АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8962/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1785/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Карнауха П.М.,

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 22 квітня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади в особі
Полтавської міської ради, треті особи -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Друга
полтавська державна нотаріальна
контора, реєстраційна служба
Полтавського міського управління
юстиції, про визнання права власності в
порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просив визнати
за ним право власності на 1/2 частину
домоволодіння по АДРЕСА_1, а саме
визнати право власності на квартиру №2
у будинку за вказано адресою, який в
технічному паспорті позначений
літерою А-1 та по квартирі №2
складається з: тамбур І розміром 2,26
мХ1,64 м, площею 3,7 кв.м., передпокій 2-1
розміром 4,25мХ2,2 м., площею 9,3 кв.м., кухня
2-2 розміром 3,09мХ2,76 м, площею 7,7 кв.м.,
кімната 2-3 розміром 3,10 мХ4,76 м, площею 14,8
кв.м., приміщення 2-4 розміром 2,01мХ3,16м,
площею 6,4 кв.м., загальною площею 41,9
кв.м., всього по будинку 73,7 кв.м., та на ?
надвірних споруд, а саме: сарай, що
позначений в технічному паспорті літ.
«Б» розміром 6,64Х4,27 м., площею 28,4 кв.м.,
сарай літ. «б-1» розміром 2,63Х3,67 м, площею
9,7 кв.м., погріб літ. «б-2» висотою 3,00 м,
площею 11,1 кв.м., погріб «б-3» висотою 3,00
м, площею 11,1 кв.м., гараж літ. «Г»,
розміром 4,95Х6,30 м., площею 31,2 кв.м., сарай
«г-1» розміром 1,95Х6,30 м, площею 12,3 кв.м.,
сарай «Д» розміром 2,63Х2,93 м, площею 7,7
кв.м., вбиральня «В», розміром 1,30Х1,30 м.,
площею 1,7 кв.м., ворота огорожі №1
металеві, огорожа №2 з дощок суцільна в
металевих стовпах без фарбування,
ворота огорожі №3 металеві з хвірткою в
металевих стовпах без фарбування, що
знаходяться на земельній ділянці
площею 575 м.кв.

В обґрунтування позову зазначалося, що
батько позивача ОСОБА_5 за життя набув
згадану нерухомість. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_5 помер, заповівши за життя усе
належне йому майно синові ОСОБА_1 Однак
у видачі свідоцтва про праву на
спадщину щодо належної батькові
частини будинку позивачеві було
відмовлено по причині відсутності
правовстановлюючих документів.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 22 квітня 2014 року відмовлено
ОСОБА_1 в задоволенні його позовних
вимог у повному обсязі.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржив позивач ОСОБА_1, який,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції
безпідставно відмовив йому у позові з
посиланням на недоведеність факту
порушення його прав органом місцевого
самоврядування.

Вважає, що суд першої інстанції не
надав належної правової оцінки тій
обставині, що згідно роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених у
п.23 Постанови «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30 травня
2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Також, вказує, що за відсутності інших
спадкоємців за заповітом і за законом,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття відповідачами
є територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

На думку позивача, за наявності відмови
Другої полтавської нотаріальної
контори у видачі йому свідоцтва про
право на спадщину та за умови того, що
інший спадкоємець після батька - ОСОБА_9
проти позову не заперечувала, то він
підставно звернувся до суду із позовом
до Полтавської міської ради.

Також ОСОБА_1 посилається на те,
спадкове майно заходиться на земельній
ділянці, переданій у безстрокове
користування його батьку на підставі
рішення виконавчого комітету
Київської районної ради, що додатково
підтверджує обґрунтованість заявлення
позову до територіальної громади.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 Останній на
підставі заповіту від 24 січня 1996 року,
посвідченого державним нотаріусом
другої Полтавської державної
нотаріальної контори Содоренко В.І., за
реєстровим №83, заповів на випадок
своєї смерті усе належне йому майно
своєму синові - позивачеві по справі
/а.с.36/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, про що
видано свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1 від 28 серпня 2006 року /а.с.35/.

Встановлено, що на підставі рішення
виконавчого комітету Київської
районного ради депутатів трудящих м.
Полтави №112 від 05 квітня 1960 року батько
позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_8 отримали у
безстрокове користування земельну
ділянку для індивідуального
будівництва в розмірі 575 м.кв. по
АДРЕСА_1 та зобов'язалися в місячний
термін через Технічне бюро при
Управлінні головного архітектора м.
Полтави виготовити технічну
документацію, погодити її з міським
архітектором, скласти умову з міським
комунальним господарством забудови
/а.с.10-11/.

15 вересня 1967 року Державною комісією
було підписано Акт про закінчення
будівництва і вводу в експлуатацію
індивідуального домоволодіння, а саме
будинок АДРЕСА_1, який було затверджено
рішенням виконавчого комітету
Полтавської міської ради депутатів
трудящих від 27 вересня 1967 року №610
/а.с.17-18/.

Разом із тим, право власності на
вказане домоволодіння за ОСОБА_5 не
реєструвалося.

Встановлено, що на підставі заяви
ОСОБА_1 у Другій полтавській державній
нотаріальній конторі відкрито
спадкову справу №144 за 2007 року після
померлого ОСОБА_5

Однак позивачеві відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
належне покійному батьку нерухоме
майно по причині, що ним не подано
оригінал правовстановлюючого
документу /а.с.38/.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено, що
територіальна громада в особі
Полтавської міської ради порушує, не
визнає або оспорює його права.

Проте колегія суддів не може
погодитися з такими висновками з
огляду на наступне.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності (ст. 392 ЦК).

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, в тому
числі й у випадку визначення судом за
позовом спадкоємця додаткового строку
для прийняття спадщини.

При цьому за змістом ст.392 ЦК України
належним відповідачем є особа - учасник
цивільних правовідносин, яка не визнає
або оспорює право власності спадкоємця
на спадкове майно, зокрема житловий
будинок.

У випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем, за
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усуненні їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від прийняття
відповідачами є територіальні громади
в особі відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Встановлено, що мати позивача - ОСОБА_9,
яка має право на обов'язкову частку
згідно ст.1241 ЦК України в спадковому
майні, була залучена до участі у справі
в якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог, та позов сина
визнала, про що у матеріалах справи є
відповідне клопотання.

Також до участі у справі в якості
третіх осіб були залучені співвласники
квартири №1 у спірному домоволодінні,
які теж просили задовольнити позов.

Враховуючи беззастережне визнання
позову третіми особами, враховуючи, що
мати позивача в установлений законом
строк не зверталася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, чим фактично виразила свою
відмову від спадщини, висновок суду
першої інстанції про пред'явлення
позову до неналежного суб'єкту є
помилковим, оскільки законодавець саме
територіальну громаду, представником
якої є міська рада, визначає
відповідачем по даній категорії справ.

Перетин інтересів сторін також
виражається у тому, що спірне житло
розміщено на землі комунальної
власності.

Також, саттею 1218 ЦК встановлено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Вирішуючи питання про правомірність
набуття права власності, суд має
враховувати, що воно набувається на
підставах, які не заборонені законом,
зокрема, на підставі правочинів. При
цьому діє презумпція правомірності
набуття права власності на певне майно,
яка означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(стаття 328 ЦК, пункт 5 Постанови №5
Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових
прав»).

При вирішенні спору про визнання права
власності на спадкове майно потрібно
розмежовувати час і підстави
виникнення права власності у
спадкодавця, які кваліфікуються
відповідно до законодавства України
чинного на час виникнення права
власності та підстави спадкування
зазначеного майна, що визначаються на
час відкриття спадщини та згідно із п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

За приписом ч.3 ст.3 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст.3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

За наявності у матеріалах справи
генерального плану присадибної
ділянки від 19 лютого 1963 року, де ОСОБА_5,
поруч із ОСОБА_8 значаться власниками
спірного домоволодіння, та акту про
закінчення будівництва і вводу в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння від 15 вересня 1967 року,
доцільно говорити, що батько позивача
набув право власності на житловий
будинок з господарськими спорудами
правомірно, відповідно до ст.ст.100,112 ЦК
УРСР, ст.17 Закону України «Про
власність». Спірний об'єкт нерухомості
не мав ознак самочинного з огляду на
приписи ст.105 ЦК УРСР. Крім того, діюче
на той час законодавство не пов'язувало
момент виникнення права власності з
обов'язковою державною реєстрацією
об'єкту нерухомості.

Щодо правового статусу прибудов до
житлового будинку та господарських
будівель, що входять до складу
домоволодіння, колегія суддів
приходить до висновку, що вони не
перешкоджають визнанню права
власності за позивачем на спадкове
майно, оскільки добудови є
приналежностями до головної речі, а
господарські будівлі згідно
технічного паспорту збудовані у 1960
році, до набрання чинності Указом
Президії Верховної Ради Української
РСР від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з
самовільним будівництвом
господарсько-побутових будівель", а
тому не відносяться до категорії
самовільних (самочинних).

Крім того, згідно висновку експертного
будівельно-технічного дослідження №96
від 31 травня 2012 року
об'ємно-планувальне та конструктивне
рішення, санітарно-гігієнічні вимоги,
пожежна безпека житлового будинку, в
тому числі об'єктів самочинного
будівництва - прибудови літ.а2 у складі
приміщення тамбуру №2-І пл.3,7 кв.м.,
прибудови літ.а3 у складі гардеробної
№2-4 кв.м., прибудови літ.а1 у складі
приміщення №1_1 пл. 8,8 кв.м.,
конструктивне рішення, пожежна безпека
господарських будівель та споруд у
складі: сараю літ. «Б». сараю літ. «б1»,
сараю літ. «г1», сараю літ.»Д», гаражу
літ. «Г», погребу літ. «б2», погребу літ
«б3» домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
відповідають будівельно-технічним
нормам, які діють на території України
та висуваються до житлових будинків.

Таким чином, відсутність державної
реєстрації об'єкту нерухомості за
спадкодавцем позбавила позивача
можливості оформити свої спадкові
права, тому він правомірно та
обґрунтовано заявив відповідні вимоги
до суду.

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 22 квітня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину домоволодіння по АДРЕСА_1, а
саме визнати право власності на
квартиру №2 у будинку по АДРЕСА_1, який в
технічному паспорті позначений
літерою А-1 та по квартирі №2
складається з: тамбур І розміром 2,26
мХ1,64 м, площею 3,7 кв.м., передпокій 2-1
розміром 4,25мХ2,2 м., площею 9,3 кв.м., кухня
2-2 розміром 3,09мХ2,76 м, площею 7,7 кв.м.,
кімната 2-3 розміром 3,10 мХ4,76 м, площею 14,8
кв.м., приміщення 2-4 розміром 2,01мХ3,16м,
площею 6,4 кв.м., загальною площею 41,9
кв.м., всього по будинку 73,7 кв.м., та на 1/2
надвірних споруд, а саме: сарай, що
позначений в технічному паспорті літ.
«Б» розміром 6,64Х4,27 м., площею 28,4 кв.м.,
сарай літ. «б-1» розміром 2,63Х3,67 м, площею
9,7 кв.м., погріб літ. «б-2» висотою 3,00 м,
площею 11,1 кв.м., погріб «б-3» висотою 3,00
м, площею 11,1 кв.м., гараж літ. «Г»,
розміром 4,95Х6,30 м., площею 31,2 кв.м., сарай
«г-1» розміром 1,95Х6,30 м, площею 12,3 кв.м.,
сарай «Д» розміром 2,63Х2,93 м, площею 7,7
кв.м., вбиральня «В», розміром 1,30Х1,30 м.,
площею 1,7 кв.м., ворота огорожі №1
металеві, огорожа №2 з дошок суцільна в
металевих стовпах без фарбування,
ворота огорожі №3 металеві з хвірткою в
металевих стовпах без фарбування, що
знаходяться на земельній ділянці
площею 575 м.кв, порядку спадкування
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька
ОСОБА_5.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
П.М. Карнаух

СУДДІ: /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/
Т.О. Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
П.М. Карнаух