Справа № 466/3864/13
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/5168/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 03 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, Львівської міської ради,
Відділу Держземагентства у м. Львові,
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, третя особа:
Третя Львівська державна нотаріальна
контора про поновлення строку позовної
давності, визнання недійсним заповіту,
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом, свідоцтва про право
власності на будинок, скасування
рішення, визнання недійсним Державного
Акту про право власності на земельну
ділянку,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 03 червня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, Львівської міської ради,
Відділу Держземагентства у м. Львові,
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, третя особа:
Третя Львівська державна нотаріальна
контора про визнання недійсним
заповіту від імені ОСОБА_6 від 02.03.96р.,
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом від 24.11.05 р., виданих на ім'я
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, свідоцтва про право
власності на будинок, виданого на ім'я
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, скасування ухвали
Львівської міської ради за №858 від
24.05.07р., визнання недійсним Державного
Акту про право власності на земельну
ділянку серія ЯД №461008 від 24.04.08р.
відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_5

В своїй апеляційній скарзі просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задоволити його позов
повністю. Вважає рішення незаконним,
необґрунтованим, та таким, що підлягає
до скасування, оскільки судом
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
не враховано всі фактичні обставини
справи, що мають значення для
правильного вирішення спору. Зазначає,
що судом не було взято до уваги ту
обставину, що він ОСОБА_5 разом з
членами своєї сім'ї, з дозволу батька
ОСОБА_6 постійно проживав у частині
спірного домоволодіння на АДРЕСА_1.
Весь цей період часу ним проводилися
ремонтні роботи та вкладалися значні
кошти у покращення частини будинку, де
він мешкав з членами своєї сім'ї. Також,
зазначає, що, на його думку, висновок
експерта Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз не слід брати до уваги, як
такий, що підтверджує дійсність
підпису його батька під оспорюваним
ним заповітом, оскільки, на його думку,
такий підпис навіть візуально
відрізняється від дійсного підпису
батька у витягу зі списку осіб, яким
належить статус ветеранів війни за 1997
рік, а згаданий витяг, отриманий від
райвійськкомату, експертом не належним
чином досліджений.

У судове засідання окрім відповідача
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, решта осіб, що
беруть участь у справі (їх
представники) не з'явилися, окрім
третьої особи, причин неявки (неявки
представників) не повідомили. Від
третьої особи до суду надійшла заява з
проханням про розгляд справи у
відсутності їх представника у зв'язку з
великою завантаженістю. Суд вважав за
можливе проводити розгляд справи у
відсутності осіб, що беруть участь у
справі (їх представників) та у судове
засідання не з'явилися, враховуючи, що
такі особи повідомлялися належним
чином про час та місце судового
розгляду, клопотань про відкладення
розгляду справи від них до суду не
надходило, доказів, що свідчили б про
поважність причин їх неявки (неявки їх
представників) суду представлено не
було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК
України, та згадане клопотання третьої
особи про розгляд справи у відсутності
їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2, її представника,
відповідача ОСОБА_4, в заперечення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного
рішення, суд першої інстанції
відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_5, посилаючись на ст.ст. 1233, 1235, 1236,
1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, виходив з того,
що підпис, від імені батька позивача та
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на
оригіналі оспорюваного заповіту
виконано самим ОСОБА_6 та доказів того,
що визначений у заповіті розподіл
майна не є волевиявленням спадкодавця
на випадок його смерті, - суду не надано.
Враховуючи вказане нотаріальною
конторою правомірно видано свідоцтва
про право на спадщину за заповітом, що
оспорюються. Також, зважаючи на
вказане, а саме те, що відповідачі
(фізичні особи) правомірно набули право
власності на спірне будинковолодіння
права позивача в частині передачі на
праві власності відповідачам
земельної ділянки та видачі свідоцтв
про право власності на житловий
будинок не порушені. Крім цього, при
вирішенні згаданих питань відповідні
державні органи (відповідачі по справі)
діяли в межах наданих ним повноважень
та порушень вимог чинного
законодавства допущено не було.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду першої інстанції обгрунтовнаими,
такими, що відповідають обставинам
справи та вимогам закону, доводи ж
апеляційної скарги - безпідставними.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та вбачається із матеріалів
справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
рідні сестри позивача та діти
померлого (їх усіх) батька ОСОБА_6
успадкували за вчиненим їх батьком
ОСОБА_6 на їх користь заповітом від
2.03.1996 року по ? частині
будинковолодіння АДРЕСА_1 кожна. На
підставі оспорюваних свідоцтв про
право на спадщину за заповітом від
24.11.2005 року за відповідачами було
зареєстровано право власності по ?
частині будинковолодіння. На даний час,
відповідно до наказу управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради від 22.09.2011 року №1631-Ж-Ш їм
були видані свідоцтва про право
власності на 51/100 та 49/100 реальних частин
будинковолодіння. В подальшому на
підставі оскаржуваної ухвали
Львівської міської ради від 24.05.2007 року
№858 їм у приватну спільну сумісну
власність передано земельну ділянку
для обслуговування вказаного
будинковолодіння площею 0,0789 га та
видано спірний державний акт на право
власності на земельну ділянку ЯД №461008
від 24.04.2008 року.

Як вбачається із позовної заяви,
звернувшись до суду ОСОБА_5,
посилаючись, зокрема, на ст.ст. 45, 207, 256,
267, 541, 543, 549 ЦК України (в ред. 1963 року), на
обґрунтування позовних вимог вказував
про те, що підпис у заповіті, на
підставі якого відповідачами
успадковане спірне будинковолодіння
та отримано право власності на
земельну ділянку, виконаний не батьком
та відрізняється від підписів батька у
інших документах.

Однак, як встановлено судом, із
висновку судово-почеркознавчої
експертизи №3246 від 29.11.2013 року та
пояснень допитаного у судовому
засіданні експерта ОСОБА_7, що є особою,
якою і було виконано дослідження за
вказаною експертизою, - підпис від
імені батька сторін ОСОБА_6 на
оригіналі одного примірника заповіту
від 2.03.1996 року, посвідченого державним
нотаріусом третьої Львівської
держнотконтори Полянською Р.С. та
зареєстрованого реєстрі за №1-837 та у
книзі реєстрації нотаріальних дій
Третьої Львівської державної
нотаріальної контори за 1996 рік за
порядковим №1-837, виконано самим ОСОБА_6.

Будь-яких доказів, якими б
спростовувався вказаний факт
позивачем суду не подано, а судом
відповідно не здобуто.

Зважаючи на вказане судом першої
інстанції вірно встановлено
безпідставність позовних вимог та
відмовлено у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що він постійно з дозволу батька
проживав у спірному будинку та
проводив там ремонтні роботи, жодним
чином не свідчить про недійсність
заповіту вчиненого батьком сторін та
про набуття права власності на
будинковолодіння чи його частину
позивачем.

Доводи ж позивача у скарзі про
неналежну оцінку експертом підпису
батька у витягу зі списку осіб, яким
належить статус ветеранів війни за 1997
рік, що отриманий від райвійськкомату
та навіть візуально відрізняється від
підпису від імені батька на заповіті,
то такі на думку суду є лише
припущеннями позивача та жодним чином
не спростовують висновку експерта.
Такі ґрунтуються лише на бездоказових
домислах позивача, який не є
спеціалістом у галузі почеркознавства.
Крім цього, експертом при проведенні
експертизи оцінено не лише підпис
батька сторін під згаданим позивачем
документом при наданні висновку
експертизи, а і ряд інших (всього 5)
підписів батька сторін у інших
документах та зроблено однозначний
безсумнівний висновок про вчинення
підпису під заповітом саме батьком
сторін. При цьому такий висновок не є
припущенням, у такому відсутні
посилання на брак об'єктів дослідження
та відсутні і будь-які інші обставини,
що давали б підстави сумніватись у його
достовірності.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу,
як таку, що є необґрунтованою слід
відхилити, рішення ж суду першої
інстанції, при ухваленні якого
детально перевірено доводи позивача з
посиланням на норми закону, слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 03 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А.
Левик

Судді:

В.Я. Бакус

Т.А. Гірник