Справа № 455/1920/13-ц
Провадження № 2/455/100/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 травня 2014 року
м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд
Львівської області

в складі: головуючої - судді
Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Княжпільської
сільської ради Старосамбірського
району Львівської області, треті особи
- приватний нотаріус Старосамбірського
районного нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
про визнання права власності на
спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною
заявою до Княжпільської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області, про визнання права власності
на спадкове майно, в якій зазначає, що
09.12.1949 року одружилися його дідусь -
ОСОБА_10 із ОСОБА_11, що підтверджено
свідоцтвом про одруження. За час шлюбу
у них народилось п'ятеро дітей: син -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка - ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка - ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4
та дочка - ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5. В 1956
році його дідусь та бабуся збудували
житловий будинок в АДРЕСА_1,
Старосамбірського району Львівської
області, в якому вони проживали разом з
ним та вели спільне господарство. Цей
будинок був визнаний колгоспним двором
і він залишився останнім членом
колгоспного двору. ІНФОРМАЦІЯ_12 року
померла його бабуся - ОСОБА_11, а ще
раніше ІНФОРМАЦІЯ_13 року помер ОСОБА_10
28.07.2010 року ОСОБА_11 склала заповіт
згідно якого все її майно де б воно не
знаходилося і з чого б воно не
складалося і взагалі все те, що їй буде
належати на день смерті і на що вона за
законом матиме право заповіла
позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_14 року його мати -ОСОБА_14
зареєструвала шлюб із його батьком -
ОСОБА_16, змінивши прізвище на ОСОБА_14.
16.02.1975 року його мати вдруге одружилася
із ОСОБА_17, змінивши прізвище на
ОСОБА_14. Після смерті ОСОБА_11 своєчасно
прийняв спадщину, так як постійно
проживав з нею в одному будинку, вів з
нею спільне господарство і продовжує
мешкати в цьому будинку. Позивач хотів
оформити спадкові права на житловий
будинок в АДРЕСА_1, Старосамбірського
району Львівської області, але
нотаріус Старосамбірського районного
нотаріального округу - ОСОБА_4,
відмовила йому в цьому, посилаючись на
те, що він не подав нотаріусу
правовстановлюючих документів на
даний житловий будинок і виявилось, що
він цього зробити не може, оскільки
даний житловий будинок немає права
власності та не зареєстрований у бюро
технічної інвентаризації.

Інші спадкоємці на дане спадкове майно
за законом, а саме: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, написали відмови
від спадщини.

Просить визнати за ним право власності
у порядку спадкування на житловий
будинок АДРЕСА_1

В судове засідання позивач не з'явився,
про час та місце слухання справи
повідомлявся належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та дав пояснення, аналогічні,
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Княжпільської
сільської ради Старосамбірського
району в судове засідання не з'явився,
про час та місце слухання справи
повідомлявся належним чином, причини
неявки суду не повідомив. Однак, 27.01.2014
року до суду поступила заява від
сільського голови Княжпільської
сільської ради, в якій просить дану
позовну заяву розглядати без участі
їхнього представника, проти позовних
вимог не заперечують (а.с. 49).

Представник третьої особи - приватний
нотаріус Старосамбірського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилася, про час та місце
слухання справи повідомлялася
належним чином. Проте, до суду від неї
поступили заяви про розгляд справи у її
відсутності (а.с.47,63).

Ухвалою суду від 27.01.2014 року у даній
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, було залучено: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце слухання справи повідомлялися
належним чином, однак , від них до суду
поступили заяви про розгляд справи у їх
відсутності, проти вимог позовної
заяви не заперечують (а.с.74-81).

Заслухавши представника позивача та
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, мотивуючи це наступним.

Відповідно до свідоцтва про смерть
Серії НОМЕР_1 ОСОБА_11 померла
ІНФОРМАЦІЯ_12 року у віці 84 роки (а.с. 13).

Раніше, відповідно до свідоцтва про
смерть Серії НОМЕР_2, помер її чоловік -
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_13 року у віці 92 роки
(а.с.12).

В силу ст.120 ЦК УРСР ( в ред.1963 року), яка
діяла до 16 грудня 1993 року, двір може
мати статус колгоспного за умови, якщо
члени двору працюють у колгоспі.

Судом встановлено, що будинок за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР ( в
редакції 1963 року - далі ЦК УРСР) майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності (ст.112 цього
Кодексу).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР
розмір частки члена колгоспного двору
встановлюється, виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних осіб.

Згідно виписки з погосподарської книги
№2 за 1986-1990 роки по с. Мігово в даному
господарстві були прописані та
проживали ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6 - голова
колгоспного двору, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7
- дружина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 - внук
(долучена до справи).

Станом на час набрання чинності Закону
України «Про власність» від 15 квітня 1991
року головою колгоспного двору був
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, а його членами
ОСОБА_11 та ОСОБА_20, що підтверджується
випискою з погосподарської книги за
1991-1995 роки по с. Мігово (долучена до
справи).

Відповідно до роз'яснень, що викладені
в п.6 Постанови Пленуму Верховного
Суду від 22.12.95 №20 «Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності», спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватись за нормами, що регулювали
власність цього двору., а саме: право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні. Такими, що втратили це право
вважаються працездатні члени двору,
які не менше трьох років поспіль до
цієї дати не брали участі своєю працею
і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в навчальному закладі, хвороба).

Отже, до 15 квітня 1991 року ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_2 не втратили права на
частку в майні, яке належало
колгоспному двору (розташований по
вулиці АДРЕСА_1, Старосамбірського
району Львівської області), і
збереглося після припинення його
існування.

Позивач, тобто ОСОБА_2, є онуком ОСОБА_10
та ОСОБА_11, що підтверджується
свідоцтвом про народження Серії
НОМЕР_3, довідкою відділу ЗАГС
Балахнинського району головного
управління ЗАГС Нижньогородської
області від 22.11.2012 року та свідоцтвом
про укладення шлюбу №970 та свідоцтвом
про укладення шлюбу Серії НОМЕР_4 (а.с.7,
11). Його мамою є ОСОБА_8, а її рідними
братами та сестрами є - ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_9.

З наявних у матеріалах справи
документах вбачається, що спадщина
ОСОБА_11 складається з житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1
Старосамбірського району Львівської
області.

Згідно заповіту, посвідченого
секретарем виконавчого комітету
Княжпільської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області від 28.07.2010 року, ОСОБА_11
розпорядилася, що все її майно, де б
воно не знаходилося і з чого б воно не
складалося і взагалі все те, що на день
смерті буде їй належати і на що за
законом матиме право заповіла у
власність ОСОБА_2 (а.с. 14,70).

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування» в п.1 зазначено, що
відносини спадкування регулюються
правилами ЦК України, якщо спадщина
відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Частиною 2 даної статті
передбачено, що спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї
статті вказано, що незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до частин 1-3 ст. 1296 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину, якщо спадщину
прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво
про право на спадщину видається
кожному з них із визначенням імені та
часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Згідно положень ч.1 і ч.2 ст. 1297 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов»язаний звернутися до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно. Якщо спадщину прийняло кілька
спадкоємців, свідоцтво про право на
спадщину видається на ім»я кожного з
них, із зазначенням імені та частки у
спадщині інших спадкоємців.

ОСОБА_2 звернувся з заявою до
приватного нотаріуса
Старосамбірського районного
нотаріального округу про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, в тому числі і на житловий
будинок АДРЕСА_1 Львівської області з
надвірними спорудами (а.с.64), проте,
приватним нотаріусом ОСОБА_4 йому було
відмовлено, оскільки спадкоємцем не
представлено правовстановлюючих
документів на нерухоме майно (а.с. 28).

За змістом п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року за №7 «Про судову практику у
справах про спадкування» свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов
для одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають, у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

З довідки (а.с.131) вбачається, що і
виконком Княжпільської сільської ради
також відмовив позивачу в оформленні
права власності на даний житловий
будинок з посиланням на те, що на даний
час не вправі винести таке рішення у
зв»язку з внесенням змін до Закону
України « Про місцеве самоврядування в
Україні», рекомендував звернутися до
суду.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках
сільськими, селищними, районними
радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації
будинків у бюро технічної
інвентаризації за даними
погосподарських книг сільських,
селищних рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Порядок ведення погосподарського
обліку в сільських радах визначався
Вказівками по введенню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими постановою Державного
комітету статистики СРСР від 12.05.85 №
5-24/26, а згодом - Вказівками,
затвердженими постановою Держкомстату
СРСР від 25.05.90 №69, а в подальшому,
наказами Міністерства статистики
України № 48 від 22.02.1995 року «Про
затвердження форм та Інструкції по
веденню по господарського обліку в
сільських радах народних
депутатів(наказ втратив чинність на
підставі наказу Держкомстату№ 234 від
17.07.2000 року), згідно яких, записи щодо
суспільної групи господарства в
погосподарських книгах свідчили про
правомірність забудови і
прирівнювались до правовстановлюючих
документів, тобто записи у
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади, що
підтверджують право приватної
власності.

У судовому засіданні документально
з»ясовано, чого не заперечували
сторони та треті особи, а саме:

- з виписок з погосподарських книг
Княжпільської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області по с. Мігово за 1986-1990, 1991-1995 роки
(долучені до справи), довідок (а.с. 25, 27)
відомо, що ОСОБА_11 до дня смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_12 року, була зареєстрована
та проживала в АДРЕСА_1 спільно з
позивачем однією сім»єю та вели
спільне господарство. Останнім членом
колгоспного двору є позивач - ОСОБА_2
АДРЕСА_1 є майном колишнього
колгоспного двору, ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_6, який був головою двору,
помер ІНФОРМАЦІЯ_13 року. Також в цих по
господарських книгах зазначено, а саме:
в розділі 111, що будови, які є особистою
власністю господарства, загальна площа
будинку 84 метри квадратні в тому числі
40 метрів квадратних житлової площі; і
розділі 1У - « всього землі ( в сотих
гектара)» - 0,60 га;

- відповідно до довідок Княжпільської
сільської ради Старосамбірського
району Львівської області (27,133) та
записів погосподарських книг по с.
Мігово за 1985-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010,
2011-2015 роки (долучені до справи) станом
на: 01.07.1990 року, 15.04.1991 року, були
зареєстровані та спільно проживали
ОСОБА_10 - голова двору, його дружина -
ОСОБА_11 та їхній внук - ОСОБА_2;
ІНФОРМАЦІЯ_13 року, що є днем смерті
ОСОБА_10 - діда ОСОБА_2 та чоловіка
ОСОБА_11 - були зареєстровані та спільно
проживали ОСОБА_11 та ОСОБА_2 з своєю
сім»єю - ОСОБА_21 - дружина, та їхні діти-
ОСОБА_5, ОСОБА_22, ОСОБА_23; та станом на
день смерті ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_15 року,
остання була зареєстрована і проживала
спільно з ОСОБА_2 та його сім»єю -
дружиною ОСОБА_21 та їхніми дітьми -
ОСОБА_5, ОСОБА_22, ОСОБА_23, зятем ОСОБА_17 у
власному житловому будинку по АДРЕСА_1

- довідкою виконавчого комітету
Княжпільської сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області від 31.03.2014 року №328
підтверджено те, що за житловим
будинком в АДРЕСА_1 закріплена земельна
ділянка для будівництва і
обслуговування даного житлового
будинку площею 0,25 га (а.с.132);

-із технічного паспорта на житловий
будинок індивідуального житлового
фонду АДРЕСА_1 Старосамбірського
району Львівської області, складеного
09.09.2013 року, вбачається, що рік побудови
будинку, стайні та погрібу - 1956,
інвентаризаційна вартість даного
житлового будинку, господарських
будівель та споруд становить 121376
гривень 00 копійок (а.с.16-18).

Проте, незважаючи на внесення записів у
погосподарські книги, ОСОБА_10, ОСОБА_11
та ОСОБА_2, своє право власності в БТІ не
зареєстрували (не оформили).

На час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_10 діяв Цивільний Кодекс УРСР (в
редакції 1963 року), який слід
застосовувати до правовідносин
спадкування належного їм майна.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом. Спадкоємцями за
законом першої черги є, в рівних
частках, діти та дружина померлого.
Онуки і правнуки спадкодавця є
спадкоємцями за законом, якщо на час
відкриття спадщини немає в живих того з
їх батьків, хто був би спадкоємцем;
вони успадковують порівну в тій
частці, яка належала б при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР
визнавалося, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Вищевказані дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_2 вступили у
спадщину після смерті ОСОБА_10, так як
після його смерті і дальше
продовжували постійно проживати в
даному колгоспному дворі та володіти
та користуватися цим майном, то
відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР суд
розцінює такі дії ОСОБА_11 та позивача
як вступ у фактичне володіння і
управління спадковим майном, тобто
приходить до висновку, що позивач
вчинив дії, які свідчать про прийняття
спадщини після смерті діда.

Судом не здобуто доказів, що інші
спадкоємці першої черги спадкування
за законом, вчинили будь-які дії щодо
прийняття спадщини після смерті
спадкодавця ОСОБА_10.

На час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_11 діяв Цивільний Кодекс України,
який також слід застосовувати до
правовідносин спадкування належного
їй майна.

Дітьми спадкодавця ОСОБА_11 були подані
заяви в нотаріальну контору наступного
змісту:

- згідно посвідченої секретарем
Княжпільської сільської ради заяви,
ОСОБА_5 повідомив, що йому відомо про
відкриття спадщини після смерті його
матері ОСОБА_11 Від спадкового майна, що
знаходиться в с.Мігово
Старосамбірського району Львівської
області відмовляється, ним пропущено
встановлений законом термін для
прийняття спадщини, в суд для
продовження цього терміну звертатись
не буде (а.с. 20,69);

- згідно посвідченої державним
нотаріусом Енергодарівської міської
державної нотаріальної контори заяви,
ОСОБА_7 відомо про відкриття спадщини
після смерті її матері - ОСОБА_11, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_12 року, яка постійно
проживала за адресою: Львівська
область Старосамбірський район
с.Мігово. У встановлений законом строк
спадщину не прийняла, звертатися до
суду за наданням додаткового строку
для її прийняття не буде, на спадщину не
претендує (а.с. 23, 65);

- згідно посвідченої приватним
нотаріусом Сокальського районного
нотаріального округу заяви, ОСОБА_6
відмовляється від належної їй частки
спадщини за законом, що залишилась
після смерті її матері - ОСОБА_11 У
судові органи для продовження строку
для прийняття спадщини звертатись не
буде (а.с. 21, 66);

- згідно посвідченої приватним
нотаріусом Сокальського районного
нотаріального округу заяви, ОСОБА_9
відмовляється від належної їй частки
спадщини за законом, що залишилась
після смерті її матері - ОСОБА_11 У
судові органи для продовження строку
для прийняття спадщини звертатись не
буде (а.с. 22, 67);

- згідно посвідченої секретарем
Княжпільської сільської ради заяви,
ОСОБА_8 повідомила, що їй відомо про
відкриття спадщини після смерті матері
ОСОБА_11. Від спадкового майна, що
знаходиться в с.Мігово
Старосамбірського району Львівської
області відмовляється на користь сина
ОСОБА_2 (а.с. 20,69).

Отже, судом не здобуто доказів, що
спадкоємці першої черги спадкування
за законом, вчинили будь-які дії щодо
прийняття спадщини після смерті
спадкодавця ОСОБА_11.

Позивач прийняв спадщину так як
постійно проживав разом із
спадкодавцем ОСОБА_11 на час відкриття
спадщини після її смерті (а.с.27), та не
заявив про відмову від неї.

Відповідно до наказу Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24.05.2001
року №127 «Про затвердження Інструкції
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна» з подальшими змінами та
доповненнями не належать до
самочинного будівництва індивідуальні
(садибні) житлові будинки, садові,
дачні будинки, господарські
(присадибні) будівлі та споруди,
прибудови

до них, побудовані до 5 серпня 1992
року.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання
права є одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів, що
підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше право не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Як видно з представлених доказів,
будинок 1956 року побудови знаходиться в
сільському населеному пункті, має в
ньому окремий порядковий номер,
зареєстрований в погосподарських
книгах, дане будиноволодіння є
колгоспним двором, яким спільно
володіли багато років, інші особи на
володіння та користування даним
будинком на підставах, передбачених
законом, своїх прав не заявляють,
придатність будинку для проживання
ніким не оспорюється.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, а також якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" права
на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав. А у
відповідності до п.5 ч.1 ст.19
вищезазначеного Закону державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому
засіданні обставин, суд, розглядаючи
вказану справу в межах заявлених
позивачем вимог, та на підставі наданих
сторонами та третіми особами доказів,
які оцінені судом в їх сукупності,
враховуючи, що ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
позивач були фактичними власниками
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1, хоча і
належним чином не оформили права
власності на таке, суд вважає, що є всі
підстави для визнання за позивачем, як
останнім членом колгоспного двору, та
на якого був складений заповіт, згідно
якого ОСОБА_11 заповіла йому все своє
майно, права власності на вищевказане
будинковолодіння, оскільки він прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 і не може в позасудовому
порядку оформити право власності на
дане будинковолодіння через відмову
нотаріуса вчинити такі дії за
відсутності правовстановлюючих
документів.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.10,11,60, ч.1 ст. 61, 209,212,214-215 ЦПК
України, ч.1 ст.120, ч.2 ст.123, ч.1 ст. 524,
525,529,548, п.1ч.1 та ч.2 ст. 549, ч.2 ст.553 ЦК УРСР
(в редакції 1963 року), та ст. ст. 16, ч.2 ст.328,
392, ч.ч.1,2,5 ст. 1268, 1270, ч.ч.1,2,3 ст. 1296,
ч.ч.1,2ст.1297 ЦК України, ч.4 ст.3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", Закону України «Про
власність» суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, право
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
який розташований по АДРЕСА_1
Старосамбірського району Львівської
області, в порядку спадкування.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Львівської області через
Старосамбірський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення , якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Повне рішення виготовлено 02.06.2014
року.