РІШЕННЯ

іменем України

„15" травня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі представника позивача -
ОСОБА_1,

за участі відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 та Публічного акціонерного
товариства «ХДІ страхування» про
відшкодування шкоди, завданої в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що 14.12.2012 р. в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, яка мала місце з вини
відповідача, був пошкоджений
належний їй на праві власності
автомобіль Сіtroen C4 р/н НОМЕР_4; вина
відповідача встановлена постановою
судді Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16.01.2013 р. Як зазначається позивачем
при зверненні до суду в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
належний позивачу автомобіль отримав
механічні пошкодження, через що
позивачеві спричинена матеріальна
шкода в розмірі 7 364,62 грн.; разом з тим,
для визначення із вартістю
матеріального збитку позивач понесла
витрати на суму 600,00 грн. за проведення
дослідження стану автомобіля.

При зверненні до суду позивач
посилається на приписи ст. 22, ч. 1 ст. 1166,
ст. 1187 Цивільного кодексу України в
частині обґрунтування матеріального
збитку та на приписи ст.ст. 23, 1167 ЦК
України (вимога про відшкодування
моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн.

Позивач за судового розгляду в
особі представника надав до суду
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, посилалася на те, що позивачем
було отримано страхове відшкодування
(29/01/2013 р. Страхова компанія «ІНГО
Україна» здійснила виплату шляхом
перерахування станції технічного
обслуговування, на якій ремонтувався
автомобіль, 3 699,35 грн., вказана сума
згідно страхового акту №7425 від 10.01.2013
р. включає в себе вартість матеріалів
та ремонтних робіт).

Таким чином, за підрахунком
позивача підлягає стягненню з
відповідача на відшкодування
матеріальної шкоди - 4 265,27 грн., та 3 000,00
грн. на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні
представник позивача вимоги позову
підтримав повністю, надав пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просив суд повністю
задовольнити поданий позов.

Разом з тим, відповідно до
пояснень представника позивача
транспортний засіб після того, як він
був відремонтований після
порожньо-транспортної пригоди, він був
проданий позивачем; доказів на
підтвердження вартості ремонту та
продажу автомобіля представник
позивача суду не надав, пославшись на
їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 позов не
визнала повністю та просила суд
відмовити в його задоволенні,
посилалася на те, що позивачу було
виплачено страхове відшкодування в
повному обсязі. Що стосується вимоги
позову про відшкодування моральної
шкоди, то відповідно до заперечень
відповідача з боку відповідача було
вжито усіх заходів, спрямованих на
відшкодування шкоди: повідомлено
страхову компанію, надані усі
необхідні відомості водію
транспортного засобу, окрім того,
власниця транспортного засобу не була
присутня при вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач - 2 не скористався
правом брати участь у судових
засіданнях, надав письмові пояснення,
в яких повідомив про здійснення СК
«ІНГО Україна» виплати страхового
відшкодування в розмірі 3 682,31 грн.,
оскільки транспортний засіб був
застрахований позивачем в АСК «ІНГО
Україна». Посилаючись у письмових
поясненнях на те, що оскільки АСК
«ІНГО Україна» було виплачено
страхове відшкодування, особа, яка
претендує на виплату страхового
відшкодування, має подати страховику
заяву про страхове відшкодування
впродовж одного року, утім, така заява
до Публічного акціонерного товариства
«ХДІ страхування» не надходила.

Заслухав пояснення осіб, які
беруть участь у справі, та дослідив
докази в межах заявлених вимог згідно
ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову частково, виходячи
з наступного.

14.12.2012 р. о 16.45 год. у м.
Дніпропетровську в районі будинку №14
по вул. Краснозаводській сталася
дорожньо-транспортна пригода: ОСОБА_2,
керуючи автомобілем "Хюндай Акцент" р/н
НОМЕР_2, не врахувала дорожню
обстановку, безпечну швидкість руху, не
впоралась з керування та стані заносу
та скоїла зіткнення з автомобілем
“Сітроен” р/н НОМЕР_4 під керуванням
водія ОСОБА_4, який рухався ліворуч у
зустрічному напрямку; транспортні
засоби, зазначені вище, отримали
механічні пошкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу;
за ч. 4 ст. 64 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, оскільки на виконання
зазначених вище правових норм вина
відповідача у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди є
доведеною (постанова судді
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р.),
то суд, розв'язуючи питання лише щодо
розміру відшкодування виходить з
того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1192 ЦК
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно із висновком
спеціаліста автотовароведа від 09.01.2013
р. вартість матеріальної шкоди,
завданої власнику транспортного
засобу Сіtroen C4 р/н НОМЕР_4, становить 7
364,62 грн.

Страховою компанією «ІНГО
Україна» була здійснена виплата
позивачу страхового відшкодування в
розмірі 3 699,35 грн., оскільки
транспортний засіб був застрахований
позивачем в АСК «ІНГО Україна».

Даний факт не заперечувався
особами, які беруть участь у справі (ч 1
ст. 61 ЦПК України).

Виконуючи обов'язок доказування,
позивач довід факт спричинення такої
шкоди, негативні її наслідки, причинний
зв'язок між протиправними діями
відповідача та наслідками пригоди.

Утім, для суду відсутні підстави
для стягнення з відповідача на користь
позивача 4 265,27 грн. (7 364,62 грн. - 3 699,35 грн.
+ 600,00 грн. /вартість висновку
спеціаліста/).

За ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
Кодексу. Отже, виходячи зі змісту
приписів чинного ЦК України, саме на
кредитора покладається тягар
доказування розміру збитків, утім,
позивач, пояснюючи про відновлення
пошкодженого транспортного засобу та
його наступне відчуження.

Утім, позивач не надав доказів на
підтвердження понесених ним збитків
в розмірі 3 665,27 грн. Представник
позивача, пояснюючи про відновлення
пошкодженого транспортного засобу та
про його наступне відчуження, не
надав доказів на підтвердження
вартості транспортного засобу, за яку
його було відчужено. Таким чином,
позивач отримав відповідне
відшкодування, тому оскільки позивач
не надав доказів на підтвердження
понесених ним збитків (ст. 22 ЦК), тоді
як витрати, зазначені у висновку
автотоварознавчого дослідження від
09.01.2013 р., відносяться до передбачуваних
витрат, а не є тими збитками, на
відшкодування яких у розумінні ст. 22
ЦК України, має право особа за умови
порушення її цивільного права та у
цій справі, тому підстав для
задоволення позову в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 3 665,27 грн. не вбачається.

Водночас, при прийняття даного
рішення суд керується тим, що за ст. 10
ЦПК України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу; докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Так, позивач на підтвердження
понесених ним витрат в розмірі 600,00
грн. надав квитанцію до прибуткового
касового ордера (а.с.20) №124, в якій
зазначена підстава витрат: висновок
експертного дослідження №124/12 А від
09.01.2012 р., проте, в матеріалах судової
справи відсутній висновок від
09.01.2012 р., тому суд відмовляє в
задоволенні вимоги позову про
стягнення 600,00 грн.

Що стосується вимоги позову про
відшкодування моральної шкоди, то,
розв'язуючи її, на переконання суду,
суд погоджується із слушністю доводів
позивача та виходить з наявності
передбачених ЦК України підстав для
відшкодування моральної шкоди (ст.ст. 11,
16, п. 3 ч. 2 ст. 23, ст. 1167 ЦК України),
через що присуджує особі, яку визнано
винною у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди,
відшкодувати спричинену позивачу
моральну шкоду з передбаченої п. 3 ч. 2
ст. 23 ЦК України підстави в розмірі 1
500,00 грн., що на переконання суду
відповідатиме тим моральним
стражданням, яких зазнав позивач.

Питанні про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, ч. 1 ст. 88,
ст.ст. 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 на відшкодування завданої в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди моральної шкоди 1 500, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору в розмірі 31,38
грн.

В задоволенні вимоги позову про
відшкодування матеріальної шкоди
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя