Провадження № 2/522/1073/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року

Приморський районний суд м. Одеси у
складі :

Головуючого-судді: Абухіна Р.Д.

за участю секретаря: Гонтар Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради, треті особи - ОСОБА_4,
Шоста одеська державна нотаріальна
контора - "Про визнання недійсним
свідоцтва", -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів. Позивач, скориставшись
свої правом подала до суду заяву про
збільшення розміру позовних вимог,по
якій просить суд визнати недійсним та
скасувати свідоцтво №019 від 06.10.1997 року
про право спільної сумісної власності,
виданого АТ « Укрпрофздравниця»
громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у передачі
на право спільної сумісної власності
на квартири сімейного гуртожитку
АДРЕСА_1, будинку АДРЕСА_1; визнати
недійсним та скасувати свідоцтво про
право на спадщину, виданого Шостою
Одеською державною нотаріальною
конторою №6-208 від 07.04.2006 року, згідно
якого 1/3 частина квартири АДРЕСА_1
належить ОСОБА_2 на праві приватної
власності; скасувати реєстрацію прав
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, зареєстрованих за ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у житловому блоці секції
сімейного гуртожитку буд. АДРЕСА_1;
скасувати реєстрацію прав власності на
1/3 частини квартири АДРЕСА_1,
зареєстрованих за ОСОБА_2 у житловому
блоці секції сімейного гуртожитку буд.
АДРЕСА_1; скасувати реєстрацію прав
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, зареєстрованих за ОСОБА_2 у
житловому блоці секції сімейного
гуртожитку в будинку АДРЕСА_1;
скасувати реєстрацію права власності
на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1,
зареєстрованої за ОСОБА_3 у житловому
блоці секції сімейного гуртожитку
АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує тим, що їй стало відомо з
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 03.02.2011 року, що АДРЕСА_1
належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на праві
приватної власності. Позивач
посилається на те, що у зв'язку із
приватизацією зазначеної квартири
вона позбавлена права користування
загальними приміщеннями сімейного
гуртожитку АДРЕСА_1 на підставі того, що
вони передані в приватну власність без
її згоди, що стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Позивач до судового засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлена належним чином. Надала до
суду заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Відповідачі по справі до судового
засідання не з'явились, про дату, час та
місце проведення судового засідання
повідомлені належним чином. Надали до
суду заяви, про розгляд прави за їх
відсутності. Подали до суду заяву про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності.

Треті особи до судового засідання не
з'явились, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлені належним чином.

Третя особа ОСОБА_6 надав до суду
заперечення проти позову

Суд, оглянувши матеріали справи, надані
докази, вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню на підставі
встановлених фактичних обставин по
справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони
є рівними учасниками судового розгляду
та на підставі ст.60 ЦПК України повинні
довести належними доказами обставини,
як в обґрунтування заявлених позовних
вимог, також щодо заперечень за
позовом.

Позивачем в позові зазначено, що вона є
мешканцем квартири АДРЕСА_1. Згідно
довідки з місця проживання, складу
сім'ї та реєстрації вбачається, що
ОСОБА_1 проживає в даній квартирі з 1988
року (а.с. 39).

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 06.10.1997 року № 019,
виданого АТ « Укрпрофздравниця»
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7
на праві спільної сумісної власності в
рівних частинах кожному ( а.с. 27).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого Шостою Одеською
державною нотаріальною конторою № 6-208
від 07.04.2006 року 1/3 частина квартири
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 ( а.с. 28, 29).

Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична
особа може набути право власності у
разі приватизації державного майна та
майна, що є у комунальній власності, у
порядку встановленому законом.

На підставі рішення ОМР № 4123-V від
09.04.2000 року сімейний гуртожиток за
адресою : АДРЕСА_1, входить до переліку
гуртожитків, які перебувають у
комунальній власності та підлягають
приватизації.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків»,
громадяни, на яких поширюється дія
цього Закону, мають

право на приватизацію житлових
приміщень у гуртожитках, які
перебувають у власності
територіальних громад і можуть бути
приватизовані відповідно до закону.
Приватизація житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється відповідно
до Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" з
урахуванням особливостей, визначених
цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України « Про
приватизацію державного житлового
фонду», до об'єктів приватизації
належать квартири багатоквартирних
будинків, одноквартирні будинки,
житлові приміщення у гуртожитках
(житлові кімнати, житлові блоки
(секції), кімнати у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів (далі - квартири
(будинки), які використовуються
громадянами на умовах найму.

Позивач в своєму позові також
зазначає, що у зв'язку із приватизацією
кв. АДРЕСА_1 вона позбавлена
користування загальними приміщеннями
сімейного гуртожитку АДРЕСА_1 на
підставі того, що вони передані у
приватну власність без її згоди.
Вказані приміщення загального
користування сімейного гуртожитку, які
передані в приватну власність
відповідачам, тісно взаємопов'язані з
кімнатою в якій проживає позивач та нею
сплачуються комунальні послуги за
користування загальною площею
сімейного гуртожитку. Позивач не
надала належних та допустимих доказів,
та матеріалами справи спростовуються
дані твердження позивача оскільки в
матеріалах справи наявна копія плану
восьмого поверху вказаного будинку з
якого вбачається, що квартира позивача
та відповідачів розташовані в різних
секціях даного будинку ( а.с. 31). Як
вбачається з копії технічного паспорта
від 29.07.2013 року, квартира АДРЕСА_1, плану
VIII поверху, приміщення квартири
відповідачів не є загальними
приміщеннями. Позивач не надала до суду
доказів на підтвердження того, що вона
була користувачем зазначених нею
підсобних приміщень першої секції
будинку та сплачувала за них
комунальні послуг . Тому не зрозуміло,
яким саме чином відповідачі, як
власники кв. АДРЕСА_1 порушують права
позивача.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надала
суду належних та допустимих доказів на
підставу своїх вимог, що власність
відповідачів порушує її права.

Відповідачі по справі подали до суду
заяву про застосування наслідків
спливу строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Судом приймається до уваги той факт,
що відповідачі по справі набули право
приватної власності на: 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, на праві спільної часткової
власності на підставі свідоцтва про
право власності, виданого АТ «
Укрпрофздравниця» № 019 від 06.10.1997 року
та 1/3 частини квартири належить ОСОБА_2
на праві приватної спільної часткової
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину, виданого Шостою
Одеською державною нотаріальною
конторою № 6-208 від 07.04.2006 року.

Якщо позивач вважає, що відповідачі
перешкоджають їй в користуванні
загальними приміщеннями, то про
порушення свого права вона повинна
була дізнатись у 1997 році.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується лише
судом за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд вважає, що позивачу слід відмовити
з причин безпідставності та
недоведеності позовних вимог, а не з
підстав спливу строків позовної
давності.

У рішенні суду повно відображені
обставини, які мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки, які є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Таким чином, з урахуванням тієї
обставини, що відповідачами не було
порушено прав позивача, суд вважає,
позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст.15,16, 256, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 7, 8,
10, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
треті особи - ОСОБА_4, Шоста одеська
державна нотаріальна контора - "Про
визнання недійсним свідоцтва", -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя:
Р.Д. Абухін