АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2442/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого-судді
Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Львівського державного університету
внутрішніх справ до ОСОБА_1 про
стягнення витрат, пов'язаних з
утриманням курсанта у вищому
навчальному закладі, за апеляційною
скаргою Львівського державного
університету внутрішніх справ на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 30 жовтня
2014 року,

встановила:

У вересні 2014 року Львівський державний
університет внутрішніх справ (далі -
університет) звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат,
пов'язаних з утриманням курсанта у
вищому навчальному закладі.

Університет значив, що на підставі
наказу від 29 липня 2003 року № 175 о/с
ОСОБА_1 зараховано курсантом
факультету з підготовки слідчих
Львівського інституту внутрішніх
справ при Національній академії
внутрішніх справ України,
правонаступником якого є позивач. 1
вересня 2003 року сторони уклали договір
про підготовку фахівців за державним
замовленням із числа осіб цивільної
молоді, рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ та їх
працевлаштування. За умовами цього
договору ОСОБА_1 після закінчення
навчального закладу повинен був
відпрацювати в органах внутрішніх
справ не менше 3 років, а у разі
звільнення зі служби за власним
бажанням до закінчення цього строку
відповідач зобов'язався відшкодувати
витрати на своє навчання. Наказом
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Хмельницькій області
від 4 лютого 2009 року № 28 о/с ОСОБА_1
достроково звільнено з органів
внутрішніх справ за власним бажанням
згідно п.п. «ж» п. 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року № 114. Розмір
фактичних витрат, пов'язаних з
утриманням ОСОБА_1 у навчальному
закладі, склав 4182 грн. 44 коп.

За таких обставин університет просив
суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь
кошти в сумі 4182 грн. 44 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 30 жовтня
2014 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1
звільнився з органів внутрішніх справ
за власним бажанням до закінчення
3-річного строку перебування на службі,
натомість, позов не підлягає
задоволенню у зв'язку зі спливом
позовної давності.

В апеляційній скарзі університет
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги,
відповідач ОСОБА_1 зазначив, що рішення
суду є законним та обґрунтованим, а
тому відсутні підстави для його
скасування.

Представник університету, який у
встановленому порядку оповіщений про
час і місце судового засідання, до суду
не з'явився.

Заслухавши учасника процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом із тим, зазначеним вимогам закону
оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, і неправильно
витлумачив закон (ст. 261, 267 ЦК України),
який підлягав застосуванню.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
та порушенням судом норм матеріального
права рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення.

В силу ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути
змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що наказом від 29 липня 2003
року № 175 ОСОБА_1 зараховано на І курс
факультету № 3 (з підготовки слідчих)
Львівського інституту внутрішніх
справ при Національній академії
внутрішніх справ України з 15 серпня 2003
року.

1 вересня 2003 року Львівський інститут
внутрішніх справ при Національній
академії внутрішніх справ України,
правонаступником якого є університет,
і ОСОБА_1 уклали угоду про підготовку
фахівців у вищому навчальному закладі
МВС України за державним замовленням
із числа осіб цивільної молоді,
рядового і молодшого начальницького
складу органів внутрішніх справ
України та їх працевлаштування.

За умовами цієї Угоди навчальний
заклад зобов'язався забезпечити
підготовку ОСОБА_1 як фахівця
освітньо-кваліфікаційного рівня
«молодший спеціаліст», «спеціаліст» за
державним замовленням на денній формі
навчання за спеціальністю
«Правознавство», його безкоштовне
проживання та харчуванням за нормами
курсантського пайка, подальше
працевлаштування випускника в системі
органів внутрішніх справ (п. 1). У
випадку звільнення з органів
внутрішніх справ до закінчення
3-річного терміну перебування на службі
за власним бажанням без поважних
причин ОСОБА_1 зобов'язався
відшкодувати МВС України витрати на
навчання (п.п. 2,5; 3.1).

Витрати, пов'язані з утриманням ОСОБА_1
у вищому навчальному закладі, склали 4182
грн. 44 коп.

У липні 2007 року ОСОБА_1 закінчив
навчання та був направлений для
проходження служби до Хмельницького
міського відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Хмельницькій області.

Наказом від 4 лютого 2009 року № 28 о/с
лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з
органів внутрішніх справ у запас за
власним бажанням згідно п.п. «ж» п. 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 1991 року №
114, з 4 лютого 2009 року.

Зазначені обставини визнані сторонами
та підтверджуються наявними у справі
письмовими доказами.

Частиною 1 статті 526 ЦК України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно до ч. 2 ст. 52 Закону України від 23
травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту», що
була чинною на час виникнення спірних
відносин, випускники вищих навчальних
закладів, які здобули освіту за кошти
державного або місцевого бюджетів,
направляються на роботу і зобов'язані
відпрацювати за направленням і в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

В силу ч. 2 ст. 56 Закону України від 17
січня 2002 року № 2984-ІІІ «Про вищу
освіту», чинному на час виникнення
спірних відносин, випускник вищого
навчального закладу, який навчався за
державним замовленням і якому
присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою
освітою певного
освітньо-кваліфікаційного рівня,
працевлаштовується на підставі
направлення на роботу відповідно до
угоди, укладеної між замовником,
керівником вищого навчального закладу
та випускником.

Як передбачено п.п. 6, 14 Порядку
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
серпня 1996 року № 992 (в редакції на час
виникнення спірних відносин), згідно з
угодою випускник зобов'язаний глибоко
оволодіти всіма видами професійної
діяльності, передбаченими відповідною
кваліфікаційною характеристикою, та
відпрацювати у замовника не менше
трьох років, а вищий навчальний заклад
забезпечити відповідні якість та
рівень підготовки фахівця з вищою
освітою. У разі неприбуття молодого
фахівця за направленням або відмови
без поважної причини приступити до
роботи за призначенням, звільнення
його з ініціативи адміністрації за
порушення трудової дисципліни,
звільнення за власним бажанням
протягом трьох років випускник
зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати замовникові всі витрати.

У відповідності до п.п. 2, 3, 6 Порядку
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 березня 2007 року № 313 (в редакції на
час виникнення спірних відносин),
відшкодування здійснюється в розмірі
фактичних витрат, пов'язаних з:
грошовим, продовольчим і речовим
забезпеченням; перевезенням до місця
проведення щорічної основної і
канікулярної відпустки та у зворотному
напрямку, за направленням до місця
служби після закінчення навчального
закладу; оплатою комунальних послуг і
вартості спожитих енергоносіїв.
Витрати відшкодовуються згідно з
договором про підготовку фахівця у
навчальному закладі, який укладається
між навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням МВС та
особою. У разі відмови особи
добровільно відшкодувати витрати
стягнення їх суми здійснюється в
судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 здобув освіту у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України за кошти
державного бюджету, після чого його
було прийнято на службу до міліції,
натомість, відповідач звільнився з
органів внутрішніх справ за власним
бажанням без поважних причин до
закінчення 3-річного строку
перебування на службі.

За таких обставин ОСОБА_1 має
відшкодувати до державного бюджету
вартість навчання у розмірі 4182 грн. 44
коп.

Щодо розрахунку, то відповідач не
оспорює його та не довів, що
довідка-розрахунок № 46 від 28 грудня 2012
року (а.с. 9) є неправильною.

ОСОБА_1 відмовляється відшкодувати
університету витрати на навчання, тому
стягнення з нього цієї суми має бути
здійснене в судовому порядку.

Відмовляючи в позові університету за
спливом позовної давності, суд
припустився помилки.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Із положень ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК
України випливає, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Про звільнення ОСОБА_1 зі служби
університет дізнався 18 березня 2013 року
з листа управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Хмельницькій області від 14 березня 2013
року № 12/654 (а.с. 8, 21, 33). Саме з цього часу
почався перебіг позовної давності для
звернення університету до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права.

Лист управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Хмельницькій області від 26 березня 2009
року № 12/1162 (а.с. 7, 20, 32), одержаний
університетом 30 березня 2009 року,
достовірно не вказує на звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за
власним бажанням до закінчення
3-річного строку перебування на службі
та на наявність підстав для звернення
університету з позовом до суду про
стягнення з відповідача витрат на
навчання.

Суд першої інстанції не врахував
указаних обставин і норм чинного
законодавства, внаслідок чого дійшов
неправильного висновку про сплив
позовної давності.

На думку апеляційного суду, позов
університету є обґрунтований і
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1
на користь університету слід присудити
понесені ним витрати зі сплати
судового збору в розмірі 365 грн. 40 коп.
(243,60+121,80).

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Львівського
державного університету внутрішніх
справ задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 30 жовтня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ 4182 грн. 44 коп. витрат
на навчання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ 365 грн. 40 коп. судових
витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду О.І.
Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Сарбей
О.Ф.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 59