Справа № 132/2440/14-ц Провадження №
22-ц/772/3903/2014Головуючий в суді першої
інстанції Попик Ю. П. Категорія 50
Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької
області

від "29" грудня 2014 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: судді Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Пащенко Л.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

за участю сторін у справі: позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про збільшення розміру
аліментів на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 21 листопада 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_3 про збільшення
розміру аліментів на утримання
дитини.Посилається на те, що вона з
ОСОБА_3 з 1995 р. по 2013 р. перебувала в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
дві доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н, які проживають
разом з нею та перебувають на її
утриманні.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 05.11.2012 року з
відповідача на її користь стягнуто
аліменти на утримання двох
неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки
з усіх видів його заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 3 вересня 2012 року і до
досягнення старшою дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року старшій дочці ОСОБА_4
виповнилось 18 років, у зв'язку з чим,
стягнення аліментів на її утримання
припинено. На сьогоднішній день
стягуються аліменти лише на дочку
ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частки заробітку
(доходу) відповідача. Однак, стягнення
аліментів в такому розмірі не може
задовільнити потреби та інтереси
малолітньої дитини, оскільки її
заробітної плати для повного
задоволення потреб дітей не достатньо,
зважаючи на те, що вона проживає з
дітьми в м. Вінниці на орендованій
квартирі, піднялися ціни на продукти
харчування та інше. Відповідач працює у
Вінницькій філії ПАТ «Укртелеком» ЦПТ
№6 м. Калинівка на посаді інженера
електрозв'язку та отримує заробітну
плату в сумі 2400 грн. Тому позивач вважає
за необхідне збільшити розмір
стягуваних з відповідача на її користь
аліментів на утримання малолітньої
дитини з 1/6 частки до 1/4 частки, так як
погіршення її матеріального становища
впливає на належне утримання дітей.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 21 листопада 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої
дитини: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в
розмірі 1/4 частини всіх видів його
заробітку (доходу), але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 30.07.2014 року до досягнення
дитиною повноліття.

Припинено стягнення з ОСОБА_3 аліментів
за рішенням Калинівського районного
суду Вінницької області №208/3969/12 від
05.11.2012 року, відізвано виконавчий лист
по зазначеному рішенню суду.

Стягнуто з ОСОБА_3 243,60 грн. судового
збору в дохід держави. Рішення в
частині стягнення аліментів за один
місяць допущено до негайного виконання
(а.с.135, 136).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції скаржник
відповідач у справі ОСОБА_3 апеляційну
скаргу повністю підтримав та просив її
задовольнити, посилаючись на викладені
в ній доводи.

Позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не
визнала та заперечила проти її
задоволення, посилаючись на її
безпідставність на необґрунтованість.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
сторін у справі, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції підлягає зміні, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ч.1 п.1, 3, 4 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Апеляційний суд на виконання вимог ст.
303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції встановив та
виходив з того, що відповідач ОСОБА_3
зобов'язаний приймати достатню участь
у фізичному та духовному розвитку
дочки ОСОБА_5, піклуватися про неї,
допомагати матеріально в такому
розмірі щоб це відповідало інтересам
дитини. Проте, добровільно збільшувати
розмір аліментів на утримання дочки
ОСОБА_5 він не бажає. Позивач ОСОБА_2
працює та в середньому отримує
заробітну плату в сумі 1866 грн. на
місяць, інших доходів не має.

Відповідно до проведеного розрахунку,
за узгодженням сторін, за період з
вересня 2013 року по серпень 2014 року
середньомісячні надходження позивачки
(заробітна плата та аліменти) складають
2708 грн. 22 коп. Щомісячні витрати
позивачки за узгодженням сторін по
оплаті комунальних платежів, інтернет,
кабельне телебачення за місцем
проживання в орендованій квартирі та
оплати по кредиту за вищезазначений
період складають 540 грн. 75 коп.

Відповідач ОСОБА_3 також працює та в
середньому отримує заробітну плату в
сумі 2937 грн. на місяць (за винятком
аліментів). Відповідно до проведеного
розрахунку за узгодженням сторін за
період з жовтня 2013 року по вересень 2014
року середньомісячні надходження
відповідача (заробітна плата після
утримання аліментів) складають 1961 грн.
16 коп. Щомісячні витрати відповідача за
узгодженням сторін по оплаті квартири,
комунальних послуг, телефон та оплати
по кредиту складають 655 грн. 37 коп.

Таким чином середньомісячний дохід на
одного члена сім'ї позивачки складає 722
грн. 49 коп. [(2708 грн. 22 коп. - 540 грн. 75 коп.) :
3). Тоді як середньомісячний дохід
відповідача складає 1315 грн. 79 коп. (1961
грн. 16 коп. - 655 грн. 37 коп.), що є значно
більшим ніж отримує дочка ОСОБА_5.

Також встановлено, що позивачка ОСОБА_2
разом із дітьми орендує в м. Вінниця
двохкімнатну квартиру та крім
вищезазначених витрат, за її
поясненнями сплачує орендну плату в
сумі 1600 грн. щомісячно, з яких частково
в сумі 1000 грн. сплачує мати.

Крім цього, згідно пояснень позивачки,
вона щомісячно несе витрати в розмірі 40
грн. на додаткові заняття дочки ОСОБА_5
з іноземної мови та непередбачувані
витрати в зв'язку із захворюванням
малолітньої дочки ОСОБА_5.

Таким чином судом встановлено, що в
позивачки та малолітньої дочки ОСОБА_5
відбулись зміни матеріального стану в
гіршу сторону та відбулось погіршення
її здоров'я.

Враховуючи викладене, судом
встановлено задовільний матеріальний
стан відповідача, а тому дійшов
висновку, що розмір стягуваних
аліментів необхідно збільшити з 1/6
частини до 1/4 частини його заробітку.

Проте, колегія суддів не може повністю
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки судом
першої інстанції неповно з'ясовані
фактичні обставини справи, які мають
істотне значення для справи в межах
наданих сторонами доказів, не вірно
застосовані норми матеріального права,
а тому доводи апеляційної скарги дають
підстави вважати, що висновки суду не
повністю відповідають обставинам
справи та дають достатні підстави для
зміни рішення суду.

Так, частиною 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснено, що відповідно до
статей 55, 124 Конституції України та
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України
батьки зобов'язані утримувати дітей до
їх повноліття. Повнолітні діти
зобов'язані піклуватися про своїх
непрацездатних батьків.

Відповідно до роз'яснень викладених в
п.17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 р. №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», згідно з якими
відсутність домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину є
підставою для звернення до суду з
відповідним позовом того із них, з ким
вона проживає.

Згідно ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім`ї. Сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Так, частиною 1 ст. 141 СК України
визначено, що мати, батько мають рівні
права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою.

Згідно ст.180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України, при
визначені розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини та платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
а також інші обставини, що мають
істотне значення.

Відповідно до ст.184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі. Розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, підлягає індексації
відповідно до закону. Якщо розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, менше мінімального
розміру, передбаченого частиною другою
статті 182 цього Кодексу, то дитині
призначається відповідно до закону
державна допомога в розмірі різниці
між визначеним розміром аліментів і 30
відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Згідно частини 1 ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров"я
когось із них.

Перевіряючи доводи позивача ОСОБА_2
щодо збільшення розміру аліментів,
визначених за рішенням суду, суд першої
інстанції належним чином не врахував
положення ч.1 ст.192 СК України щодо
необхідності повного встановлення та
підтвердження належними доказами
зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров"я платника або одержувача
аліментів.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України суд
вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

При зміні розміру аліментів визначених
за рішенням суду з 1/6 до 1/4, суд першої
інстанції не в повній мірі з'ясував та
не врахував обставини, передбачені
ст.182 СК України, які враховуються судом
при визначенні розміру аліментів.

Так, статтею 7 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» за
№ 719-VII від 16.01.2014 року прожитковий
мінімум на дітей віком від 6 до 18 років
на момент звернення з позовом до суду з
05.12.2013 року встановлено в розмірі 1 286
гривень. Отже, 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 складає 385 грн. 80 коп.

Також судом не враховано те, що
рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 29.07.2014 року
стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 16 частини
з усіх видів його заробітку (доходу),
але не менше ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісяно, починаючи з 15.07.2014 року до
закінчення ОСОБА_4 навчання або
досягнення 23 річного віку.

Крім цього, судом не взято до уваги те,
що відповідно до роз'яснень п. 23 Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006
року відповідно до ст.. 192 СК України у
новому розмірі аліменти сплачуються з
дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином вищезазначене залишилось
поза увагою суду першої інстанції, а
тому з урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення місцевого
суду слід змінити.

Крім цього, згідно роз'яснень,
викладених в п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
р. №3 «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
суд, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України
роз'яснює сторонам їх відповідальність
за прострочення сплати аліментів.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.. 4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 21 листопада 2014
року змінити.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 працюючого
у Вінницькій філії ПАТ «Укртелеком»
ЦТП №6 м. Калинівка - інженером
електрозв'язку, аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5
частини всіх видів його заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з дня набрання
рішенням законної сили і до досягнення
дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:підпис. В.М.
Медяний

Судді: підписи. О.В.
Ковальчук

Л.В. Пащенко

Згідно з оригіналом.

Суддя: