановленими, а саме: при винесенні
рішення суд виходив із того, що
Товариством не надано належних доказів
набуття ним, як фактором, права на
стягнення заборгованості саме за
зобов'язанням відповідача.

Зазначає, що судом не надано належної
оцінки доказам, які долучені до
позовної заяви, а саме кредитному
договору, договору факторингу та
витягу з додатку № 1, яким передбачено
реєстр боржників за кредитними
договорами, серед яких є відповідач.

Указує, що суд невірно дав оцінку
доказам стосовно письмового
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові.

Рішенням Борщівського районного
суду від 26.02.14 відмовлено у задоволенні
позову Товариства до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У судовому засіданні відповідач та її
представник скаргу не визнали й
просили залишити без змін рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши учасників судового процесу,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив із того, що Товариство не
надало належних доказів про
відступлення первинним кредитором
права вимоги останньому, як фактору.

Із таким висновком колегія суддів
погоджується з огляду на наступне.

Установлено, що 07.05.07. між АКТ «ТАС -
Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № 1907/0507/88-004 /надалі
«Договір»/, за умовами якого банк надав
відповідачу кредит в сумі 20000,00 доларів
США з терміном повернення до 06.05.17, зі
сплатою відсотків за користування
коштами у розмірі 14 % річних.

У якості забезпечення виконання
зобов'язання між сторонами Договору
укладено договір іпотеки від 07.05.07,
предметом якого є жилий будинок по
АДРЕСА_1 що належить позичальнику.

21.02.08 між ВАТ «Сведбанк», яке є
правонаступником АКБ «ТАС
-Комерцбанк», та ОСОБА_2 укладена
додаткова угода №1 до Договору,
відповідно до якої п.1.1, п.2.1 Договору
викладено у новій редакції, а саме, п.1.1
передбачено, що Банк зобов'язується
надати позичальнику грошові кошти у
вигляді кредиту в розмірі 30000,00 доларів
США.

Того ж числа між ВАТ «Сведбанк» та
ОСОБА_2 укладено іпотечний договір на
забезпечення виконання основного
зобов'язання, за яким ОСОБА_2 передала в
іпотеку належне їй на праві власності
майно: земельну ділянку площею 0,1 га для
будівництва, обслуговування житлового
і господарських споруд, що знаходиться
в АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції встановив, що
відповідачем не заперечується
існування кредитних правовідносин між
нею та ПАТ «ТАС-Комерцбанк», а також
правонаступником ПАТ «Сведбанк».

Однак ОСОБА_2 заперечує будь-які
зобов'язання перед позивачем, вважаючи,
що останній не довів виникнення у нього
права вимоги.

Даним обставинам суд першої інстанції
дав належну оцінку.

Суд виходив із того, що позивач надав
лише копії документів, які вказують,
однак не засвідчують факту укладення
між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторинговою компанією «Вектор
Плюс» договору факторингу №15 від 28.11.12,
за умовами якого банк відступив право
вимоги за зобов'язанням із
відповідачем, й що того ж дня
вищезазначена компанія за договором
факторингу відступила Товариству це
право вимоги.

Судом першої інстанції неодноразово
вимагалися оригінали зазначених
документів, але ця вимога залишилась
поза увагою позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Аналізуючи матеріали справи та копії
наданих позивачем документів

За змістом договору факторингу №
15 клієнтом виступає ПАТ «Сведбанк», а
фактором ТОВ «Факторингова
компанія»Вектор Плюс», однак доказів
повноважень цих товариств по
відношенню до кредитного договору
позивачем не надано.

Суд першої інстанції виходив із
того, що у реєстрі заборгованості
боржників відсутні вказівки на
кредитні договори та договори щодо
забезпечення виконання кредитного
зобов'язання, чи витяги з них, щодо
зобов'язань відповідача.

Слід зазначити, що також відсутні
будь-які докази про розмір
заборгованості відповідача перед
банками за Договором і в копіях
договорів, які засвідчують право
вимоги позивача відсутні дані про це.

Колегія суддів не приймає до уваги
довідку про розмір заборгованості
відповідача за кредитом, складену
аналітиком Товариства, так як
інформація, яку вона несе, щодо
заборгованості відповідача за
Договором не підтверджується
належними доказами й не відповідає
вимогам, які ставляться до
бухгалтерських документів (а.с. 25).

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК
України боржник зобов'язаний здійснити
платіж факторові за умови, що він
одержав від клієнта або фактора
письмове повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові і в цьому повідомленні
визначена грошова вимога, яка підлягає
виконанню, а також названий фактор,
якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора
надання йому в розумний строк доказів
того, що відступлення права грошової
вимоги факторові справді мало місце.
Якщо фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Тому не заслуговує уваги доказ
одержання ОСОБА_2 від фактора
письмового повідомлення про
відступлення права грошової факторові,
оскільки в даному повідомленні не
міститься дати відправлення, вихідного
номера та відсутні докази вручення
вищевказаного повідомлення боржнику
(а.с. 26).

У судовому засіданні відповідач
ствердила, що не отримувала жодного
повідомлення від позивача про
відступлення остатньому права вимоги
за Договором й про грошову вимогу
останнього.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 516 ЦК
України, якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

У силу ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

Як вбачається із матеріалів справи
Товариство не надало суду усіх
належних доказів набуття ним, як
фактором, права на стягнення
заборгованості саме за зобов'язанням
відповідача.

Підсумовуючи вище наведене
апеляційна інстанція приходить до
висновку, що судом вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права й підстав для скасування рішення,
з мотивів, наведених у скарзі, не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Овчарука
Артема Степановича, який діє в
інтересах товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», відхилити.

Рішення Борщівського районного
суду Тернопільської області від 26
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович