Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2014 року Кіцманський районний суд
Чернівецької області у складі :
головуючого судді Мізюка В.М. при
секретарі Анучкіній О.З. розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, третя особа: відділ
державної виконавчої служби
Кіцманського районного управління
юстиції Чернівецької області про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21
липня 2014 року ним отримано постанову
державного виконавця ВДВС
Кіцманського РУЮ, про відкриття
виконавчого провадження від 06 березня
2014 року. Зазначає, що при ознайомленні з
матеріалами виконавчого провадження
№42336528, він помітив, що вищезазначена
постанова була винесена на підставі
виконавчого напису №ВТО314094 від 16
грудня 2013 року, виданого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, яким
запропоновано в рахунок
заборгованості, яка виникла за період з
17 грудня 2012 року по 11 листопада 2013 року
за кредитним договором №2353, який був
укладений між ним та Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком, звернути стягнення на нерухоме
майно - квартири, які належать йому на
праві власності. Вказує, що виконавчий
напис нотаріус здійснила на користь
ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набуло
право вимоги за вище зазначеним
кредитним договором та договором
іпотеки. Вважає, що виконавчий напис
нотаріуса є незаконним та таким що не
підлягає виконанню, крім того
нотаріусом не перевірено розрахунки
банку та не перевірено належним чином
підстави нарахування боргу, що
свідчить про відсутність належних
документів, що підтверджують
безспірність заборгованості позивача
та наявність порушення нотаріусом
порядку вчинення виконачого напису, а
тому просить задовольнити позов.

Представники позивача
підтримали заявлені вимоги в повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладенні у позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ
«Кредитні ініціативи» в судове
засідання повторно не з`явився, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи, про що свідчать
повідомлення, не повідомивши причини
неявки та не подавши заяви про розгляд
справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилася, однак подала
заперечення про те, що вона являється
неналежним відповідачем по справі, а
виконавчий напис здійснено нею після
спливу 30-денного строку, що відповідає
вимогам чинного законодавства та
просить справу розглянути у її
відсутність.

Представник третьої особи відділу
державної виконавчої служби
Кіцманського районного управління
юстиції просив прийняти рішення на
погляд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що заявлені
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що постановою
державного виконавця від 06 березня 2014
року відкрите виконавче провадження за
виконавчим написом нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 від 16 грудня 2013 року на
користь ТОВ «Кредитні ініціативи» про
звернення стягнення на нерухоме майно:
картири, які розташовані в АДРЕСА_1 та
за адресою: АДРЕСА_2, які належать на
праві власності : ОСОБА_1, що є предметом
іпотечного договору від 15 вересня 2006
року у забезпечення кредитного
договору № 2353 від 15 вересня 2006 року,
укладеного між Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком (закритим акціонерним
товариством), правонаступником якого є
ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1.

Стаття 18 ЦК України встановлює,
що вчинення виконавчого напису на
борговому документі це здійснення
нотаріусом захисту цивільних прав.
Тому коли предметом спору є визнання
виконавчого напису недійсним, такий
предмет позову не відповідає нормам
цивільного та цивільно-процесуального
законодавства України.

Нотаріус має право вчиняти
виконавчий напис тільки тоді, коли
справа безспірна, тобто коли боржник
погоджується із заборгованістю.

Відповідно до ст. 87 Закону України
«Про нотаріат» для стягнення грошових
сум або витребування від боржника
майна нотаріуси вчиняють виконавчі
написи на документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться в безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлено постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про
затвердження переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів». Вказаний Перелік
документів містить вичерпні підстави
для вчинення виконавчого напису і
розширювальному тлумаченню не
підлягає.

Для вчинення виконавчого напису
необхідно здійснити перевірку
наявності певних умов, за яких може
бути вчинена ця нотаріальна дія.
Необхідно зясувати, чи передбачена
заборгованість, щодо якої потрібно
вчинити виконавчий напис, в Переліку
документів.

Згідно з Переліком документів
нотаріус вправі вчинити виконавчий
напис лише для: п. 1 стягнення
заборгованості за нотаріально
посвідченими угодами, що передбачають
сплату грошових сум, передачу або
повернення майна, а також право
звернення стягнення на заставлене
майно; п. 3 стягнення заборгованості, що
випливає з відносин, повязаних з
авторським правом; п. 4 стягнення
заборгованості з батьків або осіб, що
їх замінюють, за утримання дітей у
закладах освіти; п. 5 стягнення
заборгованості з батьків або осіб, що
їх замінюють, за утримання дітей і
підлітків в загальноосвітніх школах і
професійно-технічних училищах
соціальної реабілітації; п. 6 стягнення
за диспашею; п. 7 стягнення
заборгованості з військовослужбовців,
звільнених з військової служби, і
військовозобовязаних після закінчення
зборів; п. 8 повернення обєкта лізингу;
п. 9 стягнення заборгованості з
орендної плати за користування
державним та комунальним майном; п. 10
стягнення за чеками, неоплата яких
посвідчена нотаріусами; п. 11 стягнення
заборгованості за векселями,
опротестованими нотаріусами в
установленому законом порядку.

Відповідно до п. 3.2 гл. 16 розділу II
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами Украни заборгованість
боржника визнається безспірною, якщо
подані для вчинення виконавчого напису
документи передбачені Переліком
документів.

Під документом, що встановлює
прострочення виконання зобовязання за
нотаріально посвідченим договором,
прийнято вважати заяву стягувача
(претензію або тотожний за юридичним
значенням документ) про прострочення
платежу, передану боржнику
безпосередньо стягувачем або
надіслану боржникові поштою зі
зворотним повідомленням, або передану
через нотаріуса в порядку,
передбаченому ст. 84 Закону України «Про
нотаріат». Однак, ці документи не є
підтвердженням існуючого боргу. Вони
можуть доповнювати інформацію про
існуючий борг. Заява боржника про
підтвердження ним суми боргу, письмова
відповідь боржника стягувачу про
причини прострочення сплати
заборгованості чи повернення майна,
письмове прохання боржника про надання
відстрочки виконання тощо це теж
документи, які є додатковою
інформацією про наявність боргу.

У статті 87 Закону України «Про
нотаріат» встановлено перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться на
підставі виконавчих написів.

Згідно з п. 3.2 гл. 16 розділу II
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України безспірність
заборгованості підтверджується
документами, передбаченими Переліком
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться в
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Згідно з п. 1 Переліку документів
стягнення заборгованості провадиться
за нотаріально посвідченими угодами,
що передбачають сплату грошових сум
або передачу чи повернення майна
кредитору, які підтверджують
зобовязання боржника. Для одержання
виконавчого напису подаються оригінал
нотаріально посвідченої угоди. Перелік
є вичерпним.

Разом з тим, відповідно до п. 1
Переліку документів для одержання
виконавчого напису, крім оригіналу
нотаріально посвідченої угоди,
подаються документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобовязання.

У частині 1 статті 88 Закону
України «Про нотаріат» законодавець
не повязує наявність безспірності
заборгованості або іншої
відповідальності боржника з наявністю
спору щодо розміру зобовязань за
кредитним договором, суми боргу за
тілом кредиту, відсотків за
користування кредитом і пені.

Ця норма передбачає, що документи,
які надаються нотаріусу, повинні
підтверджувати безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника.

Відповідно до ст. 89 Закону України
«Про нотаріат» у виконавчому написі
повинні зазначатися: дата (рік, місяць,
число) його вчинення, посада, прізвище,
імя, по батькові нотаріуса, який вчинив
виконавчий напис; найменування та
адреса стягувача; найменування та
адреса, дата і місце народження
боржника, місце роботи (для фізичних
осіб), номери рахунків в установах
банків (для юридичних осіб); строк, за
який провадиться стягнення; суми, що
підлягають стягненню, або предмети, які
підлягають витребуванню, в тому числі
пеня, проценти, якщо такі належать до
стягнення; розмір плати, сума
державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника; номер, за яким
виконавчий напис зареєстровано; дата
набрання юридичної сили; строк
предявлення виконавчого напису до
виконання.

Згідно з п. 4 гл. 16 розділу II Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України виконавчий напис має містити:
дату (рік, місяць, число) вчинення,
посаду, прізвище, імя, по батькові
нотаріуса, який вчинив виконавчий
напис; найменування та місце
проживання (місцезнаходження)
стягувача; найменування та місце
проживання (місцезнаходження)
боржника, дату й місце його народження,
місце роботи (для фізичних осіб), номери
рахунків в установах банку (для
юридичних осіб); строк, за який
провадиться стягнення; суми, що
підлягають стягненню, або предмети, які
підлягають витребуванню, у тому числі
пеня, проценти, якщо такі належать до
стягнення; розмір плати, суму
державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника; номер, під яким
виконавчий напис зареєстровано; дату
набрання чинності виконавчим написом;
строк предявлення виконавчого напису
до виконання; підпис нотаріуса, який
вчинив виконавчий напис, скріплений
печаткою; інші відомості, передбачені
статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження».

За заявою кредитора розмір суми,
яка підлягає стягненню за виконавчим
написом, може бути встановлено з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення та трьох процентів
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлено договором
або законом. Неустойка (штраф, пеня)
включається до виконавчого напису,
якщо це передбачено умовами договору
(п. 6 гл. 16 розділу II Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі написи нотаріусів
відносяться до виконавчих документів,
що підлягають виконанню державною
виконавчою службою, а отже, зміст
виконавчих написів нотаріуса має
відповідати також вимогам,
встановленим цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено
вимоги до виконавчого документа.
Виконавчий напис нотаріуса як документ
повинен містити такі реквізити: назву
документа, дату його видачі, посилання
на посаду нотаріуса як особи, що видав
вказаний документ, його прізвище та
ініціали, найменування нотаріального
округу, в якому він діє; дату і номер
документа, для примусового виконання
якого видано виконавчий напис;
найменування (для юридичних осіб) або
імя (прізвище, імя та по батькові за
його наявності для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код субєкта господарської діяльності
стягувача та боржника за його
наявності (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника за його
наявності (для фізичних осіб платників
податків), а також інші відомості, якщо
вони відомі суду чи іншому органу, що
видав виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому виконанню,
такі як дата і місце народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника тощо; резолютивну частину
виконавчого напису наказ стягнути
(повернути) грошові кошти (майно); дату
набрання чинності виконавчим написом;
строк предявлення виконавчого напису
до виконання відсутність у виконавчому
документі цього реквізиту надає право
державному виконавцю відмовити у
відкритті виконавчого провадження (п. 2
ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Враховуючи, що відповідно до ст. 52
Закону України «Про нотаріат» запис у
реєстрі є доказом вчинення
нотаріальної дії, датою набрання
чинності виконавчим написом нотаріуса
слід вважати дату його реєстрації в
реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій та зазначати про це в тексті
виконавчого напису (лист Мінюсту від
29.06.2010 № 31-32/132).

Строки предявлення виконавчих
документів до виконання визначені ч. 1
ст. 21 Закону України «Про виконавче
ровадження» та відповідно до ч. 1 ст. 91
Закону України «Про нотаріат»
виконавчий напис може бути предявлено
до примусового виконання протягом
одного року з моменту його вчинення.

Законодавством встановлено певні
особливості вчинення виконавчих
написів за договорами іпотеки. В разі
порушення основного зобовязання та
(або) умов іпотечного договору вчинення
виконавчого напису здійснюється
нотаріусом після спливу тридцяти днів
з моменту одержання іпотекодавцем та
боржником, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушень.

Відповідно до ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» письмова вимога
про усунення порушень це документ, в
якому зазначається стислий зміст
порушених зобовязань, вимога про
виконання порушеного зобовязання за не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки в разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя (ст. 33 Закону України
«Про іпотеку»).

Вчинення виконавчого напису за
заявою одного з іпотекодержателів
здійснюється нотаріусом після спливу
десяти днів з дня одержання іншими
іпотекодержателями письмового
повідомлення про звернення стягнення
на предмет іпотеки. У разі отримання
письмової заяви від попереднього
іпотекодержателя, який має вищий
пріоритет, про припинення звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виконавчий напис нотаріусом не
вчиняється.

При врахуванні вимог Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
нотаріус повинен памятати, що
заставодержатель, який має намір
звернути стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в
позасудовому порядку, зобовязаний
надіслати боржникові та іншим
обтяжувачам, на користь яких
встановлено зареєстроване обтяження,
письмове повідомлення про порушення
забезпеченого обтяженням зобовязання.
Повідомлення надсилається одночасно з
реєстрацією в Державному реєстрі
відомостей про звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який
ініціює звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобовязаний до початку процедури
звернення стягнення зареєструвати в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження. Ці вимоги стосуються
вчинення виконавчого напису за
нотаріально посвідченим договором
застави рухомого майна.

Згідно ст.592 ЦК України
заставодержатель має право вимагати
дострокового виконання зобовязання,
забезпеченого заставою, у разі:
передання заставодавцем предмета
застави іншій особі без згоди
заставодержателя, якщо одержання такої
згоди було необхідним; порушення
заставодавцем правил про зміну
предмета застави; втрати предмета
застави за обставин, за які
заставодержатель не відповідає, якщо
заставодавець не замінив або не
відновив предмет застави.

Заставодержатель має право
вимагати дострокового виконання
зобовязання, забезпеченого заставою, а
якщо його вимога не буде задоволена,
звернути стягнення на предмет застави:
у разі порушення заставодавцем правил
про наступну заставу; у разі порушення
заставодавцем правил про
розпорядження предметом застави; в
інших випадках, встановлених
договором.

Керуючись нормою ст. 592 ЦК
України, необхідно зясовувати
передбачені договором застави випадки
дострокового звернення стягнення на
предмет застави і при вчиненні
виконавчого напису керуватися
договором застави.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» в разі порушення
іпотекодавцем обовязків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобовязання, а в
разі його невиконання, звернути
стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 12).

У разі порушення іпотекодавцем
обовязків щодо збереження чи
страхування предмета іпотеки
іпотекодержатель може скористатися
правами згідно з ч. 2 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку».

Стаття 33 Закону України «Про
іпотеку» визначає підстави для
звернення стягнення на предмет
іпотеки, серед яких невиконання або
неналежне виконання боржником
основного зобовязання, а також
виникнення підстав, зазначених в ст. 12
цього Закону.

Крім того, ч. 2 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» встановлює, що в разі
порушення провадження у справі про
відновлення платоспроможності
іпотекодавця або визнання його
банкрутом, або ліквідації юридичної
особи іпотекодавця іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки незалежно від настання
строку виконання основного
зобовязання, якщо іпотеко¬держатель і
правонаступник іпотекодавця не
досягнуть згоди про інше.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України в разі
прострочення повернення чергової
частини позичальником позикодавець
має право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилися, та сплати процентів,
належних йому, якщо договором позики
були передбачені проценти від суми
позики.

Стаття 256 ЦК України визначає
строк позовної давності як строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 3.1 гл. 16 розділу II Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України нотаріус вчиняє виконавчі
написи за умови, що з дня виникнення
права вимоги минуло не більше трьох
років.

Якщо для вимоги, за якою
видається виконавчий напис, законом
установлено інший строк давності,
виконавчий напис вчиняється в межах
цього строку (п. 3.3 гл. 16 розділу II
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК
України для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю.

Спеціальна позовна давність в
один рік застосовується, зокрема, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Скорочений строк давності
встановлено ст. 88 Закону України «Про
нотаріат», яка передбачає, що
виконавчий напис можна вчинити, якщо з
дня виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями не більше одного року.

Строки, протягом яких може бути
вчинено виконавчий напис, обчислюються
з дня, коли у стягувача виникло право
примусового стягнення боргу (п. 3.3 гл. 16
розділу II Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України),
тобто з дня, коли стягувач (кредитор)
дізнався або повинен був дізнатися про
те, що його право на належне виконання
зобовязання боржником порушено.

Строк, пропущений стягувачем навіть
з поважних причин, не може бути
поновлений нотаріусом. Пропуск
стягувачем строку давності не
позбавляє його права на звернення до
суду з відповідним позовом.

Саттями 17, 18, 19 передбачено
декілька способів захисту порушених
прав та інтересів. Зокрема,
передбачений спосіб захисту прав
судом, Президентом України, органами
державної влади, органами влади
Автономної Республіки Крим або
органами місцевого самоврядування,
захист цивільних прав нотаріусом, а
також самозахист. Одним із способів
захисту своїх порушених прав є захист
прав нотаріусом.

Зокрема, нотаріуси, у передбачених
законом випадках, мають право вчиняти
виконавчі написи, які є виконавчим
документом і підлягають виконанню
органами виконавчої служби.

Законодавством врегульовано
порядок та умови вчинення виконавчих
написів нотаріусів, зокрема цей
порядок встановлюється Законом
України «Про нотаріат», Інструкцією
«Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» (надалі
Інструкція), Постановою КМУ України від
29.06.1999 р. за № 1172 (надалі Перелік).
Звернення стягнення відбувається у
випадках порушення умов кредитного
договору та виникнення заборгованості,
а особливо у випадках, коли у банків
виникає право на дострокове повернення
кредиту.

Відповідно до ст. 35 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж 30
денний строк та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання цієї вимоги. Якщо
протягом встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до Закону
України «Про іпотеку». Для виникнення
права на звернення стягнення повинен
минути певний строк встановлений
законом, який визначений 30 днями з
моменту предявлення вимоги боржнику.

Після цього нотаріус має право
вчинити виконавчий напис про звернення
стягнення на заставне майно та про
стягнення певних сум боргу.

Так, відповідно до п. 282 Інструкції
для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Згідно п. 283 Інструкції
для вчинення виконавчого напису
стягувачем або уповноваженим
представником нотаріусу подається
заява. Вчинення виконавчого напису в
разі порушення основного зобов'язання
та (або) умов іпотечного договору
здійснюється нотаріусом після спливу 30
днів з моменту одержання іпотекодавцем
та боржником, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушень. Основною умовою
вчинення таких виконавчих написів є
наявність безспірної заборгованості, а
фактично відсутність спору стосовно
суми заборгованості, яка виникла у
боржника. Згідно з вимогами ст. 284
Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України, а також вимогами ст.
88 Закону України «Про нотаріат»
відповідно до яких нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем. Це означає, що нотаріуси
обмежені у своїх можливостях і повинні
на сто відсотків буди впевнені, що
наявна заборгованість є доведеним
фактом і щодо неї не може виникати спір.
Натомість, дуже часто зустрічаються
випадки, коли такий спір все-таки існує
і нотаріуси не в повній мірі надають
належну оцінку спірним
правовідносинам і вчиняють виконавчі
написи з порушенням. На практиці,
доволі часто можливо довести наявність
такого спору в силу різних причин. У
такому випадку такий виконавчий напис
визнається таким, що не підлягає
виконанню і не може більше бути
підставою для примусового стягнення
заборгованості. Встановлено, що
рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 01 листопада
2010 року у справі № 2-2049/10 з ОСОБА_1 та
ОСОБА_1 стягнуто на користь Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» в особі філії «Відділення ПАТ
Промінвестбанк в м. Чернівці»
заборгованість за кредитним договором
№ 2353 від 15 вересня 2006 року із змінами
№1694 від 17 грудня 2008 року у розмірі 26769,56
Євро, та 10100,73 гривень в межах вартості
заставленого майна шляхом стягнення на
предмет іпотеки. Вказане рішення
набрало законної сили і відповідно до
вимог ст. 61 ЦПК України є обставиною, що
не потребує доказуванню.

Як роз`яснив Пленум Вищого
Спеціалізованого Суду України у п. 9
постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
9. Право вибору способу судового
захисту, передбаченого законом або
договором (дострокове стягнення
кредиту, стягнення заборгованості, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки/застави, одночасне
заявлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
предявлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена.

Наявність судового рішення та
вказані вимоги при вчиненні
виконавчого напису нотаріуса
дотримані не були, тому заявлені
позивачем вимоги являються
обґрунтованими і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідачів підлягають стягненню
понесені позивачем судові витрати.

Враховуючи наведене, ст.ст. 16, 18,
19, 256, 257, 258, 592 ЦК України, ст.ст. 17, 18, 21
Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст. 49, 50, 51, 52, 87, 88, 91
Закону України «Про нотаріат», ст. 27
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
ст.ст. 12, 33, 35 Закону України «Про
іпотеку», керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 31, 60, 61,
88, 212, 213, 215 ЦПК України, -

В
И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис №ВТО 314094
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу - ОСОБА_2
від 16 грудня 2013 року, яким остання
запропонувала в рахунок
заборгованості, яка виникла за період з
17 грудня 2012 року по 01 листопада 2013 року
в сумі: 22220 євро - основного боргу, 12705
євро - заборгованості по процентам за
кредитним договором №2353 від 15 вересня
2006 року, який був укладений між ОСОБА_1
та Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком, та
строк платежу за яким настав 01
листопада 2013 року, звернути стягнення
на нерухоме майно - квартири, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, які належать на праві
власності ОСОБА_1, таким, що не підлягає
виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» та приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 на користь держави по 121,80
гривні судового збору.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Кіцманський районний суд протягом 10-ти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :