АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4821/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач -
Болтунова Л.М.Категорія 50
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової В.О.,
Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по аліментам та
неустойки (пені),-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась в
суд із зазначеним позовом, в якому
просила стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь заборгованість зі сплати
аліментів в розмірі 33456 грн. та
неустойку (пеню) за прострочення їх
сплати в сумі 192372 грн. (а.с.2-3).

Заочним рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивачки
неустойку (пеню) по сплаті аліментів в
сумі 30000 грн., в іншій частині позовних
вимог - відмовлено, вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.(а.с.69-72)

З таким заочним рішенням, в частині
задоволених позовних вимог, не
погодився відповідач, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Оскільки заочне рішення суду
оскаржується тільки в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення неустойки (пені) по сплаті
аліментів, законність і
обґрунтованість його в іншій частині,
колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуване заочне рішення не
відповідає вимогам закону.

Частково задовольняючи позовні вимоги
про стягнення неустойки (пені) по
сплаті аліментів, суд першої інстанції
виходив з положень ст. 196 СК України,
зазначивши, що відповідачем не надано
доказів того, що заборгованість по
сплаті аліментів утворилась з
незалежних від нього причин.

Однак, колегія суддів вважає
зазначений висновок суду передчасним з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02 листопада 2000 року з
відповідача на користь позивачки
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх
видів його заробітку (доходу) щомісячно
до досягнення дитиною повноліття.

30 березня 2007 року Павлоградським
міськрайонним судом Дніпропетровської
області позивачці було видано
дублікат виконавчого листа з виконання
вищевказаного рішення суду.

21 травня 2007 року державним виконавцем
ВДВС Павлоградського МРУЮ
Преображенською К.О. винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа АЕ-363 від 02 листопада
2000 року.(а.с.39 звор.)

Постановою державного виконавця від 20
травня 2013 року вищевказане виконавче
провадження було закінчено у зв'язку із
закінченням передбаченого законом
строку стягнення. (а.с.26)

У вересні 2013 року відповідач звернувся
до Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області зі
скаргою на дії державного виконавця
ВДВС Павлоградського МРУЮ й просив
визнати незаконними постанови
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження; про
закінчення виконавчого провадження та
визнання незаконною довідки про суму
заборгованості по аліментам. (а.с. 27-31)

Ухвалою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 вересня 2013 року, яка
залишена апеляційним судом
Дніпропетровської області від 29 жовтня
2013 року без змін, скарга ОСОБА_2 була
частково задоволена та визнана
незаконною постанова державного
виконавця ВДВС Павлоградського МРУЮ
від 20 травня 2013 року про закінчення
виконавчого провадження № 17738858 з
примусового виконання виконавчого
листа № АЕ 363 від 02.11.2000 року. (а.с. 38-41).

Виконавчий лист про стягнення з
відповідача на користь позивачки
аліментів в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку на утримання доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час
перебуває на виконанні ВДВС
Павлоградського МУЮ.

Виходячи зі змісту ст. 196 СК
України, суд відповідно до вимог ст. 214
ЦПК України повинен встановити факт
заборгованості за аліментами й
наявність чи відсутність вини особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, в її виникненні та
залежно від цього вирішити питання про
наявність чи відсутність у одержувача
аліментів права на стягнення
неустойки.

В порушення вказаних вимог закону, суд
не з'ясував, з якого часу ОСОБА_2 не
виконує рішення суду про стягнення
аліментів, що має значення для
вирішення питання про ухилення
відповідача від сплати аліментів,
оскільки за вимогами ст. 196 СК України
пеня нараховується з часу невиконання
рішення суду.

Згідно повідомлення державного
виконавця ВДВС Павлоградського МРУЮ №
04/49103 від 30 серпня 2013 року боржник
ОСОБА_2 не викликався до ВДВС
Павлоградського МРУЮ, оскільки
стягувачка останнім часом не
зверталась та не повідомляла про
несплату аліментів. (а.с.21)

Судом першої інстанції не була надана
правова оцінка цим обставинам, а також
не перевірені доводи відповідача
стосовно його повідомлення про сплату
аліментів та заборгованості.

Крім того, як вбачається з дубліката
виконавчого листа та постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 20 травня 2013 року, заборгованість
відповідача по сплаті аліментів на 03
січня 2012 року складає 40 229 грн. (а.с.26)

Разом з тим, згідно довідки ВДВС
Павлоградського МРУЮ від 30 липня 2013
року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті
аліментів за період з 01 червня 2005 року
по 03 січня 2012 року складає 33456 грн.
(а.с.10)

Вказані розбіжності у розрахунках
залишились поза увагою суду першої
інстанції, а також те, що розрахунок
заборгованості із сплати аліментів
проведено з червня 2005 року, тоді як
виконавче провадження було відкрито 21
травня 2007 року.

При цьому, суд першої інстанції, у
порушення ст.10 ч.4 ЦПК України, не
роз'яснив належним чином позивачці її
прав, зокрема, щодо можливості
залучення до участі у справі ВДВС
Павлоградського МРУЮ та не вирішив
цього питання в порядку, передбаченому
ст. ст. 32, 33 ЦПК України, не попередив
про наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій, не сприяв
здійсненню її прав.

Звертаючись з вимогами про
стягнення пені за прострочення сплати
аліментів, позивачка не надала
відповідного її розрахунку. Разом з цим
суд при ухваленні рішення не врахував,
що оскільки аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісяця, то
за змістом ст. 196 СК України пеня
нараховується не на всю суму
заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів. Сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи з
того, скільки днів прострочено до
сплати певної суми заборгованості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не дотримався встановленого
ст. 212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого він на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; суд не з'ясував
всіх обставин справи та не надав їм
належної правової оцінки, хоча їх
з'ясування має суттєве значення для
правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення не може
залишатися в силі, є передчасним, й
підлягає скасуванню, на підставі п.4
ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. А отже апеляційна
скарга ОСОБА_2 задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Заочне рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 грудня 2013 року - скасувати
і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржене
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: