Справа № 163/2902/14-ц
Провадження № 2/163/401/14
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 грудня 2014 року Любомльський
районний суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді Павлуся О.С.,

при секретарі Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Любомль цивільну
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Уніка» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про відшкодування майнової шкоди в
порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

05.11.2014 року позивач звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
відшкодування майнової шкоди в порядку
регресу.

Свій позов мотивує тим, що 24.04.2013 року
між приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Уніка» (далі -
Товариство) та ОСОБА_2 було укладено
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/3006284, за яким забезпечено
транспортний засіб «MAN», реєстраційний
номер НОМЕР_1.

30.10.2013 року о 20 годині ОСОБА_1, керуючи
автомобілем «MAN», реєстраційний номер
НОМЕР_1, з причепом SCMIZS01, реєстраційний
номер НОМЕР_2, на 198 км автошляху
Київ-ЧОП, допустив зіткнення з
автомобілем «SCANIA P420», реєстраційний
номер НОМЕР_3, з причепом «WIELTON HC16 ST»,
реєстраційний номер НОМЕР_4, внаслідок
чого автомобілі з причепами отримали
механічні пошкодження.

Згідно постанови Апеляційного суду
Волинської області від 05.06.2014 року,
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП.

В зв'язку з чим Товариством, на підставі
заяви малого приватного підприємства
«Вега», власника автомобіля «SCANIA P420»,
реєстраційний номер НОМЕР_3, з причепом
«WIELTON HC16 ST», реєстраційний номер НОМЕР_4,
було проведено виплату страхового
відшкодування, що підтверджується
копіями платіжних доручень № 007393 від
03.03.2014 р. та № 007394 від 03.03.2014р.

Всупереч вимогам чинного
законодавства ані ОСОБА_3
(страхувальник), ані ОСОБА_1 (водій)
протягом трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди, письмово не подали Товариству
повідомлення встановленого зразка, чи
будь-якого іншого, про
дорожньо-транспортну пригоду.

Оскільки Товариством було виплачено
страхове відшкодування в розмірі 100000
(сто тисяч) гривень, а відповідачі в
добровільному порядку не відшкодували
шкоду, тому просить стягнути солідарно
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму завданої шкоди,
а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав письмову
заяву про розгляд справи у його
відсутності, зазначивши, що позовні
вимоги підтримує в повному обсязі та не
заперечує щодо заочного розгляду
справи.

Відповідачі в судове засідання двічі
не з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляд
справи.

За погодженням позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі Закон) на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без чинного
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

Згідно ст.3 Закону обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Судом встановлено, що 24.04.2013 року між
приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Уніка» (далі -
Товариство) та ОСОБА_2 було укладено
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/3006284, за яким забезпечено
транспортний засіб «MAN», реєстраційний
номер НОМЕР_1 (а.с.7).

Постановою Любомльського районного
суду Волинської області від 14 січня 2014
року (а.с.4) та постановою Апеляційного
суду Волинської області від 05 червня 2014
року (а.с. 5-6) стверджується, що 30 жовтня
2013 року на 198км + 800 м. автодороги
Київ-Чоп за участю автомобіля марки
«MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, з
причепом SCMIZS01, реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та
автомобіля марки «SCANIA P420»,
реєстраційний номер НОМЕР_3, з причепом
«WIELTON HC16 ST», реєстраційний номер НОМЕР_4,
під керуванням ОСОБА_4, сталась
дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_1
було визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КупАП.

Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК
України постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою.

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону у разі
настання страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Товариством на підставі заяви малого
приватного підприємства «Вега»,
власника автомобіля «SCANIA P420»,
реєстраційний номер НОМЕР_3, з причепом
«WIELTON HC16 ST», реєстраційний номер НОМЕР_4,
було проведено виплату страхового
відшкодування в розмірі 100000 (сто тисяч)
гривень, що підтверджується платіжними
дорученнями № 007393 від 03.03.2014 р. та № 007394
від 03.03.2014р (а.с. 27-28).

Після виплати страхового
відшкодування страхова компанія
звернулася до суду з даним позовом до
відповідачів про відшкодування
завданих збитків на користь страхової
компанії в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.
відповідно до підпункту ґ п.38-1.1 ст. 38 та
пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», оскільки ані ОСОБА_3
(страхувальник), ані ОСОБА_1 (водій)
протягом трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди, письмово не подали Товариству
повідомлення встановленого зразка, чи
будь-якого іншого, про
дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до підпункту 33.1.4. п. 33.1.ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Згідно до підпункту ґ п.38-1.1 ст. 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

В наявних матеріалах справи відсутні
будь-які докази на підтвердження
відправлення таких повідомлень
позивачу чи документів про їх
отримання позивачем.

А тому, суд приходить до висновку, що
вимога позивача про відшкодування
майнової шкоди підставна та підлягає
до задоволення.

Разом з тим, згідно із частиною 1 статті
1191 ЦК України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону
України «Про страхування», до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Таким чином, відповідальність за
майнову шкоду, заподіяну автомобілю та
причепу потерпілого малого приватного
підприємства «Вега», має нести ОСОБА_1,
як винуватець ДТП.

Посилання позивача про покладення
солідарного обов'язку щодо
відшкодування шкоди на ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є безпідставними.

Враховуючи наведені обставини, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення, а
саме стягнення з ОСОБА_1 завданої
майнової шкоди в розмірі 100000 (сто тисяч)
гривень та судового збору, в решті
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 15, 58, 60, 88, 209, 215, 224,
226 ЦПК України, на підставі ст. ст. 11, 16,
993, 1191, 1166 ЦК України, ст. ст. 38-1 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Уніка» 100000 (сто
тисяч) гривень страхового
відшкодування в порядку регресу та 1000
(одну тисячу) гривень судових витрат.

В задоволенні позову приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Уніка» в частині стягнення з
ОСОБА_2 страхового відшкодування в
порядку регресу та судового збору
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Любомльський районний суд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя /підпис/
Павлусь О.С.

Згідно з оригіналом

Суддя Любомльського районного суду
Павлусь О.С.