АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4502/14 Справа №
інстанції - Березюк В. В.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

20 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Державної
інспекції сільського господарства в
Дніпропетровській області про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомовсковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Державної інспекції
сільського господарства в
Дніпропетровській області про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку. В обґрунтування
свого позову позивач зазначає, що з 1969
року вона працювала в Державній
інспекції сільського господарства в
Дніпропетровській області, з них 24 роки
агрономом. 18.01.2013 року керівництвом
Державної інспекції сільського
господарства в Дніпропетровській
області її з невідомої їй причини було
відсторонено від роботи, шляхом
примушування відділом кадрів
підприємства підписатись, що
ознайомлена з наказом про звільнення
за згодою сторін без підпису
начальника, однак ніякої згоди на
звільнення вона не надавала, ніяких
заяв до відділу кадрів не подавала. На
її звернення до керівництва
підприємства щодо причини її
звільнення, їй було надано відповідь,
що дії керівництва відповідають
вимогам діючого законодавства,
оскільки підставою для її звільнення
стала її заява, зроблена факсимільним
зв'язком, однак ніякої заяви вона не
робила. Крім того, на момент звільнення,
їй не повернута трудова книжка.

Рішенням Новомовсковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2014 року у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку - відмолено в
повному обсязі (а.с. 66-68).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі (а.с.69-70).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом № 103 від 18.04.2012 року ОСОБА_2
призначено на посаду провідного
фахівця відділу аналітичної роботи та
метрологічного забезпечення
управління контролю якості насіння та
садивною матеріалу (а.с. 13-14).

На підставі заяви ОСОБА_2 про її
звільнення з займаної посади за угодою
сторін від 18.01.2013 року (а.с.35), її було
звільнено наказом № 20-К від 18.01.2013 року
з займаної посади за угодою сторін
згідно з п. 1 ст.36 КЗпП України (а.с. 2, 15).

З даним наказом ОСОБА_2 була особисто
ознайомлена 18.01.2013 року, про що мається
її підпис на зворотній стороні наказу
про звільнення (а.с.15-об), належність
якого ОСОБА_2 в судовому засіданні
сторонами не оспорюється.

Відповідно до звернення ОСОБА_2 до
керівництва підприємства щодо причини
її звільнення (а.с.З), їй було надано
відповідь, що дії керівництва
відповідають вимогам діючого
законодавства, оскільки підставою для
її звільнення стала її заява, зроблена
факсимільним зв'язком. З наказом про
звільнення вона була ознайомлена в
день звільнення, зауважень з її боку не
було. Від написання заяви власноруч
вона відмовилась до проведення
інспекцією повного розрахунку з нею.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що з наказом про звільнення
ОСОБА_2 була особисто ознайомлена, про
що мається її підпис на зворотній
стороні наказу про звільнення (ас.15-об),
належність якого ОСОБА_2, в судовому
засіданні не оспорюється, клопотання
про проведення почеркознавчої
експертизи не заявлялось. Оскільки
звільнення відбулося за угодою сторін,
то наказ про звільнення ОСОБА_2
підприємство мало видати на її вимогу.
Доказів того, що ОСОБА_2 вимагала надати
їй наказ про звільнення, суду не надано,
в той час, як сам наказ про звільнення
містить її підпис, датований 18.01.2013
року. Отже, звільнення відбулося
відповідно до вимог чинного
законодавства і підстав для поновлення
позивача на роботі немає. Крім того,
строк звернення ОСОБА_2 до суду з
відповідним позов сплинув 18.02.2013 року, в
той час, як свідчить штамп на поштовому
конверті, позов було подано на пошту
19.04.2014 року, у зв'язку з чим, як місячний
так і тримісячний строки звернення,
передбачені ст. 233 КЗпП, позивачем було
пропущено.

Суд не прийняв до уваги посилання
представника позивача на той факт, що
заяву про звільнення ОСОБА_2 не писала,
оскільки в порушення вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України, позивачем та її
представником не було надано суду
доказів того, що в день винесення
наказу про звільнення та ознайомлення
з ним - 18.01.2013 року, ОСОБА_2 мала будь-які
претензії до підприємства, окрім
вимоги про повний розрахунок з нею.

Щодо неповернення трудової книжки, то
позивачем та її представником в
порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України
також не надано суду доказів того, що їй
умисно не повертають трудову книжку,
оскільки на адресу ОСОБА_2 неодноразово
надсилались звернення (про отримання
яких наявні поштові повідомлення з
підписом ОСОБА_2), якими підприємство
запрошувало та наполягало на тому, щоб
вона з'явилася та отримала трудову
книжку (а.с. 16-26), однак ОСОБА_2
отримувати трудову книжку
відмовляється.

При цьому суд 1 інстанції правильно
керувався нормами матеріального та
процесуального права. Так, п. 1 ч. 1 ст. 36
КЗпП України визначено, що підставою
для припинення трудового договору є
угода сторін. Згідно роз'яснення
Пленуму Верховного суду України № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» у п.4 зазначено,
що, встановлені ст.ст. 228, 233 КЗпП України
строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Передбачений
ст.233 КЗпП місячний строк поширюється
на всі випадки звільнення, незалежно
від підстав припинення трудового
договору. Якщо місячний чи тримісячний
строк пропущено без поважних причин, у
позові може бути відмовлено з цих
підстав. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК
України сторони повинні доводити ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, тобто
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому виходячи, із положень ст. 57
ЦПК України, фактичні дані на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи, встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема звуко
- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутись з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.
Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або
уповноважений орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в ст. 116 КЗпП України. У разі
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
він зобов'язаний також у день
звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи. В інших
випадках звільнення копія наказу
видається на вимогу працівника.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки
позивачка не скористалася наданими її
правами, не обґрунтувала свої позовні
вимоги та не надала суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та зводиться до переоцінки
доказів по справі і незгоди з
висновками суду по їх оцінці, тоді як,
згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка
доказів є виключним правом суду. Судом 1
інстанції у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
справа розглянута в межах позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомовсковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: