Справа № 447/2885/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/7023/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.,

з участю державного виконавця Горака
Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою начальника
Державної виконавчої служби
Новороздільського МУЮ на ухвалу
Миколаївського районного суду
Львівської області від 03 жовтня 2014 року
у справі за поданням державного
виконавця відділу ДВС
Новороздільського МУЮ Горака Я.В. про
тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України,-

встановила:

23 вересня 2014 року державний виконавець
відділу ДВС Новороздільського МУЮ
Горак Я.В. звернувся в Миколаївський
районний суд Львівської області з
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України
до виконання останнім зобов'язань,
покладених на нього рішенням
Миколаївського районного суду від
26.12.2010 року.

Подання обгрунтовував тим, що на
примусовому виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Новороздільського міського управління
юстиції перебуває виконавче
провадження №40540047 з виконання
виконавчого листа № 2-1428, виданого
Миколаївським районним судом
Львівської області 26.12.2010 року про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліментів на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі по 300,00 грн., щомісячно, з всіх
видів його доходу до досягнення
дитиною повноліття, але не менше ніж 30%
від затвердженого прожиткового
мінімуму для певного віку осіб,
починаючи з моменту пред»явлення
позову 12.11.2010 р. Станом на 01.09.2014 року
заборгованість із сплати аліментів по
зазначеному виконавчому провадженню
становить 12192,60 грн. Просив подання
задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні
подання державного виконавця відділу
ДВС Новороздільського МУЮ Горака Я.В.
про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив начальник відділу
ДВС Нвороздільського МУЮ Нагорняк В.Я.,
вважає оскаржувану ухвалу незаконною
та необґрунтованою, оскільки така
постановлена за неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд в
порушення вимог ст. 377-1 ЦПК України не
повідомив державного виконавця про час
і місце розгляду справи, чим порушив
його право брати участь в засіданні,
подавати докази, давати усні та
письмові пояснення.

Рішення боржник в повному обсязі
самостійно не виконав, майно, яке б
належало боржнику та на яке можна
звернути стягнення в рахунок погашення
боргу не виявлено, тому вважає, що
наявність у боржника невиконаних
зобов'язань в розумінні ст. 11 ЗУ «Про
виконавче провадження» є підставою для
державного виконавця звернутись в суд
з відповідним поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України.

Крім цього, стверджує, що боржник не
вжив заходів щодо виконання своїх
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду.

Просить скасувати ухвалу
Миколаївського районного суду від
03.10.2014 року та постановити нову ухвалу,
якою подання задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення державного виконавця Горака
Я.В. на підтримання апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання
районний суд виходив з того, що
державним виконавцем не надано
доказів, які свідчили б про те, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього судом,
відсутні докази про вжиття державним
виконавцем будь-яких заходів щодо
встановлення майна боржника, на яке
може бути звернено стягнення, а також
відомості про обізнаність боржника з
наявністю відкритого виконавчого
провадження та строками його
добровільного виконання.

Крім цього зазначив, що посилання
державного виконавця на ст. 377-1 ЦПК
України як на норму, якою
регламентовано порядок розгляду
судами питання про тимчасове обмеження
боржника фізичної особи або керівника
боржника юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб), а також наявність у
нього невиконаного зобов'язання за
рішенням суду, не дає суду правової
підстави вирішити питання про
тимчасове обмеження виїзду за кордон
боржника без спеціальної матеріальної
норми, як це передбачено Конституцією
України.

Судом встановлено, що на примусовому
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Новороздільського
міського управління юстиції перебуває
виконавче провадження № 40540047 з
виконання виконавчого листа № 2-1428,
виданого Миколаївським районним судом
Львівської області 26.12.2010 року про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліментів на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі по 300,00 грн., щомісячно, із всіх
видів його доходу до досягнення
дитиною повноліття, але не менше ніж 30%
від затвердженого прожиткового
мінімуму для певного віку осіб,
починаючи з моменту пред»явлення
позову - 12.11.2010 р. (а.с. 3)

Постановою державного виконавця
Новороздільського ВДВС МУЮ Горак Я.В.
від 06.11.2013 року відкрито виконавче
провадження з виконання зазначеного
вище виконавчого листа. Заяву про
примусове виконання подано 01.11.2013 р.
(а.с. 4, зворот).

Заборгованість із сплати аліментів по
зазначеному виконавчому провадженню
становить 12192,60 грн. (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судового рішення та рішень інших
органів (посадових осіб) вирішується
судом за місцезнаходженням органу
державної виконавчої служби за
поданням державного виконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів, які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений
законодавством, а також рішеннями, що
підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Скориставшись наданими йому законом
повноваженнями, державний виконавець
звернувся в суд з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_3, як
боржника у праві виїзду за межі України
до виконання останнім своїх
зобов»язань (а.с. 1-2).

Згідно положень ст. 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України"
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
закордонного паспорта або тимчасово
обмежено у праві виїзду за кордон у
разі ухилення боржника від виконання
зобов"язань, покладених на нього
рішенням суду, - до виконання
зобов'язань. Частиною 3 ст. 6 цього ж
Закону встановлено, що паспорт може
бути тимчасово вилучено у випадках,
передбачених пунктами 1-9 ч. 1 цієї
статті. Тимчасове вилучення паспорта
здійснюється судом.

В свою чергу, статтею 33 Конституції
України визначено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України є
винятковим заходом обмеження
особистої свободи фізичної особи, який
застосовується лише при наявності
достатніх на це підстав, аналіз же
перелічених вище норм дає підстави
стверджувати, що необхідною умовою для
застосування видів тимчасового
обмеження у виїзді за кордон є
встановлення факту умисного ухилення
боржника - фізичної особи від виконання
зобов'язань за рішенням суду.

З досліджених матеріалів справи
встановлено, що 30.05.2014 року державним
виконавцем винесено постанову про
накладення арешту не все майно
боржника ОСОБА_3, заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна (а.с. 10).

Із запитів державного виконавця та
відповідей на них вбачається, що
інформація про наявність у боржника
ОСОБА_3 зареєстрованих речових прав на
нерухоме майно, транспортні засоби,
земельні ділянки відсутня (а.с. 6-9).

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
права і обов'язки сторін та інших
учасників виконавчого провадження
передбачені у ст. 12 ЗУ «Про виконавче
провадження».

У ч. 6 вказаної статті Закону визначено,
що боржник зобов'язаний: утримуватися
від вчинення дій, які унеможливлюють
чи ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

В свою чергу, державний виконавець не
надав суду беззаперечні докази того, що
боржник ухиляється від виконання своїх
зобов"язань, покладених на нього
рішенням суду, а також обов"язків,
встановлених ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче
провадження».

Не надано суду і доказів того, що ОСОБА_3
має закордонний паспорт та виїжджає за
межі України і відповідно, може виїхати
за межі України з метою ухилитися від
виконання покладених на нього судовим
рішенням грошових зобов'язань.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними, оскільки суд першої
інстанції вирішив питання про відмову
у тимчасовому обмеженні права боржника
у виїзді за межі України з дотриманням
вимог процесуального закону (ст. 377-1 ЦПК
України) та Закону України "Про порядок
виїзду з України та в'їзд в Україну
громадян України", а тому підстав для
скасування оскаржуваної ухвали немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу начальника
Державної виконавчої служби
Новороздільського МУЮ - відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду
Львівської області від 03 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин