Провадження № 2/522/2590/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого судді - Домусчі Л.В.

при секретарі - Герасименко Ю.С.

розглянувши матеріали цивільної
справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.09.2013 року звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом надання вільного доступу до
квартири АДРЕСА_1, передачі комплектів
ключів від вхідних дверей та від дверей
кімнат квартири, заборонити ОСОБА_2 без
погодження з ним проводити будь-які
ремонтні роботи, замінювати замки
вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_1,
заборонити ОСОБА_2 без погодження з ним
вселяти будь-яких осіб в спірну
квартиру, виселити ОСОБА_3 з спірної
квартири та стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Приморського районного
суду м.Одеси Івченко В.Б. від 18.10.2013 року
було відкрито провадження по справі.
Ухвалою судді Приморського районного
суду м.Одеси Івченко В.Б. від 24.07.2014 року
по справі був задоволений самовідвід.

Ухвалою судді Приморського районного
суду м.Одеси Домусчі Л.В. від 20.08.2014 року
було прийнято до свого провадження
вказану цивільну справу.

Згідно ухвали Приморського районного
суду м.Одеси від 09.12.2014 року цивільну
справу в частині позовних вимог до
ОСОБА_3 залишено без розгляду.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що він перебував у
шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, який
підставі рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 12.03.2012 року
між сторонами розірвано. Також на
підставі рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 28.03.2012 року
по цивільній справі № 2/1522/6142/12 за ним та
ОСОБА_2 , за кожним, було визнано право
власності на ? частину кватири АДРЕСА_1.
Відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у
користування спільним майном, а саме
він не зміг потрапити у квартиру, так як
один з замків вхідної двері було
змінено. Після допомоги служби
відкривання дверей, він потрапив у
квартиру, але звернув увагу, що зникли
залишені ним в процесі ремонту
будматеріали, змінилися показники на
лічильниках, частково проведені
ремонтні роботи, встановлена кухня,
сантехнічне обладнання та побутова
техніка. Наступного дня на вхідних
дверях у квартиру було знову змінено
вхідний замок, у зв'язку з чим він знову
не змін потрапити до квартири. На його
запитання до відповідачки з приводу
обмеження його у володінні
користуванні спільною квартирою, з
приводу проведення ремонту в квартирі
без погодження з ним, вона відповіла що
так хоче. У зв'язку з наведеним він
звертався до органів міліції, але
отримав відповідь про необхідність
вирішення спірних питань в судовому
порядку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_7 (діє на
підставі довіреності від 01.03.2014р.)
позовні вимоги підтримали та просили
їх задовольнити з підставі викладених
у позові. При цьому позивач пояснив, що
він має право на ? частину кватири на
підставі рішення суду, але він
позбавлений можливості користуватися
квартирою. У нього відсутні документи
на квартиру, він не має можливості
мешкати в цій квартирі, не може
бачитися з дітьми. Відповідачка
фактично забрала дітей, зробила в
квартирі якийсь ремонт, хоча в 2010 році
він зробив ремонт. Відповідачка після
розірвання шлюбу прожила з ним один рік
і два місяця, в спірній квартирі він
ніколи не жив, він тільки в ній зробив
ремонт, а в березні 2013 році у нього
відповідачка відібрала ключі. Коли
05.07.2013 року він не зміг потрапити у
квартиру, він викликав службу по
відкриванню дверей та замінив замок,
але на слідуючий день замок знову було
змінено.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 (діє на підставі договору №
28Ц/2014-12.09. від 12.09.2014р.) просив у
задоволенні позовних вимог відмовити з
підстав їх необґрунтованості. При
цьому пояснив, що відповідачка не
чинить перешкоди відповідачу у
користуванні власністю. Вона не
передає ключі від вхідних дверей
квартири так як їй не дозволяє це
робити їх спільний з відповідачем син.
Їхні діти, син та донька, не хочуть
бачити батька, позивач постійно
погрожує відповідачки та дітям.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2
не з'явилася, про день та час розгляду
справи була повідомлена належним
чином. В минулих засіданнях позов не
визнала, просила відмовити у
задоволенні позову. При цьому пояснила,
що позивач -тиран та агресор, він
знущається з неї та дітей та вони були
змушені ховатися від нього. Діти не
бажають з батьком спілкуватися, так як
він знущається над ними. Вона все літо
працювала та робила в квартирі ремонт,
щоб було де жити з дітьми. Позивач
зайшов у квартиру виламавши замок на
вхідній двері, тому вона зверталася до
міліції та змінила замок.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю, стягнення
судових витрат підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували з 01.02.1997 року у шлюбі та на
підставі рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 12.03.2012 року
по справі № 1522/1023/2012 шлюб між сторонами
розірвано. (а.с. 11).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
проживають разом з відповідачкою.

Рішенням Приморського районного суду
м.Одеси від 28.03.2012 року по справі №
1522/1675/12 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільно нажитого майна подружжя, про
визнання права власності на частину
квартири - задоволено частково,
виділено зі спільної сумісної
власності подружжя в особову приватну
власність ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_2
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, виділено зі спільної сумісної
власності подружжя в особову приватну
власність ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1. (а.с. 12-14).

В судовому засіданні позивач суду
пояснив, що він не мешкає в квартирі
АДРЕСА_1 з березня 2013 року, хоча йому
належить ? частина квартири на праві
власності. Відповідачка ОСОБА_2 не
пускає його у квартиру, перешкоджає
йому у користуванні власністю. В
рішенні про виділення права власності
не вирішено порядок користування
квартирою. У нього не має ключів від
квартири. Його син не впускає його у
квартиру, так як його мати заборонила
йому це робити, вимог до свого сина не
має, з позовом про встановлення порядку
користування квартирою не звертався.

Представник відповідача в судовому
засіданні також підтвердив, що позивач
не користується квартирою, але
відповідачка не чинить перешкод у
користуванні квартирою, позивача не
впускає його син, так як діти не бажають
бачити свого батька, тому що він
неодноразово погрожував їм та ламав
двері.

Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

За положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 цього Кодексу та ст.
150 ЖК України власник квартири має
право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і має право
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Відповідно до ст. 155 ЖК України власник
квартири чи її частки не може бути
позбавлений права користування
житловим приміщенням, крім випадків
передбачених законом.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження майном,
на зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до частини 3 статті 358 ЦПК
України кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ст.41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач позбавлений права
користування своєю власністю, тобто ?
частиною квартири, у зв'язку з
незаконними діями відповідачки, а тому
позовні вимоги позивача в частині
зобов'язання не чинити будь-яких
перешкод ОСОБА_1 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання
вільного доступу до вказаної квартири,
передачі ключів від вхідних дверей та
заборони ОСОБА_2 без погодження з
ОСОБА_1 (окрім їх спільних дітей)
вселяти будь-яких осіб в квартиру
АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України,
власник має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимоги про
вчинення певних дій або запобігання
такому порушенню.

З урахуванням вищевказаного, позивачем
не надано обґрунтованих пояснень та
доказів на підтвердження того, в чому
проявляється необхідність заборони
іншому власнику ? частини спірної
квартири ОСОБА_2 без погодження з ним
проводити будь-які ремонті роботи,
замінювати замки вхідних дверей
квартирі, крім того позивачем не надано
належних та допустимих доказів про
наявність замків у міжкімнатних дверях
квартири. Також з пояснень сторін
вбачається, що ремонтні роботи в
квартирі вже закінчені і на теперішній
час не проводяться.

При цьому суд вважає, що вимога
позивача щодо заміни замків на вхідних
дверях - це вимога на майбутнє. Тому суд
вважає, що позовні вимоги щодо заборони
ОСОБА_2 без погодження з ним проводити
будь-які ремонтні роботи, замінювати
замки вхідних дверей у квартирі
АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають.

Також, як вбачається з матеріалів
справи позивачем було надано
довіреність на ведення його справи у
всіх судових закладах Товариству з
обмеженою відповідальністю «Юридична
компанія «Віта-Лекс». (а.с. 47).

Позивачем було укладено з Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Юридична компанія «Віта-Лекс» в особі
директора Досковського В.Г., договір
про надання правової допомоги № 12/01 від
02.09.2013 року. Згідно п.1.3.5. вказаного
договору правова допомога надається з
питань представництва інтересів в
судах та інших підприємствах,
незалежно від підпорядкування та форм
власності та галузевої належності.

Також, згідно п.4.3 вищезазначеного
договору під час виконання товариством
Договору Клієнт зобов'язаний сплатити
на користь Товариства суму в розмірі 2000
грн. у якості оплати за виконання
Договору, (а.с. 93-94), яку було сплачено
позивачем ОСОБА_1 згідно квитанції до
прибуткового ордера № 2 від 21.01.2014р. (а.с.
96).

Відповідно до п. 47. Пленуму ВССУ
від 17.10.2014р. №10 Право на правову
допомогу гарантовано статтями 8, 59
Конституції України, офіційне
тлумачення якого надано
Конституційним Судом України (Рішення
від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000;
Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009;
Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

При стягненні витрат на правову
допомогу слід враховувати, що особа,
яка таку допомогу надавала, має бути
адвокатом (стаття 6 Закону України від 05
липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність") або іншим
фахівцем у галузі права незалежно від
того, чи така особа брала участь у
справі на підставі довіреності, чи
відповідного договору (статті 12, 42, 56
ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової
допомоги визначається за домовленістю
між стороною та особою, яка надає
правову допомогу. Разом із тим
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлений Законом
України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах".

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги. В судовому засіданні
представником позивача не надано
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю або іншого
документу в підтвердження про фахівця
у галузі права.

Тому суд приходить до висновку, що
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача витрат на правову допомогу
в розмірі 2000 грн. також не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивач судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 3, 10, 15, 57, 60,79,81, 88, 209, 213-215,218, ЦПК
України, ст.ст. 11, 15,16, 317, 319, 355, 383, 391, ЦК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, стягнення судових витрат -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити будь-яких
перешкод ОСОБА_1 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання
вільного доступу до вказаної квартири,
передачі ключів від вхідних дверей.

Заборонити ОСОБА_2 без погодження з
ОСОБА_1 (окрім їх спільних дітей)
вселяти будь-яких осіб в квартиру
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) судові
витрати у розмірі 114 (сто чотирнадцять)
грн. 70 коп.

В іншій частині позовних вимог-
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:
Домусчі Л.В.

09.12.2014