Справа № 379/1207/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року
Таращанський районний суд Київської
області

в складі:

головуючого: Бойка М.Г.,

при секретарі: Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому попередньому
судовому засіданні в м.Тараща

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищеназваним позовом.

Позивач в судовому засіданні
підтримав позов і пояснив, що 30 грудня
2012 року між ним та відповідачем по
справі фактично було укладено договір
позики, згідно з яким він передав
відповідачеві гроші в сумі 22000 доларів
США, про що було складено відповідну
розписку, відповідно до якої
відповідач позичив у нього 22000 доларів
США та зобов'язався повернути позику на
протязі 6 місяців, тобто до 30.06.2013 року
та сплачувати відсотки 800 доларів США
щомісяця. Проте, він у встановлений
договором строк борг не повернув та на
його письмову вимогу від 14.05.2014 року не
відреагував та уникає будь-яких
контактів з ним. А тому він просить суд
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість в сумі 257910,60 грн. за
договором позики, а також стягнути з
відповідача судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 2579,06 грн.

Відповідач позов визнав і
пояснив, що дійсно 30 грудня 2012 року ним
власноручно була написана розписка в
якій він вказав, що позичив у позивача
22000 доларів США на строк шість місяців,
проценти зобов'язується платити
щомісяця 800 доларів США. Проте, вказану
суму грошей він позивачеві не повернув
до вказаного в розписці часу в зв'язку
із відсутністю коштів через скрутне
матеріальне становище по причині
захворювання (страждає на цукровий
діабет). Не заперечує проти стягнення з
нього 257910,60 гривень боргу за договором
позики та судових витрат.

Судом встановлено, що 30 грудня 2012
року між сторонами по справі фактично
було укладено договір позики згідно з
яким позивач передав відповідачеві
гроші в сумі 22000 доларів США, а
відповідач підписав розписку, про те,
що позичив у позивача 22000 доларів США на
строк 6 місяців. Проценти
зобов'язується платити щомісяця 800
доларів США. Проте, не зважаючи на те, що
позивач звертався до відповідача з
письмовою вимогою від 14.05.2014 року по
питанню повернення суми боргу в
розмірі 22000 доларів США, вказана сума
грошей йому не була повернута. Згідно з
офіційним курсом НБУ України курс
долара США станом на 21.05.2014 року
становить 1172,3210 грн. за 100 доларів США. А
тому він просить суд стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за договором позики від
30.12.2012 року в розмірі 257910,60 грн..

Указані обставини встановлено з
пояснень сторін, матеріалів справи,
вивчених в судовому засіданні:
розписки відповідача від 30.12.2012 року, з
якої видно, що відповідач позичив у
позивача 22000 доларів США на строк шість
місяців і зобов'язується сплачувати
щомісяця відсотки 800 доларів США.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року розглянув справу №
6-63цс13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Судом встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики позичальник
надав позикодавцеві розписку,
відповідно до якої ОСОБА_2 отримав у
ОСОБА_1 22000 доларів США на строк 6
місяців, тобто до 30.06.2013 року.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно цих вимог закону судом
встановлено, що позовні вимоги
позивача в частині повернення суми
боргу в розмірі 257910,60 грн. підлягають до
задоволення.

На підставі задоволення позову з
відповідача підлягають стягненню на
користь позивача, понесені ним судові
витрати в розмірі 2579,06 грн..

Керуючись ст.ст. 2, 10, 15, 60, 81, 88, 130, 174,
208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 625, 1049,
1050 ЦК України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця смт. Рокитне Київської
області, зареєстрованого за адресою
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер якого
НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 борг за
договором позики в сумі 257910 (двісті
п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот десять)
гривень 60 копійок та судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 2579,06 грн..

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Таращанський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом двадцяти днів
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Головуючий: М.Г.
Бойко