Єдиний унікальний номер 0523/5836/12
Номер провадження 22-ц/775/3949/2014
Головуючий в 1 інстанції Гурідова Н.М.
Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ сумісного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в
інтересах якого діє ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду
м.Донецька від 17 квітня 2012 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського районного суду
м.Донецька від 17 квітня 2012 року позов
ОСОБА_1 задоволено: проведено поділ
майна, що належить на праві спільної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнано
право власності на 2/3 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, визнано
право власності на 1/3 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3,
в інтересах якого діє ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати рішення суду, залучити
ОСОБА_3 до справи як третю особу, яка
заявляє самостійні вимоги до предмету
спору, оскільки суд не з»ясував, що
майно, яке ОСОБА_2 передав у володіння
ОСОБА_1, знаходиться під арештом з 2011
року та не підлягає відчуженню, судом
було порушено вимоги ЗУ «Про виконавче
провадження», ст.61 СК України та права
ОСОБА_3 на це майно, яке він з 2011 року
намагається отримати за судовим
рішенням.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав
доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5
та представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 заперечували проти апеляційної
скарги, просили залишити без змін
рішення суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не з»явились,
про день та час розгляду справи
повідомлялись належним чином -
телефонограмами, які передані 13 травня
2014 року та зареєстровані в Журналі
телефонограм за №№ 6312, 6313.

Заслухавши доповідача, пояснення
присутніх осіб, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 14 вересня 1995 року по 16 листопада
2006 року . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В період перебування
сторін у шлюбі ними на ім.»я
відповідача був придбаний житловий
будинок АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності,
перебування на утриманні у позивача
спільної дитини є істотною обставиною
для збільшення частки майна в спільній
сумісній власності.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

На підставі ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі ч.1 ст..60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно роз'яснень викладених у п.
23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Тобто названі норми
матеріального права припускають
існування факту спільної сумісної
власності подружжя, доки не доказано
інше кимось із подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що спірне
майно - будинок є спільною сумісною
власністю подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно з ч.2 ст. 70 СК України при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім»їч.3 - за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного та
духовного розвитку та лікування.

Відповідач визнав позовні вимоги в
повному обсязі, тому суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом порушено норми Закону України
«Про виконавче провадження» не
відповідають обставинам справи.

Апелянт посилався на те, що будинок
перебував під арештом, тому не міг бути
поділений.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази щодо накладення арешту на
спірний будинок до ухвалення рішення
про його розподіл, навпаки в
апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається
на акт опису та арешту та долучає його
до скарги, за яким 29 травня 2012 року
накладено арешт на 1/3 частину будинку
АДРЕСА_1.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

ОСОБА_3 не надав суду будь-яких
доказів, які б спростовували позовні
вимоги.

За таких підстав суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позов.

Суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення. Нові докази не досліджувались
апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому апеляційний суд на підставі
ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах
якого діє ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду
м.Донецька від 17 квітня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Суддя