Справа №
№2/140/101/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2014 року м.
Немирів

Немирівський районний суд
Вінницької області в складі
головуючого судді Науменко С.М., при
секретарі Буназів К.В., з участю
адвоката ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Немирові цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Комунального підприємства
"Тульчинське міжрайонне Бюро технічної
інвентаризації" про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, пов'язаного з затримкою
трудової книжки, відшкодування
моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, звернулася до суду з
позовом про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
пов'язаного з затримкою трудової
книжки, відшкодування моральної шкоди,
мотивуючи тим, що 11.04.1989 року її
прийнято на посаду техніка в бригаду №
5, наказ № 16 від 11.04.1989 року в КП
"Тульчинське МБТІ" м. Тульчин Вінницька
область.

01.10.2004 року присвоєна кваліфікація
інженера 2-ої категорії, наказ № 40 від
01.10.2004 року.

16.05.2013 року ОСОБА_2 звільнено за
власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Під час звільнення з посади ОСОБА_2 не
повернуто трудову книжку та не надано
на руки наказ на звільнення.

ОСОБА_2 неодноразово зверталась до
керівника підприємства з приводу
видачі її трудової книжки, але з
невідомих для неї причин її було
відмовлено в поверненні трудової
книжки.

Так, 23.05.2013 року ОСОБА_2 подано заяву
на ім'я начальника КП "Тульчинське МБТІ"
ОСОБА_3. з проханням видати трудову
книжку, заяву зареєстровано за вхідним
номером № 2676 від 23.05.2013 року.

На заяву відповіді ОСОБА_2 не
одержала, а тому звернулась із скаргою
на дії ОСОБА_3 до прокуратури
Тульчинського району Вінницької
області.

01.06.2013 року ОСОБА_2 одержала
повідомлення за підписом Прокурора
Тульчинського району Бондар А.В., що її
скарга направлена за належністю до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Вінницькій області, м.
Вінниця, Хмельницьке шосе, 2.

05.07.2013 року ОСОБА_2 одержала
повідомлення В.О. начальника інспекції
Територіальної Державної інспекції з
питань праці у Вінницькій області, в
якому її повідомлено, що в зв'язку з
надходженням головного державного
інспектора праці Короленка О.Д., який
здійснює перевірки в Тульчинському
районі, у щорічній відпустці не вдалося
провести перевірку її звернення у
місячний строк, а тому термін розгляду
скарги продовжено на 15 днів.

19.07.2013 року вона одержала відповідь
за підписом Першого заступника
начальника інспекції Гончарука А.М. про
результати розгляду її скарги. В
повідомленні вказано що перевіркою
підтверджено факт не надання її у день
звільнення належно оформленої
трудової книжки, проте керівництвом
бюро наданий акт про її відмову в
отриманні в день звільнення
відповідного документа. Також
адміністрацією МБТІ надано копії
листів надісланих її 17.05.2013 року та
12.06.2013 року з проханням з'явитись в МБТІ
для отримання трудової книжки. За
повідомленням МБТІ до цього часу
ОСОБА_2 за трудовою книжкою не
зверталась та згоди на її пересилку не
давала. За результатами, на усунення
виявлених порушень закону начальнику
МБТІ ОСОБА_3 внесений припис та
зобов'язано реалізувати її право на
отримання трудової книжки.

Жодних повідомлень від керівництва
МБТІ ОСОБА_3 чи будь кого із працівників
цього підприємства, щодо отримання
трудової книжки вона не отримувала.

Трудову книжку ОСОБА_2 було надіслано
цінним листом лише 22 листопада 2013 року.

25.09.2013 року ОСОБА_2 звернулась з
заявою про надання її довідки про її
заробітну плату за останні шість
місяців роботи, але знову ніякого
результату не одержала.

Керівництво підприємства взагалі не
звертає уваги на її законні вимоги чим
порушує її права та інтереси.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

Частиною 4 ст. 235 КЗпП України
передбачено, що у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Таким чином, на відповідача
законодавцем покладена однорідна
відповідальність як за затримку
розрахунку при звільненні, так і за
затримку видачі трудової книжки.

Виходячи із середнього
заробітку-2801.29 грн. за останні два
місяці, що передували звільненню,
заробітна за один день становить 140.06
коп..

Таким чином, період затримки видачі
трудової книжки складає: травень -11
днів, червень - 20 днів, липень - 23 дні,
серпень - 21 день, вересень - 21 день,
жовтень - 23 дні, листопад - 15 днів всього
період затримки видачі трудової книжки
становить 134 робочих дні, тобто 134х140.06=18
768.04 грн.

У відповідності до ст. 237 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Тобто,
обов'язок про відшкодування моральної
шкоди виникає тільки за умови, якщо
вона стала наслідком порушення
законних прав працівника.

Відповідач був зобов'язаний при
звільненні з роботи видати ОСОБА_2
належно оформлену трудову книжку, а
вона, як працівник мала законне право
на її отримання при звільненні.

В зв`язку з цим ОСОБА_2, просить
суд стягнути з КП "Тульчинське МБТІ" на
її користь компенсацію за затримку
видачі трудової книжки в розмірі 18 768,04
грн. та моральну шкоду в сумі 10 000
гривень, а також стягнути судові
витрати.

Позивачка ОСОБА_2, в судовому
засіданні позовну заяву підтримує в
повному обсязі просить її
задовольнити.

Представник відповідача КП
"Тульчинське МБТІ" Спірідонов В.В. в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги не визнав, заперечував проти їх
задоволення. Стверджував, що позивачка
сама відмовлялася отримати трудову
книжку, про що було складено
відповідний акт. В подальшому, в судові
засідання не з'являвся, хоча був
неодноразово повідомлений про час і
місце розгляду справи, а тому суд на
підставі ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив
розглянути справу на підставі наявних
в ній даних та доказів.

Свідок ОСОБА_7 в судову засіданні дала
покази, що нею було складено акт про
відмову ОСОБА_2 в отриманні трудової
книжки.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в
судовому засіданні дали покази, що
підписали акт про те, що ОСОБА_2
відмовилася отримати трудову книжку,
про що їм сказала ОСОБА_7.

Суд заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позовну заяву слід
задовольнити частково наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

Частиною 4 ст. 235 КЗпП України
передбачено, що у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Як було встановлено в судовому
засіданні, позивачка ОСОБА_2 була
звільнена з займаної посади
відповідачем 16.05.2013 року за власним
бажанням на підставі ст.38 КзпП України.

Однак, трудова книжка,
незважаючи на її неодноразові
звернення, їй була видана на руки лише
22.11.2013 року. Вказаний факт
підтверджується поясненнями самої
позивачки, копіями її заяви про видачу
трудової книжки, листом першого
заступника начальника Територіальної
державної інспекції праці у Вінницькій
області від 19.07.2013 року, згідно якого
начальнику КП "Тульчинське МБТІ" було
внесено припис про усунення вказаного
порушення.

Суд відноситься критично та не
приймає до уваги твердження
представника відповідача про те, що
позивачка відмовлялася отримати
трудову книжку та надану ним суду копію
відповідного акту від 16.05.2013 року про
відмову ОСОБА_2 в отриманні трудової
книжки, так як позивачка в судовому
засіданні виразила сумніви, що він
підписувався працівниками КП
"Тульчинське МБТІ", а саме інспектором з
кадрів ОСОБА_7. Для вирішення
належності вказаний підписів судом
було призначено
почеркознавчо-технічну експертизу.
Однак представником відповідача,
незважаючи на неодноразові вимоги
суду, не було надано експерту оригінал
акту від 16.05.2013 року №1 "Про відмову
ОСОБА_2 від отримання трудової книжки",
внаслідок чого ухвала суду про
призначення почеркознавчо-технічної
експертизи залишилася не виконаною.

Відповідно до вимог ч.1 ст.146 ЦПК
України у разі ухилення особи, яка бере
участь у справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

На підставі наведеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки підлягають до
задоволення.

Період затримки видачі трудової
книжки складає: травень -11 днів, червень
- 20 днів, липень - 23 дні, серпень - 21 день,
вересень - 21 день, жовтень - 23 дні,
листопад - 15 днів, а всього період
затримки видачі трудової книжки
становить 134 робочих дні, тобто 134
х140.06грн. =18 768.04 грн.

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Внаслідок затримки у видачі
трудової книжки ОСОБА_2, перенесла
моральні страждання, вимушена була
звертатися до суду, була позбавлена
тривалий час можливості влаштуватися
на роботу, тощо.

На підставі наведеного, суд
вважає за потрібне частково
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в
цій частині та стягнути з відповідача
на її користь 1000 грн. в рахунок
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Суд вважає, що позивачкою слід
поновити строк звернення до суду
передбачений ст.233 КЗпП України так як
вона, на думку суду, пропустила його з
поважних причин, через незнання
чинного законодавства, звернувшись
спочатку за захистом своїх прав до
прокуратури Тульчинського району.

Також підлягають стягненню з
відповідача судові витрати
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного керуючись
ст.ст. 47,116,233,235,237-1 КЗпП України,
ст.ст.208,209,213,214,215,218, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити
частково.

Стягнути з Комунального
підприємства "Тульчинське Міжрайонне
бюро технічної інвентаризації", м.
Тульчин, вул.1 Травня, 21 Вінницької
області на користь ОСОБА_2 компенсації
за затримку видачі трудової книжки за
134 робочих дні, в розмірі 18 768,04 грн.
(вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят
вісім гривень чотири копійки);
компенсацію за завдану моральну шкоду
в сумі 1000 (одна тисяча) гривень та
1500(одна тисяча п'ятсот) грн. судових
витрат на оплату послуг адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Копія вірна:

Суддя Немирівського

районного суду:
С.М.Науменко