АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа -210/4398/14-ц
Провадження №22ц-774/К/2523/к/14
Категорія - 26 ( І )
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Митрофанової Л.В.,
Савіної Г.О.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг", третя особа:
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
про відшкодування моральної шкоди, -

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

Представник відповідача ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» - Ременюк
Юлія Володимирівна;

позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4.

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ
«АМКР») про відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що він,
працюючи тривалий час на підприємстві
відповідача у важких та шкідливих
умовах праці, отримав професійне
захворювання, у зв'язку із чим
висновком МСЕК від 14.04.2014 року, йому
первинно було встановлено стійку
втрату професійної працездатності у
розмірі 20 % з 31 березня 2014 року до 01
квітня 2015 року.

Вважає, що у зв'язку з отриманим
професійним захворюванням йому
спричинено моральну шкоду, розмір якої
він визначив у сумі 243 600 грн. та просив
суд стягнути цю суму з відповідача на
свою користь.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «АМКР» на користь ОСОБА_2
у рахунок відшкодування моральної
шкоди в сумі 9 500 грн.. Стягнуто з ПАТ
«АМКР» на користь держави судовий збір
в сумі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Зокрема, при визначенні розміру
моральної шкоди, судом першої
інстанції не враховано обсяг фізичних,
душевних , психічних страждань
позивача, тяжкість вимушених змін та
необхідні зусилля для відновлення
попереднього стану.

Судом не взято до уваги роз'яснення п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року, №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, заявлених
позовних вимог колегія суддів, вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в період з
04.10.1999 року по 02.09.2011 року працював на
різних посадах ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг», 02.09.2011 року звільнений за
власним бажанням (а.с. 6-8).

Працюючи протягом тривалого часу,
впродовж 10 років 10 місяців в умовах
впливу шкідливих факторів, позивач
отримав професійне захворювання з
діагнозом: радикулопатія попереко -
грижова L1, L5, S1 з вираженим порушенням
статико - динамічної функції хребта на
фоні циркулярної протрузії диску L3 - L4 -
6 мм., задньої грижі диску диску L4- L5- 6мм.,
стійким больовим і м'язові -тонічним
синдромами, легким парезом розгиначів
стопи, часто рецидивний перебіг.

Висновком МСЕК від 17.04.2014 року (а.с. 9)
йому первинно встановлено 20% втрати
професійної працездатності по
радикулопатії з 31.03.2014 року до 01.04.2015
року.

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_2 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Актом розслідування хронічного
професійного захворювання №8 від 17.02.2014
року (а.с. 4-5), встановлено, що причиною
професійного захворювання позивача є
робота протягом 10 року 10 місяців в
умовах впливу шкідливих факторів.

Відповідно до п..19 Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№8 від 17.02.2014 року з урахуванням
припинення роботи позивача ОСОБА_2, за
фахом вогнетривника з 25.08.2010 року і стаж
роботи більше 10 років в умовах впливу
шкідливих факторів виробничого
середовища і трудового процесу,
визначити конкретних посадових осіб,
які відповідальні за виникнення
професійного захворювання позивача
встановити не можливо.

Доводи апеляційної скарги про те, що
розмір моральної шкоди визначений без
урахування обсягу фізичних, душевних ,
психічних страждань позивача, не
відповідають дійсності, оскільки при
вирішенні питання про розмір
відшкодування моральної шкоди
заподіяної позивачу, судом першої
інстанції визначено суму виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, відповідно до п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. (з
подальшими змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає в залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підписи/

Судді: /підписи/