Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Оніпко О.В., Хилевич С.В.

Секретар судових засідань
Шептицька С.С.

З участю представника ПАТ „Дельта
Банк",

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 18 вересня 2014
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі та набуття у власність,

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 18 вересня
2014 року в позові ПАТ «Дельта Банк» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом передачі та
набуття у власність відмовлено у
зв'язку з введенням мораторію на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
покликається на його незаконність та
необгрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказує на те, що суд не встановив чи
предмет іпотеки використовується
позичальником, як місце його
постійного проживання, також відсутні
докази і про наявність у його власності
іншого житла.

Крім того, на момент подачі позову до
суду спірні правовідносини було
врегульовано Законом України «Про
іпотеку» , Цивільним кодексом та іншими
законодавчими актами. А тому, право
звернення стягнення на предмет іпотеки
виник раніше ніж було прийнято Закон
України « Про мараторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Справа №569/1654/14-ц
Головуючий у 1-й інстанції
Панас О.В.

Провадження 22-ц/787/2284/2014
Суддя-доповідач Собіна
І.М.

Вказує, що відповідно до ст. 1 ЗУ «Про
мараторій...» протягом дії цього Закону
нерухоме житлове майно не може бути
стягнуте (відчуджене без згоди
власника). Відповідно до умов Договору
іпотеки, іпотекодавець, який є
власником надав свою згоду на
стягнення та відчудження предмету
іпотеки, про що свідчить його підпис на
Договорі іпотеки.

Посилається на п. 39 Постанови Пленуму
№5 від 30 березня 2012 року, з урахуванням
ст.ст. 33, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», де
зазначено, що іпотекодавець може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Доводив, що суд без з'ясування
необхідних підстав застосував норми ЗУ
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», оскільки він не забороняє
звертатися за захистом порушеного
права, а визначає лише заборону
примусового відчуження нерухомого
житлового майна. Відмова в задоволенні
позову фактично звільняє позичальника
від взятих на себе зобов'язань.

Просив рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 18 вересня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції дійшла висновку про її
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на вимоги
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», однак відповідних
мотивів та обґрунтувань не навів.

Як вбачається з матеріалів справи, 30
вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_2 був укладений договір про
надання споживчого кредиту №0, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 135000 доларів США зі
сплатою 14,50 % річних до 28 серпня 2029 року
(а.с. 12-13).

З метою забезпечення належного
виконання вказаного договору між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 30 вересня 2008
року було укладено договір іпотеки
№94484, за умовами якого ОСОБА_2 передав
банку в іпотеку трикімнатну квартиру,
загальною площею 103 кв.м, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на
праві приватної власності (а.с.24-27).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» було укладено
договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитом, згідно якого до ПАТ «Дельта
Банк» перейшло право вимоги, яке
виникло з кредитного договору та
договору іпотеки в обсязі і на умовах,
що існували у первісного кредитора.
(а.с. 54)

З матеріалів справи вбачається, що банк
надав позичальнику кредитні кошти в
сумі 135000 доларів США, а позичальник їх
та кошти за користування кредитом і
пеню банку не повернув, чим створив
заборгованість в розмірі 219494,88 доларів
США, що в перерахунку на національну
валюту становить1754422,578 грн. (а.с.31).

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЗУ «Про іпотеку»
у разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно п.39 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
з урахуванням положень ч.3 ст.33, ст.36, ч.1
ст.37 ЗУ "Про іпотеку" іпотекодержатель
може задовольнити забезпечену
іпотекою вимогу шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки. Правовою
підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, є договір про задоволення
вимог іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками та
передбачає передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цих
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі ч.2 ст. 16
ЦК має право вимагати застосування
його судом.

Як видно з договору іпотеки №94484,
відповідно до п.4.1 Договору
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки: у разі
порушення іпотекодавцем будь-якого
зобов'язання за цим договором або
будь-якого зобов'язання, що забезпечено
іпотекою за цим договором (а.с. 26).

Згідно п.п. 4.2.1-4.2.4 Договору іпотеки
звернення стягнення здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса, позасудового
врегулювання у відповідності до умов
цього договору та ЗУ «Про іпотеку», з
інших підстав передбачених
законодавством України.

Оскільки, 07 червня 2014 року набув
чинності ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», відповідно до п.1.1
якого не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст.4 ЗУ «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо
таке майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Предметом іпотеки є трикімнатна
квартира, загальною площею 103 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на праві приватної
власності,

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції посилається на введення
мараторію на стягнення майна громадян
України, яке використовується як місце
постійного проживання, його згоди на
відчуження домоволодіння немає, а тому
під час дії цього закону на зазначений
предмет іпотеки не може бути звернуте
стягнення та він не може бути примусово
відчужений.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_2 зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_2., що підтверджується
копією паспорта НОМЕР_1 (а.с. 29) та
довідкою про реєстрацію місця
проживання (а.с. 100), а тому нерухоме
житлове майно не використовується як
місце постійного проживання
позичальника.

Дія ЗУ «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» при вирішенні даного спору по
суті не може застосовуватись.

В рішенні Конституційного Суду України
від 10 червня 2003 року №11-рп/2003, у справі
за конституційним поданням 47 народних
депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
Закону України «Про введення мораторію
на примусову реалізацію майна» (справа
про мораторій на примусову реалізацію
майна) від 29 листопада 2001 року №2864-111
(2864-14) не порушує конституційної вимоги
обов"язковості судових рішень. Рішення
судів про примусове відчуження майна
підприємств, ухвалені до і після
прийняття Закону (2864-14), ним не
скасовуються, вони залишаються в силі,
а їх виконання призупиняється до
вдосконалення механізму примусової
реалізації майна. Тобто Законом
встановлюється подовжений на цей
період строк їх виконання.

В результаті неналежного виконання
позичальником взятих на
себезобов'язань щодо своєчасного та в
повному обсязі повернення кредиту у
позичальника виникла заборгованість, а
в банку, як іпотекодержателя
(відповідно до умов договору іпотеки та
ст.33 та 35 ЗУ «Про іпотеку»), виникло
право на звернення стягнення на
іпотечне майно.

Ураховуючи наведене, оскаржуване
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314,
316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 18 вересня 2014
року скасувати.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити в повному обсязі.

В рахунок погашення заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту №0 від 30 вересня 2008 р., в
сумі 219494,88доларів США, що згідно курсу
НБУ України становить 1754422гривень
57коп., звернути стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки №94484 від 30
вересня 2008 року а саме: трикімнатну
квартиру, загальною площею 103 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 30
вересня 2008 року за №3162398 згідно витягу
з Державного реєстру правочинів №6574659,
нерухоме майно зареєстроване КП
«Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації» за реєстраційним
№7674926 шляхом передачі
іпотекодержателю Публічнму
акціонерному товариству «Дельта Банк»
права власності на вказане майно.

Визнати за Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» право
власності на предмет іпотеки за
договором іпотеки №94484 від 30 вересня 2008
року а саме: трикімнатну квартиру,
загальною площею 103 кв.м, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_2 на
трикімнатну квартиру, загальною площею
103 кв.м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Дельта Банк» витрати пов'язані зі
сплатою судового збору у сумі 2314
гривень 20 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено сторонами в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів
починаючи з дня набрання ним законної
сили.

Судді: