Справа №521/2076/14-ц
Провадження №2/521/3729/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою, вселення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду наразі знаходиться
на розгляді цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні квартирою, вселення.

В обґрунтування власної позиції та
пояснюючи підстави звернення до суду
первісний позивач посилався на ті
обставини, що він та ОСОБА_2 проживали
одною сім'єю в квартирі АДРЕСА_1. В
жовтні 2013 року ОСОБА_1 не зміг потрапити
до цієї квартири, виявив, що замки у
вхідних дверях були замінені, а його
речі виставлені до під'їзду. При
розмові з ОСОБА_2 йому було повідомлено,
що він за цією адресою більше не живе.

Внаслідок вищенаведеного ОСОБА_1
чиняться перешкоди у користуванні
житлом, де він має зареєстроване місце
проживання, що є порушенням його
конституційного права на житло.

У зв'язку з викладеними обставинами і
через неможливість вирішення виниклих
питань позасудовим шляхом, ОСОБА_1
звернувся в суд з даним позовом про
вселення до спірної квартири та
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
позивачеві в користуванні квартирою.

Представник позивача ОСОБА_1 у відкрите
судове засідання з'явився, заявлені
вимоги підтримав, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове
засідання не з'явилась, повідомлялсь
судом про розгляд даної цивільної
справи, причини неявки суду не відомі,
але представник особи приймала участь
в засіданнях по справі, заперечувала
проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
обставини спору та пояснення сторін,
дослідивши представлені суду та
забезпечені письмові докази, надавши
правовідносинам, що виникли між
сторонами належну правову оцінку, суд
прийшов до висновку про задоволення
заявленого позову - виходячи з
наступного.

Під час розгляду цивільної справи і на
підставі присутніх в ній доказів судом
встановлено, що на підставі договору
купівлі-продажу від 09 березня 2006 року,
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

12 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб, актовий запис №270
від 12 липня 2008 року.

Як свідчать паспортний документ ОСОБА_1
та довідки з місця проживання про склад
сім'ї №32 від 13 січня 2014 року та №1027 від
17 лютого 2014 року, місце проживання
позивача належним чином зареєстроване
за адресою: АДРЕСА_1 з 14 січня 2011 року.

11 грудня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було розірвано шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, актовий запис №343 від
11 грудня 2012 року.

У зв'язку із неможливістю потрапити до
спірної квартири ОСОБА_1 звертався із
заявою до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області. Однак
згідно постанови від 15 травня 2014 року
відповідне кримінальне провадження
було закрите у зв'язку з відсутністю
складу кримінального правопорушення
та цивільно-правовим характером
відносин між особами.

Згідно ст. 395 ЦК України, речовими
правами на чуже майно є, зокрема, право
володіння; право користування
(сервітут). Законом можуть бути
встановлені інші речові права на чуже
майно. Як встановлює ст. 396 ЦК України,
особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права,
у тому числі і від власника майна,
відповідно до положень глави 29 цього
Кодексу. У цьому зв'язку судом звернуто
увагу на ст. 321 ЦК України, за якою право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 156 ч.ч.1,4 ЖК УРСР, члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу. Як роз'яснено
в ст. 64 ч.2 ЖК УРСР, до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

В силу ст. 47 Конституції України, кожен
має право на житло. Держава створює
умови, за яких кожний громадянин матиме
змогу побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України,
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Згідно ст. 9 ч.4 ЖК УРСР, ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Судом встановлено, що після розірвання
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та до 17
жовтня 2013 року, особи продовжували
проживати у АДРЕСА_1. Але в теперішній
час відповідачем чиняться перешкоди
ОСОБА_1 у користуванні житлом, у якому
він зареєстрований. Іншого житла у
позивача немає.

Відтак, ураховуючи викладене, в процесі
розгляду даної цивільної справи суд
прийшов до висновку про задоволення
заявленого позову в повному обсязі,
вселення позивача до спірної квартири
та зобов'язання відповідача не
перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні
відповідним майном.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином суд вважає обґрунтованим
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму оплаченого судового збору у
розмірі 244,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні квартирою,
вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 місті Одесі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму оплаченого судового збору - у
розмірі 244,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: