Провадження №2/761/38/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Юзькової О.Л.

при секретарях
Іовенко О.І., Звонцовій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
ОСОБА_1 до, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6, Головне управління
юстиції м. Києва, Орган опіки та
піклування Шевченківської районної в
місті Києві державної адміністрації
про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом та просить суд визнати
недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, посвідчений 13
січня 2014 року державним нотаріусом
Третьої Київської державної
нотаріальної контори Сафоновим С.Л.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років.
Після смерті залишилося спадкове
майно, яке складається з квартири
АДРЕСА_1 та речей домашнього вжитку;
автомобілю ВАЗ 21043, 2006 року випуску;
гаражного боксу АДРЕСА_2 та грошових
вкладів. Спадкоємцями першої черги
після смерті батька є позивач та його
брат - ОСОБА_6. В квітні 2011 року позивач
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, але
з'ясувалось, що батько залишив заповіт
складений 13.01.2010 року на окремий вид
майна на користь онуків При цьому
спадкове майно між онуками поділено
зовсім не порівну. Згідно до заповіту
діти позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5
отримують у спадщину гараж та грошові
кошти, а племінниця ОСОБА_2 - квартиру.
Про заповіт складений батьком позивачу
не було нічого відомо. Спадкодавець
помер від онкологічного захворювання.
Останні місяці життя ОСОБА_7 знаходився
у такому стані, що потребував
постійного стороннього догляду, який
здійснював позивач, оскільки у нього з
батьком були дуже близькі стосунки.
Всій родині було відомо про те, що
ОСОБА_7 в 2008 році склав запотів
відповідно до якого заповідав квартиру
позивачу та його брату ОСОБА_6 в рівних
долях, а автомобіль та гараж синові
позивача ОСОБА_4. Про складання цього
заповіту батько сам і повідомив,
бажаючи поділити спадок саме таким
чином. На день складання оскаржуваного
заповіту ОСОБА_7 постійно хворів,
перебував у важкому психічному та
фізичному стані і потребував
сторонньої допомоги. Спадкодавець дуже
погано бачив, не дочував, не завжди
чітко висловлював свої думки , в нього
також відбувались провали в пам'яті. З
зв'язку і вищенаведеним ОСОБА_7 не мін
розуміти значення своїх дій та
керувати ними. Новий заповіт було
складено та підписано у період
загострення хвороб та під впливом
ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач,
його представники підтримали вимоги,
просили задовольнити з підстав
зазначених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2
заперечувала щодо задоволення позову з
цих підстав, що спадкодавець до
останнього дня свого життя займався
підприємницькою та видавницькою
діяльністю. ОСОБА_7 цілком розумів
значення своїх дій та міг керувати
нами. На передодні складання заповіту
спадкодавцем створювались об'єкти
права інтелектуальної власності -
корисні моделі, що є результатом
інтелектуальної діяльності.

ОСОБА_6, його представник в
судовому засіданні заперечували щодо
задоволення позовних вимог та
визнання недійсним заповіту у зв'язку з
їх безпідставністю і недоведеністю.

Представник Органу опіки та
піклування Шевченківської районної в
місті Києві державної адміністрації
зазначив, що доказів, які б свідчили про
неможливість спадкодавцем розуміти
значення своїх дій під час складання
заповіту.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, про день та час розгляду
справи неодноразово повідомлялась
належним чином, причини неявки не
повідомила. Заяв та клопотань від неї в
адресу суду не надходило.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, що його видано
відділом реєстрації смерті в м. Києві,
актовий запис № 4277.

На випадок своєї смерті ОСОБА_7
13.01.2010 року зробив таке розпорядження з
належного йому майна: автомобіль ВАЗ
21043, 2006 року випуску, Гараж бокс АДРЕСА_2
в гаражно-будівельному кооперативі
«Обгарстрой» заповів ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1 та речі домашнього вжитку
заповів ОСОБА_2, грошові вклади заповів
ОСОБА_5.

Заповіт посвідчено державним
нотаріусом Третьої Київської
державної нотаріальної контори
Сафоновим С.Л.

Заповітом, відповідно до ст. 1233 ЦК
України, є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Позивач його представники
зазначають, що на день складання
заповіту ОСОБА_7 у зв'язку із його віком,
наявними хворобами не міг розуміти
значення своїх дій та керувати нами, а
тому таке розпорядження має бути
визнано недійсним.

Правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені, відповідно до ч.
1 ст. 225 ЦК України.

За частиною 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі..

За клопотанням позивача, його
представника по справі було призначено
посмертну судово-психіатричну
експертизу.

За висновками експертів
Київського міського центру
судово-психіатричних експертиз,
викладених в акті № 307 від 11.04.2014 р.
ОСОБА_7 на момент складання заповіту
від 13.01.2010 р. виявляв психічні розлади у
вигляді органічного ураження
головного мозку судинного генезу
(гіпертонічна хвороба, церебральний
атеросклероз) з церебрастенічним
синдромом. ОСОБА_7 на момент складання
заповіту від 13.01.2010 року за своїм
психічним станом міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні експерти ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили зроблені
ними виводи. Зазначили, що вказаний
ними діагноз узгоджується з медичною
документацією наявною в матеріалах
справи. Також зазначили, що хвороби що
їх мав ОСОБА_7 не свідчать про те, що
померлий не розумів значення своїх дій
13.01.2010 р. коли складав заповіт.

В свою чергу приписами ст. 212 ЦПК
України встановлено, що суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Як свідчать матеріали справи
спадкодавець в 2009 році отримував
патенти на корисні моделі, як це
встановлено вимогами чинного
законодавства .

Також ОСОБА_7 в 2010 р. в липні та
листопаді укладалися договори комісії
з Національним заповідником «Софія
Київська» за якими спадкодавець
виступав комітентом та передавав
заповіднику для реалізації
поліграфічну продукцією.

Крім того, як свідчать отримані докази,
ОСОБА_7 був автором-укладачем видання
«Реставрация настенной жипописи.
Теория. Методика.Техника» та у 2010 р.
укладав з видавництвом СМО «Молодь»
договір на підготовку та виготовлення
2-го тиражу зазначеної книги.

З іншого боку під час розгляду справи
не знайшло свого підтвердження
обставини на які посилається позивач, а
саме перебування спадкодавця у
депресивному, тяжкому психологічному
стані.

Також і не отримано доказів, які б
свідчили про потрапляння ОСОБА_7 під
вплив третьої особи - ОСОБА_6.

Висновок же спеціаліста
лікаря-судово-психіатричного експерта
від 02.09.2014 р. долучений представником
позивача до матеріалів справи, суд не
може покласти в основу рішення,
оскільки носить рекомендаційний
характер.

Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено
обов'язок сторони довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень.

Зважаючи на наявні в справі докази, суд
приходить до висновку, що позивачем,
його представниками не доведено, що
спадкодавець ОСОБА_7 на день складання
заповіту 13.01.2013 р. не розумів значення
своїх дій і не міг керувати ними, та
беручі до уваги положення ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, щодо того, що доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях, суд
вважає за можливе відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову.

Розподіляючи судові витрати, суд
керується положеннями ст. 88 ЦПК
України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 225,1233 1257
ЦК України, суд - ,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили в разі
закінчення вищезазначених строків або
якщо його не скасовано після розгляду
справи судом апеляційної інстанції.

Суддя