№ 336/3157/14-ц
пр. № 2/336/1774/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника позивачів ОСОБА_3,
представника відповідача Нападайло
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Житлово-будівельного
кооперативу № 19 «Машинобудівник» про
визнання права власності на частину
квартири як спільне майно подружжя та
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування за
законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом
до Житлово-будівельного кооперативу №
19 «Машинобудівник» (далі ЖБК), вказавши,
що у 1991 році ОСОБА_5, який є батьком
ОСОБА_2 та був чоловіком ОСОБА_1 з 1986
року по 1997 рік, у зв'язку з міною житла
прийнятий до ЖБК № 19 «Машинобудівник»
та за ним закріплена квартира АДРЕСА_1,
однак, право власності на вказану
квартиру ОСОБА_5 не оформив. Оскільки
ОСОБА_5 отримав квартиру під час шлюбу з
ОСОБА_1, позивач ОСОБА_1 просила визнати
за нею право власності на ? частку
квартири як спільне майно подружжя.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. ОСОБА_2
як спадкоємець першої черги просить
визнати за ним право власності на ?
частку квартири в порядку спадкування
за законом.

У судовому засіданні позивачі та їх
представник позовні вимоги підтримали
на підставах, вказаних в позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову не
заперечувала.

При дослідженні матеріалів справи
судом встановлено наступне.

Право власності на будинок АДРЕСА_1
зареєстроване за ЖБК № 19
«Машинобудівник» на підставі рішення
Запорізької міської ради депутатів
трудящих від 24.12.1973 року, що
підтверджено реєстраційним
посвідченням від 23.08.1978 року (а.с. 90).

Відповідно до виписки з протоколу № 12
зборів уповноважених членів ЖБК
«Машинобудвник 19» від 25.06.1991 року
ОСОБА_5 прийнято до членів ЖБК
«Машинобудівник-19» за закріплено за
ним квартиру АДРЕСА_1 на родину з
чотирьох осіб (а.с. 88).

Як вбачається з ордеру № 6818, виданого
26.12.1991 року Виконавчим комітетом
Запорізької міської ради народних
депутатів, такий ордер виданий на
чотирьох осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та
ОСОБА_2

21.01.1986 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було
укладено шлюб, а 05.05.1997 року шлюб між
ними розірвано (а.с. 10, 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджено свідоцтвом про смерть
(а.с. 18).

13.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини, а постановою від 21.07.2014 року
нотаріусом було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку з ненаданням спадкоємцем
документів, які б підтверджували право
власності спадкодавця на майно.

При вирішенні справи суд виходить з
наступного.

Статтями 10, 60 ЦПК України обов'язок
доведення обставин, які є підставою
вимог або заперечень, покладений на
сторону, яка на них посилається.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем ОСОБА_1 в якості підстави для
визнання права власності за нею
зазначено ст. 60, 70 СК України, а також ст.
22 КпШС України.

Як вказує ст. 22 КпШС України, який діяв
на час отримання ОСОБА_5 спірної
квартири, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 24 ч. 1 КпШС
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Стаття 241 Цивільного кодексу України 1963
року, який діяв на момент отримання
ОСОБА_5 квартири, вказує, що за
договором міни між сторонами
провадиться обмін одного майна на інше.
Кожний з тих, хто бере участь у міні,
вважається продавцем того майна, яке
він дає в обмін, і покупцем майна, яке
він одержує.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду
будь-яких документів, які б надавали
можливість визначити підстави
отримання ОСОБА_5 квартири, яка йому
належала до обміну на спірну квартиру,
а також документів на підтвердження
того, ким та на якій підставі була
придбана ця квартира, не надано
підтвердження того, що зазначена
квартира була придбана саме подружжям
у період шлюбу.

Також суд приймає до уваги, що квартира
АДРЕСА_1 надавалась для проживання не
лише ОСОБА_5, а чотирьом особам, кожен з
яких мав право користуватися нею. При
цьому позивачем взагалі не зазначено
ОСОБА_6 в якості відповідача чи третьої
особи по справі.

На момент смерті ОСОБА_5 він своїх прав
щодо квартири не оформив, право
власності не набув.

За таких обставин суд не вбачає підстав
для визнання за ОСОБА_1 права власності
на частку квартири як спільного майна
подружжя.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 суд
виходить з наступного.

Позивачем в якості підстави звернення
з позовом вказано ст. 1261, 1268 ЦК України,
тобто він просить визнати за ним право
власності на частину квартири в
порядку спадкування за законом.

У першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки
(ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від
01.07.2004 року в редакції, яка діяла на
момент смерті ОСОБА_5, державна
реєстрація прав на нерухоме майно є
обов'язковою. Згідно із статтею 18 цього
Закону членам житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого відповідного
кооперативу, які повністю внесли свої
пайові внески, видається свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Порядок проведення державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно у зв'язку з набуттям права
власності на об'єкти нерухомого майна,
збудовані в результаті діяльності
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу, та отримання свідоцтва
про право власності врегульований
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703 (пункт 48).

Однак, як вбачається з наявних у справі
документів, на момент смерті ОСОБА_5
своє право власності на квартиру у
встановленому порядку не зареєстрував,
правовстановлюючих документів не
отримав, таким чином своє право не
реалізував.

Відповідно до п. 6 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07.02.2014 року
спадкоємець має право звернутися із
заявою про державну реєстрацію
переходу права власності до органу, що
здійснює державну реєстрацію прав на
нерухоме майно, після прийняття
спадщини в порядку, передбаченому
законом. Якщо право власності
спадкодавця не було зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, правовстановлюючими є
документи, що підтверджують підставу
для переходу права власності в порядку
правонаступництва, а також документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно (стаття 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»).

До складу спадщини відповідно до ст. 1218
ЦК України входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Зважаючи, що відповідно до норм
законодавства, яке діяло на момент
смерті ОСОБА_5, спадкодавець
зареєстрованого у встановленому
порядку права власності не мав,
правовстановлюючих документів не
отримував, тож право власності не могло
бути успадковане ОСОБА_2

Суд також приймає до уваги, що
позивачами не надано доказів щодо
відсутності у інших осіб речових прав
стосовно вказаної квартири (витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно), а квартира за життя
спадкодавця навіть не була
інвентаризована, що позбавляє суд
можливості визначити її дійсні
технічні характеристики на цей час.

Також судом враховується, що
відповідно до ст. 3 ЦПК України особа
має право звернутися за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи підстави звернення з
позовом та положення ст. 11 ЦПК України,
суд вважає, що позивачем ОСОБА_2 не
доведено не визнання або наявність
порушень його спадкових прав з боку
саме відповідача та необхідність їх
захисту в судовому порядку, адже,
наявність у ОСОБА_2 права спадкувати за
законом після ОСОБА_5 ЖБК не
оспорюється, тож ЖБК № 19
«Машинобудівник» і не є належним
відповідачем по справі, оскільки
спадкоємцем ОСОБА_5 не є.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що законних підстав для
задоволення позову немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Житлово-будівельного кооперативу № 19
«Машинобудівник» про визнання права
власності на частину квартири як
спільне майно подружжя та визнання
права власності на частину квартири в
порядку спадкування за законом
відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя.

Суддя
О.І. Дацюк

12.08.2014