Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2764/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.12.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М.,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

При секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом Національної
академії внутрішніх справ України до
ОСОБА_5 про відшкодування витрат на
навчання за апеляційною скаргою
Національної академії внутрішніх
справ України на рішення Кіровського
районного суду м.Кіровограда від 22
вересня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року Національна академія
внутрішніх справ ( далі - НАВС)
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5
про відшкодування витрат за період
навчання у розмірі 5 346 грн. 62 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачка з
01.09.2014 року по 20.06.2014 року навчалася у
НАВС за державним замовленням за
напрямком «Правознавство», у період
навчання до здобуття вищої освіти
перебувала на державному забезпеченні
харчуванням, речовим майном, грошовим
утриманням та житлом із наданням
відповідних комунальних послуг.

29 листопада 2007 року між Київським
національним університетом внутрішніх
справ, правонаступником якого є
Національна академія внутрішніх справ)
та відповідачем укладено договір про
підготовку фахівця за державним
замовленням та його працевлаштування,
згідно з яким відповідачка навчалася
за рахунок коштів державного бюджету і
після закінчення навчання повинна була
відпрацювати за місцем розподілу не
менше як три роки, а у разі відмови від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання - відшкодувати фактичні
витрати за період навчання.

По закінченню навчання ОСОБА_5 було
присвоєно кваліфікацію юриста за
спеціальністю «Правознавство» та
видано диплом спеціаліста. Після
здобуття вищої освіти відповідно до
умов договору, укладеного між КНУВС, як
комплектуючим органом УМВС України в
Кіровоградській області, та ОСОБА_5,
остання була направлена для подальшого
проходження служби до органів
внутрішніх справ.

Наказом ГУМВС України у
Дніпропетровській області від 31.12.2010
року №269 відповідачку було звільнено з
органів внутрішніх справ за власним
бажанням.

На підставі ч.2 Указу Президента
України від 23.01.1996 року№77/96 «Про заходи
реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вищих навчальних
закладів» та відповідно до умов
договору №Кір-26 від 29.11.2007 року позивач
просив стягнути з відповідачки, яка
відмовилась від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу в органах
внутрішніх справ протягом перших трьох
років після закінчення навчання,
фактичні витрати за період навчання.

Рішенням Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 22 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено. Суд
дійшов висновку про те, що НАВС не є
належним позивачем, яким є
Міністерство внутрішніх справ,
оскільки сума відшкодованих витрат
зараховується відповідно до п.4.3.
договору до державного бюджету.
Відповідно до чинного законодавства
державними замовниками на підготовку
фахівців з вищою освітою і відповідно
розпорядниками бюджетних коштів є
міністерства, відомства, інші
центральні органи виконавчої влади, на
які покладено контроль за виконанням
державного замовлення.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення через порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для ухвалення рішення. Вказує на те, що
висновок суду про те, що НАВС не є
належним позивачем є помилковим,
оскільки судом неправильно
застосовані норми матеріального права.
Висновок про недоведеність розміру
фактичних витрат не відповідає наданим
доказам.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5 та її
представника адвоката ОСОБА_6, які
заперечували проти апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, наказом ректора КНУВС від 23
липня 2004 року №64 ОСОБА_5 з 01 вересня 2004
року зарахована курсантом першого
курсу денної форми навчання КНУВС.

29 листопада 2007 року між КНУВС та
відповідачем укладено договір про
підготовку фахівця за державним
замовленням та його працевлаштування,
згідно з яким відповідачка навчалася
за рахунок коштів державного бюджету і
після закінчення навчання повинна була
відпрацювати за місцем розподілу не
менше як три роки, а у разі відмови від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання - відшкодувати фактичні
витрати за період навчання.

Наказом ГУМВС України у
Дніпропетровській області від 31.12.2010
року №269 відповідачку було звільнено з
органів внутрішніх справ за власним
бажанням, а тому вона повинна була
відшкодувати витрати за період її
навчання Національній академії
внутрішніх справ.

Суд першої інстанції помилково дійшов
висновку про те, що Національна
академія внутрішніх справ є неналежним
позивачем у справі. При цьому не
врахував, що договір про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС України укладався між вищим
навчальним закладом в особі його
ректора і особою, зарахованою на
навчання - ОСОБА_5, який є
цивільно-правовим договором, при цьому
МВС України стороною угоди не було.
Розпорядником коштів, які виділяються
із бюджету для підготовки спеціалістів
органів внутрішніх справ є
університет, а кошти, які просить
стягнути позивач з відповідача,
відшкодовуються МВС України або
підпорядкованим йому підрозділам, яким
у даному випадку виступає університет.

Відповідно до п.1.1. Положення про вищі
навчальні заклади Міністерства
внутрішніх справ України, затвердженим
наказом МВС України від 14 лютого 2008
року №62 вищі навчальні заклади МВС
України є державними навчальними
закладами, які підпорядковані МВС
України.

Кошти на навчання виділяються із
Державного бюджету України після чого
перераховуються вищим навчальним
закладам МВС України та витрачаються
останніми на підготовку фахівців для
підрозділів МВС України.

Бюджетні асигнування та надходження
спеціального фонду не підлягають
вилученню та використовуються
виключно за призначенням відповідно до
вимог чинного законодавства (п.9.9.
Положення).

Вищі навчальні заклади самостійно
використовують кошти загального та
спеціального фондів державного
бюджету відповідно до кошторису, що
затверджує МВС (п.9.10. Положення).

Згідно з п.3. Порядку розрахунку витрат,
пов'язаних з утриманням курсантів у
ВНЗ, затвердженого спільним наказом
Міністерства оборони України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства внутрішніх справ,
Міністерства транспорту та зв'язку,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, Управління державної
охорони України, Служби безпеки
України від 16 липня 2007 року
№419/831/240/605/537/219/534, відшкодовані за
утримання курсантів у вищих навчальних
закладах кошти враховуються у
кошторисних показниках спеціального
фонду відповідних центральних органів
виконавчої влади як власні надходження
вищого навчального закладу та витрати
на утримання курсантів.

Відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 27 серпня 2010 року
№1709-р «Про реорганізацію деяких вищих
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ» Національна
академія внутрішніх справ стала
правонаступником Київського
національного університету внутрішніх
справ, а тому вона є належним позивачем
в даній справі.

Враховуючи наведене, відповідно до
п.п.2, 3, 4 ч.1ст.309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Позов підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 52
Закону України «Про освіту» випускники
вищих навчальних закладів, які здобули
освіту за кошти державного або
місцевого бюджетів, направляються на
роботу і зобов'язані відпрацювати за
направленням і в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з частиною 2 статті 56
Закону України «Про вищу освіту»
випускник вищого навчального закладу,
який навчався за державним замовленням
і якому присвоєно кваліфікацію фахівця
з вищою освітою певного
освітньо-кваліфікаційного рівня,
працевлаштовується на підставі
направлення на роботу відповідно до
угоди, укладеної між замовником,
керівником вищого навчального закладу
та випускником.

За пунктом 2.3.5 договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України після
закінчення навчання курсант
зобов'язувався прибути до місця
призначення в термін, визначений у
направленні на роботу, приступити до
виконання службових обов'язків за
посадою, на яку його призначено, і
відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до пункту 6 постанови
Кабінету Міністрів України від 22
серпня 1996 року № 992 «Про порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням» у редакції, чинній на
момент вступу відповідача до КНУВС,
згідно з угодою випускник зобов'язаний
глибоко оволодіти всіма видами
професійної діяльності, передбаченими
відповідною кваліфікаційною
характеристикою, та відпрацювати у
замовника не менше трьох років, а вищий
навчальний заклад забезпечити
відповідні якість та рівень підготовки
фахівця з вищою освітою.

Пунктом 14 цієї Постанови
передбачено, що у разі неприбуття
молодого фахівця за направленням або
відмови без поважної причини
приступити до роботи за призначенням,
звільнення його з ініціативи
адміністрації за порушення трудової
дисципліни, звільнення за власним
бажанням протягом трьох років,
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати замовнику усі витрати.

Наказом ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 31.12.2010
року №269 о/с відповідача було звільнено
з органів внутрішніх справ за власним
бажанням (тобто до спливу 3-річного
терміну перебування на службі після
закінчення навчання).

За таких обставин, ОСОБА_5 повинна
відшкодувати витрати, пов»язані з її
утриманням у ВНЗ.

Згідно із розрахунком, наданим
позивачем, ці витрати складаються із
грошового утримання за весь період
навчання у сумі 4810 грн.10 коп. та
речового забезпечення у сумі 536 грн.52
коп., усього 5346 грн.62 коп.

Визначаючи розмір грошової суми,
яка підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача у відшкодування
витрат на навчання апеляційний суд
виходить з такого.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір витрат речового майна
підтверджений належними доказами, які
доводять дійсну кількість та вартість
виданого відповідачу речового майна у
2007-2008 роках (а.с.12, 81-83). Заперечення
ОСОБА_5 щодо неотримання переліченого у
довідці речового майна спростовується
відомістю з її підписом про фактичне
його отримання.

Разом з тим, розмір витрат у частині
виплати ОСОБА_5 грошового забезпечення
підтверджений належними та
допустимими доказами, якими є платіжні
відомості та відомості про зарахування
коштів на особисті рахунки, лише за
період з лютого 2007 року по червень 2008
року включно і складає 2902 гривні 65 коп.

Таким чином, загальна сума витрат
на навчання, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача
складає 3439 грн.17 коп.

Заява відповідача про застосування
позовної давності не підлягає
задоволенню, оскільки позивач подав
позов до суду про стягнення витрат на
навчання в межах загальної позовної
давності (ст.257 ЦК України), що
підтверджується доданими позивачем до
позовної заяви письмовими доказами,
які свідчать про те, що НАВС звернулася
з цим позовом 23.12.2013 року до Ленінського
районного суду м.Кіровограда за
останнім відомим йому місцем
реєстрації відповідача (а.с.22-30).

Відповідно до ч.5ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 243 грн.60 коп. сплаченого
останнім судового збору у рахунок
відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 304, 307, п.п.2,3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду Кіровоградської
області

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Національної
академії внутрішніх справ
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 22 вересня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
Національної академії внутрішніх
справ до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Національної академії внутрішніх
справ 3439 ( три тисячі чотириста
тридцять дев'ять) гривень 17 коп. у
відшкодування витрат за період
навчання та 243 гривні 60 коп. у
відшкодування судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: