30.05.2014 Справа № 756/7504/14-ц
Справа
пр. №2/756/3376/14
ун. №756/7504/14-ц
У Х В А Л А

30 травня 2014 року

м. Київ

Суддя Оболонського районного
суду міста Києва Андрейчук Т.В.,
розглянувши позовну заяву та додані до
неї документи ОСОБА_1 до Печерського
районного суду м. Києва про
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 26 травня 2014 року визначено
підсудність цивільної справи за
позовом ОСОБА_1 до Печерського
районного суду м. Києва про
відшкодування моральної шкоди.

29 травня 2014 року дана справа
була передана на розгляд судді
Андрейчуку Т.В.

Суддя, дослідивши матеріали
справи, вважає, що у відкритті
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 слід відмовити з
наступних підстав.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1
стверджує, що він не згоден з
додатковим рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 16 січня 2012
року (головуючий у справі - суддя
Мельник А.В.), зокрема з його
мотивуванням, вважає, що суддею при
ухваленні рішення порушено норми
чинного на той момент законодавства,
внаслідок чого йому спричинено
моральну шкоду.

З аналізу позовних вимог
ОСОБА_1 вбачається, що він просить суд
відшкодувати йому моральну шкоду,
завдану суддею Печерського районного
суду м. Києва Мельником А.В. під час
здійснення правосуддя.

У низці своїх рішень
Європейський суд з прав людини
неодноразово підкреслював, що право на
суд, окремим аспектом якого є право на
доступ до правосуддя, не є абсолютним (у
рішеннях "Голдер проти Великої
Британії" від 21 лютого 1975 року, "Де Жуффр
де ля Прадель проти Франції"
від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 124
Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Проте у випадках
оскарження дій судді при здійсненні
ним правосуддя (в тому числі
пред'явлення позову до судді про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ним під час здійснення ним
правосуддя) такі правовідносини не
виникають, тому такі справи не можуть
бути підсудні судам загальної
юрисдикції. Ці спори не пов'язані з
захистом прав, свобод чи інтересів у
публічно-правових відносинах від
порушень з боку органів державної
влади, оскільки оскаржені позивачем
дії вчинені при здійсненні правосуддя,
а тому законність таких дій може
перевірятись лише судом вищої
інстанції в порядку, передбаченому
процесуальним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в суді,
ухвалюється іменем України. Таким
чином, суддя виступає як посадова
особа, уповноважена на виконання
функцій держави, а не є як приватна
особа, до якої можна звернутися з
позовом.

У відповідності до ст. 125
Конституції України в Україні діють
місцеві, апеляційні, вищі
спеціалізовані суди та Верховний Суд
України.

Особи мають право оскаржити
судове рішення до судів вищої
інстанції в порядку та з підстав,
визначених у процесуальному
законодавстві. Питання притягнення
судді до відповідальності
врегульовано Законами України "Про
судоустрій та статус суддів" та "Про
Вищу раду юстиції".

З наведеного вбачається, що
чинне на сьогодні законодавство дає
можливість громадянину повною мірою
реалізувати своє право на оскарження
судового рішення та дій судді під час
здійснення правосуддя.

Суд є органом, який розглядає
скарги на рішення, дії чи бездіяльність
органів державної влади, посадових і
службових осіб, а його рішення (дії,
бездіяльність) оскаржуються лише в
порядку, визначеному ст. 129 Конституції
України і законодавством про
судочинство.

Таким чином, суд (суддя) як
орган (особа), що здійснює правосуддя,
не можуть бути відповідачем у
цивільній справі. Винятками є лише
випадки, коли суд (суддя) виступає не як
орган (особа), що здійснює правосуддя, а
як будь-яка інша установа (особа). Заяви,
скарги, спрямовані на дії судді при
здійсненні правосуддя, не підлягають
розглядові в суді першої інстанції,
оскільки відповідно до закону є інший
механізм усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя.

Законність процесуальних
актів і дій (бездіяльності) суддів,
вчинених при розгляді конкретної
справи, не може перевірятися за межами
передбаченого законом процесуального
контролю. Намагання зробити це в
конкретній справі шляхом подання
окремого позову проти судді (суду) є
протиправним втручанням у здійснення
правосуддя й посяганням на
процесуальну незалежність (ст. 126, ст. 129
Конституції України). Цієї позиції
дотримується Верховний Суд України (п.
10 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 13 червня 2007 року "Про
незалежність судової влади") та
Консультативна рада європейських
суддів (п. 57 Висновках №11 (2008), №3 (2002)).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 122 ЦПК
України суддя відмовляє у відкритті
провадження в цивільній справі у
випадку, якщо заяву не належить
розглядати в порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин суддя
дійшов висновку про необхідність
відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Печерського районного суду м. Києва про
відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на вищенаведене, та,
керуючись ст. 122 ЦПК України, суддя, -

у
х в ал и в:

Відмовити у відкритті
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Печерського
районного суду м. Києва про
відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали з заявою та
усіма доданими до неї матеріалами
невідкладно надіслати особі, яка
звернулась з нею до суду.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду міста Києва шляхом
подання апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня отримання копії цієї
ухвали.

Суддя
Т.В.
Андрейчук