Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2152/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кляшторний
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Буримі В.В,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 20
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання
договору довічного утримання, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні
власністю, -

ВСТАНОВИЛА :

17 січня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
договору довічного утримання.

Зазначала, що 17 лютого 2005 року уклала з
ОСОБА_3 договір довічного утримання, за
яким передала останній у власність
квартиру АДРЕСА_1, а набувач
зобов'язалася забезпечити її довічним
повним утриманням, а саме: харчуванням,
одягом, доглядом, необхідною допомогою,
зберігати в її безкоштовному довічному
користуванні вказану квартиру.
Вартість матеріального забезпечення
визначена сторонами в 200 грн. на місяць.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 з квітня 2010
року свої обов'язки за договором не
виконує, не надає їй належного догляду
і утримання, не забезпечує харчуванням,
одягом, необхідною допомогою, просила
на підставі пункту 8 договору, статей
755,756 ЦК України розірвати договір
довічного утримання і повернути їй у
власність квартиру.

У лютому 204 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
власністю.

Посилалась на те, що на підставі
договору довічного утримання від 17
лютого 2005 року, укладеного з ОСОБА_4 і
посвідченого державним нотаріусом
П'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори, набула право
власності на квартиру АДРЕСА_1 За
угодою вона зобов'язалася довічно
утримувати ОСОБА_4, забезпечувати
харчуванням, доглядом, необхідною
допомогою та зберігати у її
безкоштовному довічному користуванні
зазначену квартиру.

Незважаючи на належне виконання умов
договору, з січня 2014 року ОСОБА_4
створює перешкоди в користуванні
квартирою, не допускає її до
приміщення.

Посилаючись на викладене, на підставі
статті 386 ЦК України просила усунути їй
перешкоди у користуванні власністю,
зобов'язати ОСОБА_5 дати вільний доступ
до приміщення і не створювати будь-які
перешкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 20 березня 2014 року
зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
власністю об'єднано з первісним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного
утримання ( а. с.80 ).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 20 березня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання,
укладений 17 лютого 2005 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом
П'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
квартиру АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на допущені судом
першої інстанції порушення норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 20 березня 2014 року
скасувати. Ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.
Зустрічний позов задовольнити і
усунути їй перешкоди у користуванні
власністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення ОСОБА_3,
заперечення ОСОБА_4, її представника,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у відповідності
до статті 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 щодо
розірвання договору довічного
утримання і залишаючи без задоволення
вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні власністю, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка належним чином не виконує
умови договору щодо довічного
утримання ОСОБА_4, протягом останніх
трьох років не відвідувала її.
Будь-яких доказів, які б свідчили про
створені ОСОБА_4 перешкоди для ОСОБА_3 у
користуванні власністю суду не надано.

Вказаний висновок відповідає
фактичним обставинам, узгоджується з
нормами матеріального права.

Відповідно до статті 744 ЦК України за
договором довічного утримання одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме або рухоме
майно, взамін чого набувач
зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

У силу вимог статті 755 ЦК України
договір довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків за договором.

За змістом статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які амвона посилається
яке на підставу своїх вимог з
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не можу
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно з
укладеним 17 лютого 2005 року між
сторонами договором довічного
утримання ОСОБА_4, 1933 року народження,
передала належну їй на праві власності
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3, 1944 року
народження, а набувач зобов'язалася
забезпечити її довічним повним
утриманням, а саме: харчуванням, одягом,
доглядом, необхідною допомогою,
зберігати в її безкоштовному довічному
користуванні вказану квартиру. Пунктом
5 договору передбачено, що вартість
матеріального забезпечення визначена
сторонами в 200 грн. на місяць. Договір
був посвідчений нотаріусом П'ятої
Запорізької державної нотаріальної
контори ( а. с. 3,5 ).

На порушення умов договору обов'язки з
утримання відчужувача ОСОБА_3 належним
чином не виконує, не забезпечує ОСОБА_4
доглядом, одягом, продуктами
харчування, всім необхідним для її
нормального життя, протягом останніх
трьох років її не відвідує. По причині
несплати комунальних послуг у
помешканні ОСОБА_4, право на яке набула
ОСОБА_3, відключено електро -, газо -,
водопостачання, що призвело до
жахливих умов проживання людини
похилого віку. До того ж між сторонами
склалися конфліктні відносини, що
також свідчить про неможливість
збереження спірної угоди ( а. с. 4,6,22-26 ).

Посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_4
чинить їй перешкоди у користуванні
квартирою, не знайшли підтвердження
при розгляді спору.

Та обставина, що до 2010 року
відповідачка частково виконувала
зобов'язання за договором довічного
утримання, не являється підставою для
відмови у задоволенні позову, оскільки
впродовж останніх трьох років ОСОБА_3
не надає відчужувану необхідну
допомогу і утримання ( а. с. 32-46 ).

Задовольняючи позов та розриваючи
укладену між сторонами угоду, суд
обґрунтовано виходив із того, що
всупереч укладеному між сторонами
договору відповідач як набувач майна
не утримувала позивача матеріально, не
забезпечував її харчуванням, належним
доглядом і наданням побутових послуг,
тощо.

Зазначені обставини підтверджені
відповідними доказами, яким суд першої
інстанції дав належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону
і матеріалам справи, підстав для його
скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
викладених в рішенні. Судом повно і
всебічно досліджені обставини справи,
що мають для неї значення, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
не порушені, застосовані вірно,
постановлено законне і обґрунтоване
рішення.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 20 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
страв протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: