АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1882/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2806/14
Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника відповідача ПТДВ «Рубін» Спиці В.Л., представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського Товариства з додатковою відповідальністю "РУБІН"

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Полтавського Товариства з додатковою відповідальністю "РУБІН", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Полтавська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визначення часток у праві спільної часткової власності

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, Полтавського Товариства з додатковою відповідальністю "РУБІН", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Полтавська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визначення часток у праві спільної часткової власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 р. позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з вказаним позовом та просили визначити частки у праві спільної часткової власності та визнати право спільної часткової власності на нежитлове приміщення площею 57,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, в частках пропорційно їх вкладам в статутному капіталі Полтавського товариств з додатковою відповідальністю «Рубін».

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що рішенням загальних зборів учасників ПТДВ «Рубін» від 31 липня 2006 року та рішення господарського суду Полтавської області від 07.10.2008 р. по справі № 13/123 позивачам та відповідачу ОСОБА_2 було виділено частину майна ПТДВ «Рубін» у вигляді вищезазначеного нежитлового приміщення без визначення часток. Оскільки за домовленістю розмір часток позивачі та відповідач встановити не в змозі, позивачі вимагають їх визначення в судовому порядку з урахуванням вкладу кожного з них, в статутний фонд товариства.

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою та просила визначити частку у праві спільної часткової власності та визнати право власності на нежитлове приміщення площею 57,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, в частці пропорційно її вкладу в статутному капіталі Полтавського товариств з додатковою відповідальністю «Рубін», з аналогічних первісному позову підстав.

Справа переглядалась у судах апеляційної та касаційної інстанції.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2014 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ПТДВ «Рубін» про визначення часток у праві спільної часткової власності задоволено.

Визнано припиненим право власності Полтавського ТДВ «Рубін» на частку у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення, загальною площею 57,7 кв.м., в розмірі 1/10 (одна десята) частина житлового будинку літ. «А-4», загальною площею 584,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з « 31» липня 2006 р.

Визначено частку ОСОБА_5 у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення площею 57,7 кв. м., в розмірі 7/200 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Визначено частку ОСОБА_6 у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення площею 57,7 кв. м., в розмірі 3/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_5 на частку у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення, загальною площею 57,7 кв.м., в розмірі 7/200 (сім двохсотих) частин житлового будинку літ. «А-4», загальною площею 584,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 набутим з « 31» липня 2006 року.

Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_6, на частку у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення, загальною площею 57,7 кв.м., в розмірі 3/100 (три сотих) частин житлового будинку літ. «А-4», загальною площею 584,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 набутим з « 31» липня 2006 року.

Визнано припиненим право власності ОСОБА_5 на частку у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення, загальною площею 584,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з « 29» березня 2013 року.

Визнано припиненим право спільної часткової власності ОСОБА_6 на частку у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення, загальною площею 584,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з « 29» березня 2013 року.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, Полтавського ТДВ «Рубін» про визначення часток у праві спільної часткової власності - задоволено.

Визначено ОСОБА_2 частку у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення площею 57,7 кв. м., в розмірі 7/200 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_2 на частку у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення площею 57,7 кв. м., яке становить 7/200 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 набутим з « 31» липня 2006 року.

Визнано припиненим право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення площею 57,7 кв. м., яке становить 7/200 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 з « 24» квітня 2013 року.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило Полтавське ТДВ «Рубін» та просило скасувати його, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Полтавського ТДВ «Рубін» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з Установчим договором Полтавського ТДВ «Рубін», зареєстрованим Розпорядженням Виконкому Полтавської міської ради від 29.12.2003 р. № 1035р, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9, були учасниками зазначеного Товариства.

Рішенням загальних зборів учасників від 31.07.2006 р., оформленим протоколом № 3, було задоволено заяви про добровільний вихід зі складу учасників ПТДВ «Рубін» ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9 з відступленням шляхом відчуження приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ПТДВ «Рубін», на їх користь згідно часток в Статутному фонді та майні Товариства.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.10.2008 р. по справі № 13/123 було зобов'язано ПТДВ «Рубін» виділити ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9 частину майна Полтавського товариства з додатковою відповідальністю «Рубін» у вигляді нежитлового приміщення площею 57,7 кв. м., яке становить 1/10 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Октябрського районного суду від 04.03.2013 р. по справі №554/1882/13-ц було визначено частки позивачів та відповідача та визнано право власності на ці частки у праві спільної часткової власності на зазначене приміщення, зокрема ОСОБА_6 - 3/100 частини, ОСОБА_2 - 7/200 частини, ОСОБА_5 - 7/200 частини.

Право спільної часткової власності було зареєстровано у встановленому законо порядку.

29.03.2013 р. ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, уклали договір дарування, зареєстрований в реєстрі за № 217, за яким останній набув право власності на частки у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення, яке складається в цілому з: торгової зали (1) пл. 37,6 кв.м, кабінету (2) пл. 14,3 кв.м, коридору (3) площею 2,9 кв.м, вмивальні (4) пл. 1,3 кв.м, вбиральні (5) пл. 1,6 кв.м, загальною площею 57,7 кв.м», в розмірі 13/200 (тринадцять двохсотих) частин житлового будинку «А-4», загальною площею 584,9 кв.м, що знаходиться: за адресою: АДРЕСА_1

24.04.2013 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3, уклали договір дарування, зареєстрований в реєстрі за № 292, за яким останній набув право власності на частку у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення, яке складається в цілому з: торгової зали (1) пл. 37,6 кв.м, кабінету (2) пл. 14,3 кв.м, коридору (3) площею 2,9 кв.м, вмивальні (4) пл. 1,3 кв.м, вбиральні (5) пл. 1,6 кв.м, загальною площею 57,7 кв.м, в розмірі 7/200 (тринадцять двохсотих) частин житлового будинку літ. «А-4», загальною площею 584,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

29.10.2013 р. ОСОБА_3 як чинний власник, здійснив продаж належної йому частки ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 1119, за яким останній набув право власності на нежитлове приміщення, яке складається в цілому з: торгової зали (1) пл. 37,6 кв.м, кабінету (2) пл. 14,3 кв.м, коридору (3) площею 2,9 кв.м, вмивальні (4) пл. 1,3 кв.м, вбиральні (5) пл. 1,6 кв.м, загальною площею 57,7 кв.м, в розмірі 1/10 (одну десяту) частину житлового будинку «А-4», загальною площею 584,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На дату розгляду справи ОСОБА_7 є власником нежитлового приміщення загальною площею 57,7 кв. м., що складає 1/10 частину житлового будинку «літ. А-4» за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9 перейшло право власності на спірне нежитлове приміщення, що є підставою для визначення їх часток у праві спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол №3 загальних зборів учасників ПТДВ «Рубін» не може вважатися рішенням про перехід права власності на спірне нежитлове приміщення, а також не означають виходу позивачів зі складу товариства не узгоджуються з матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

Так, протокол №3 загальних зборів учасників ТДВ «Рубін» від 31 липня 2006 року є документальним виразом прийнятих загальними зборами рішень.

Відповідно до вказаного протоколу, загальні збори вирішили задовольнити заяви ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9 про вихід з товариства з відступленням шляхом відчуження приміщення за адресою АДРЕСА_1, яке належить ПТДВ «Рубін».

Вказане рішення в установленому законом порядку недійсним чи не чинним не визнавалось.

ПТДВ «Рубін» оскаржувало рішення загальних зборів від 31 липня 2006 року наведеній частині, але рішенням господарського суду Полтавської області від 7 жовтня 2008 року у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованості позовних вимог (т.2 а.с. 160-162)

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» в редакція, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 ЦК України за домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі, тобто це домовленість сторін (товариства та учасника), спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних права та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Таким чином, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9 вийшли зі складу товариства, при цьому останнє здійснило відчуження на їх користь приміщення за адресою АДРЕСА_1, що означає перехід права власності від товариства до його колишніх учасників.

Доводи апелянта про те, що вказана справа не підсудна судам цивільної юрисдикції суперечать нормам чинного законодавства.

Відповідно до п.2 Постанови пленуму ВСУ №13 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду корпоративних спорів» при визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК ( 436-15 ), згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до п. 26 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 звернулись до суду з метою захисту свого невизнаного права власності та подальшого його безперешкодного здійснення.

Таким чином, спір, що виник між сторонами у справі має цивільно-правовий характер, а отже підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, судом першої інстанції дано належну оцінку рішенню господарського суду Полтавської області від 7 жовтня 2008 року та ухвалі господарського суду Полтавської області від 7 квітня 2011 року.

Посилання апелянта на вказані рішення, як на підтвердження права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 57,7 кв.м, в розмірі 1/10 частини житлового будинку загальною площею 584,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не можуть бути взяті до уваги колегією суддів.

Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с. 39) право власності на нежитлове приміщення, яке складається в цілому з: торгової зали (1) пл. 37,6 кв.м, кабінету (2) пл. 14,3 кв.м, коридору (3) площею 2,9 кв.м, вмивальні (4) пл. 1,3 кв.м, вбиральні (5) пл. 1,6 кв.м, загальною площею 57,7 кв.м, в розмірі 1/10 (одну десяту) частину житлового будинку «А-4», загальною площею 584,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7354495 від 29 жовтня 2013 року на даний момент не скасоване, а тому є єдиним належним доказом права власності на спірне нерухоме майно.

Доводи апелянта про подання ОСОБА_5 заяви про уточнення позовних вимог, що не передбачено ЦПК України, не спростовують висновків місцевого суду та не є порушенням норм процесуального права, оскільки позивач має право згідно зі ст. 31 ч.2 ЦПК України протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Інших доводів, які б могли спростовувати висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського Товариства з додатковою відповідальністю "РУБІН" - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль