Семенівський районний суд Полтавської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2014
547/1065/14-ц

провадження у справі № 2/547/316/14

Семенівський районний суд Полтавської
області в складі:

головуючого - судді Халявки В.І.,

при секретарі - Козулі Н.П.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Семенівка
Полтавської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок пожежі,

В С Т А Н О В
И В:

Подружжя ОСОБА_1, 1984 року народження, та
ОСОБА_4, 1980 року народження, звернулися
до районного суду з позовом, в якому
вказували, що 2 серпня 2014 року близько
опівдня житель с. Малі Липняги
Семенівського району Полтавської
області ОСОБА_2 на власній присадибній
ділянці підпалив сміття та залишив
подвір'я без нагляду, яке через
сприятливі умови поширилось на
територію старого кладовища, де
випасалась їх телиця і яка в результаті
пожежі отримала значні опіки та
загинула.

Позивачі просили постановити рішення
про стягнення з винуватця пожежі
відповідача ОСОБА_2 завданої в
результаті пожежі матеріальної шкоди у
розмірі 3000 гривень та моральної шкоди у
розмірі 2000 гривень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала свої позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, звернувся до суду з письмовою
заявою про розгляд справи без його
участі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав
зовсім та пояснив, що 2 серпня 2014 року
опівдні він вийшов з будинку та побачив
як у нього на подвір'ї горять тюки
соломи. Він почав гасити пожежу та
обпалив собі ногу. Ніякого сміття у
себе у дворі він не підпалював і не є
винуватим у пожежі. Дільничний
інспектор міліції власноруч писав
пояснення від його імені, а він, не
читаючи, його підписав. В поясненні
написано, що він підпалював сміття, а
насправді він цього не робив. З актом
про пожежу його не ознайомлювали, до
будь-якої відповідальності, в тому
числі до адміністративної, його не
притягували.

Суд, вислухавши пояснення позивачки,
відповідача, показання свідків,
дослідивши докази, вважає, що в позові
слід відмовити через недоведеність
вини відповідача в заподіянні шкоди.

Судом встановлено, що 2 серпня 2014 року
опівдні на території садиби жителя с.
Малі Липняги Семенівського району
Полтавської області ОСОБА_2 виникла
пожежа. Горіла стерня, тюки із соломи та
трав'яний покрив. Через вітряну погоду
пожежа поширилася за межі садиби аж на
територію кладовища, де випасалося 2
голови ВРХ, що належали подружжю ОСОБА_1
та ОСОБА_4 В результаті пожежі телиця,
що належала позивачам, отримала значні
опіки, від яких загинула.

З пояснень позивачки ОСОБА_1
встановлено, що на їх з чоловіком
пропозицію купити тушу телиці для
реалізації ніхто із заготовлювачів
м'яса не погодився через значні
пошкодження (опіки) і лише один чоловік
погодився забрати тушу телиці
безоплатно для утилізації.

Встановлено, що про факт пожежі було
повідомлено Семенівський РВ УМВС та
пожежну охорону. Пожежа була
ліквідована силами жителів с. Малі
Липняги. 4 серпня 2014 року головним
інспектором нагляду у сфері пожежної
та техногенної безпеки ОСОБА_5 було
складено акт про пожежу, в якому
зазначено, що винуватцем пожежі є
ОСОБА_2, який необережно поводився з
вогнем, запаливши купу сміття.

Допитані в судовому засіданні в якості
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили
факт належності загиблої телиці
подружжю ОСОБА_1, крім того свідок
ОСОБА_8 показала, що вогонь почав
розповсюджуватися по землі з боку
садиби ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд виходив з того, що в ході
судового розгляду достеменно не
встановлено вини відповідача в
необережному поводжені з вогнем, що
призвело до загибелі телиці.
Звинувачення ОСОБА_2 в настанні пожежі
тримаються лише на його особистому
зізнанні, яке міститься в письмовому
поясненні від його імені, написаному
дільничним інспектором 2.08.2014р.,від
якого відповідач відмовився та
показав, що він таких пояснень
дільничному інспектору не надавав.

Оцінюючи вказаний документ, суд зважає
на пояснення самої позивачки ОСОБА_1 в
судовому засіданні про те, що
безпосередньо після пожежі ОСОБА_2 не
визнавав вини у спричиненні пожежі і
лише після того як дільничний
інспектор міліції та пожежний
інспектор почали погрожувати ОСОБА_2
кримінальною відповідальністю, той
визнав свою вину.

Таким чином із пояснень позивачки
вбачається, що на відповідача при
відібранні в нього пояснень чинився
психологічний тиск.

Встановлено, що по факту пожежі 4 серпня
2014 року, тобто через 2 дні, було складено
акт про пожежу та зазначено про вину у
виникненні пожежі ОСОБА_2 Однак акт
було складено без участі самого ОСОБА_2,
з його змістом останній не був
ознайомлений, копію акта йому не було
вручено (а.с.8).

Встановлено, що 4 серпня 2014 року
дільничним інспектором Семенівського
РВ УМВС Пилипенком Р.Г. було складено
висновок про результати розгляду
повідомлення ОСОБА_1 про пожежу. У
висновку зазначено, що 2.08.2014 року
близько опівдня громадянин ОСОБА_2 на
власній присадибній ділянці підпалив
сміття та залишив полум'я без нагляду,
яке через сприятливі умови по стерні
поширилось на територію старого
кладовища, на якому випасалась одна
голова ВРХ та яка в результаті пожежі
отримала значні опіки.

Суд вважає, що вказаний документ не
передбачений ні одним процесуальний
законом, тому висновок не може бути
належним доказом у справі. До того ж зі
змістом вказаного висновку ОСОБА_2 не
був ознайомлений, його копія
відповідачеві не вручалася, можливість
його оскарження не роз'яснювалася.

У висновку зазначається, що обставини
пожежі встановлено шляхом опитування
очевидців, однак прізвищ очевидців та
зміст їх пояснень у висновку не
зазначено.

Встановлено, що жоден із допитаних у
суді свідків не вказав на ОСОБА_2 як на
призвідника пожежі.

Суд також зазначає, що позивачі не
надали достовірних та переконливих
даних про вік телиці, її вагу та розмір
завданої шкоди.

Посилання позивачів на письмове
пояснення приватного підприємця, що
займається заготівлею м'яса, про те, що
він дав би за телицю 3000 гривень якби
купляв для себе не є належним та
допустимим доказом розміру завданої
матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивачі не довели вину
ОСОБА_2 у заподіянні шкоди та не надали
належних доказів розміру завданої
матеріальної шкоди. Вирішуючи питання
про винуватість відповідача, суд
зазначає, що ОСОБА_2 не притягався до
адміністративної відповідальності у
зв'язку з подією, що мала місце 2.08.2014р.

З цих підстав суд не може постановити
рішення на користь позивачів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК
України,

Р І Ш И
В:

В позові ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок пожежі,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів шляхом подання
апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий - підпис

«З оригіналом - згідно»

Суддя Семенівського районного суду

Полтавської області
В.І. Халявка

Повний текст рішення виготовлено 22
грудня 2014 року.