Справа № 750/1288/14 Провадження №
22-ц/795/983/2014 Головуючий у I інстанції
-Логвіна Т. В. Доповідач - Мамонова О.
Є.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Губар В.С.,
Позігуна М.І.,

при секретарі: Остапенко Г.С.

з участю: сторін та їх
представників

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1, що діє в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору дарування недійсним,
треті особи - орган опіки та піклування
Деснянської районної у м. Чернігові
ради, приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 20 березня 2014 року у
задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на грубе
порушення та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що на момент укладення
оспорюваного договору дарування 04.04.2013
року у житловому приміщенні АДРЕСА_1
проживала малолітня ОСОБА_2, яка
відповідно мала право користування
даним житлом. Апелянт наголошує, що
місцевим судом залишено поза увагою те,
що договір дарування вказаної квартири
суперечить правам та інтересам
малолітньої ОСОБА_2 на користування та
проживання в зазначеній квартирі,
оскільки укладений за відсутності
згоди органу опіки і піклування, в
зв'язку з чим є недійсним правочином.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну
скаргу відхилити, а оскаржуване
рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
прокурора, представника позивача та
органу опіки та піклування, які
підтримали апеляційну скаргу,
відповідачки ОСОБА_4 та її
представника, приватного нотаріуса,
які наполягали на законності рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
підстав для визнання договору
дарування недійсним немає, оскільки
право користування малолітньою ОСОБА_2
спірною квартирою на момент його
укладання не встановлено, у зв'язку з
чим згода органу опіки та піклування на
дарування квартири під час укладення
відповідного договору не була
потрібна.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Судом встановлено, що з 2001 року
позивачка ОСОБА_1 разом з чоловіком
ОСОБА_6 (сином відповідачки ОСОБА_4) та
їх неповнолітньою донькою
ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1) проживали та були
зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, яка
належала на праві власності матері
чоловіка - ОСОБА_4 згідно свідоцтва про
право власності на квартиру від 15.10.1999
року, виданого виконавчим комітетом
Чернігівської міської ради.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 07.12.2010 року шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було розірвано.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 28.11.2012 року малолітню
ОСОБА_2 було виселено з квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 7). На підставі цього
рішення ОСОБА_2 було знято з реєстрації
за вказаною адресою.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 11.04.2013 року
вказане рішення районного суду
скасовано в частині усунення перешкод
ОСОБА_4 у праві користування житлом
шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1 та відмовлено в задоволенні
цієї частини позовних вимог (а.с. 8-10).
Вказаним рішенням апеляційного суду
було встановлено факт непроживання
малолітньої ОСОБА_2 в спірній квартирі
на час розгляду справи. Також
встановлено, що малолітня ОСОБА_2
проживає з матір'ю (позивачкою) за іншою
адресою, ОСОБА_1 не є членом сім'ї
власника спірної квартири ОСОБА_4

04.04.2013 року ОСОБА_4 було подаровано
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, своєму
сину - ОСОБА_3 (а.с. 13-14).

Згідно довідки ПП „Техкомсервіс" від
01.04.2012 року, наданої нотаріусу під час
укладення вказаного договору
дарування, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстрована одна ОСОБА_4

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 405 ЦК України
встановлено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування, цим житлом
відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей»
неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування.

Зважаючи на вищевикладене, районний
суд дійшов вірного висновку про те, що
право користування малолітньою ОСОБА_2
спірною квартирою на момент укладання
договору дарування 04.04.2013 року не
встановлено та обґрунтовано відмовив
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Посилання апелянта на порушення
житлових прав її дитини при укладенні
оспорюваного договору дарування, не
заслуговують на увагу, оскільки
рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 11.04.2013 року
підтверджено факт непроживання
малолітньої ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1.

За таких обставин, оскільки на час
дарування квартири відповідач ОСОБА_4
була її єдиним власником, а малолітня
ОСОБА_2 в ній не проживала, відсутні
підстави вважати, що внаслідок
укладення договору дарування
зазначеної квартири були порушені
житлові права малолітньої особи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
рішення суду першої інстанції та не
містять передбачених законом підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: