Провадження № 2/344/859/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Бойчука О.В.

секретар
Кондратів Х.І.,

за участю: позивача
ОСОБА_1,

представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Івано-Франківського міського суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - відділ
Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві та відділ Державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції, про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення неустойки в
розмірі 17927,90 грн. за прострочення
сплати аліментів в період з 01.11.2012 року
по 24.05.2013 року.

До початку розгляду справи по суті
позивач неодноразово змінювала
позовні вимоги в частині розміру пені
та остаточно просила суд про стягнення
з відповідача на її користь 160711 гривень
21 копійка пені (неустойки) за період з
04.06.2010 року по 26.04.2013 року.

До участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача ухвалою суду залучено
відділ Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві та відділ Державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції,
представники яких у судове засідання
не з'явилися, хоча повідомлялися про
час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні відповідач позов
не визнав.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала з підстав,
викладених у позовній заяві і заяві від
14.03.2014 року про зменшення розміру
позовних вимог, та суду пояснила, що
відповідач не сплачував встановлену
рішенням суду від 08 жовтня 2010 року суму
аліментів, утворилась певна
заборгованість, за що передбачена
неустойка. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечила з підстав, викладених
поданих письмових запереченнях, та
суду пояснила, що вини відповідача у
несплаті аліментів немає, оскільки
відповідач не міг сплачувати аліменти
самостійно до рішення суду, а також
стягнення проводилось державним
виконавцем за місцем роботи. У зв'язку з
відсутністю вини у несплаті аліментів
відповідач не має обов'язку нести
відповідальність за таку несплату.
Просила у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, які надані
суду сторонами на обґрунтування їхніх
вимог та заперечень, з'ясувавши таким
чином фактичні обставини справи, суд
дійшов висновку, що з досліджених
обставин справи випливають сімейні
правовідносини, а також про належну
обґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з наступним.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 08 жовтня 2010 року з відповідача
стягнуто на користь позивача аліменти
на утримання дитини у розмірі 1/3
частини всіх видів заробітної плати
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, починаючи стягнення з
04.06.2010 року (т. № 1, а.с. 79).

Як вбачається із вказаного судового
рішення, відповідач позов про
стягнення аліментів визнав. З цих
підстав суд вважає, що відповідач знав
про це рішення та мав обов'язок
виконувати його, добровільно сплачуючи
визначений розмір аліментів. Судом
встановлена відсутність будь-яких
перешкод відповідачу у забезпеченні
можливості добровільного виконання
рішення суду з дня набрання ним
законної сили 19 жовтня 2010 року. Таким
чином, вина відповідача у невиконанні
рішення суду доводиться його
обізнаністю про встановлений судовим
рішенням обов'язок сплачувати
аліменти, а також сплатити суму
аліментів, що утворилася з дня подання
позивачем позову про стягнення
аліментів станом на день набрання
рішенням законної сили 19 жовтня 2010
року, відсутністю доказів про
наявність будь-яких об'єктивних причин
добровільної несплати аліментів, а
також наявністю заборгованості зі
сплати аліментів за судовим рішенням
від 08 жовтня 2010 року.

Так, згідно матеріалів справи, у
відповідача наявна заборгованість по
сплаті аліментів за період з 04.06.2010 року
по 26.04.2013 року. Зазначена обставина
нічим не спростована (т. № 1, а.с.а.с. 8,
166-167).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 196
Сімейного Кодексу України, при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки заборгованість зі сплати
аліментів утворилась з листопада 2010
року, та становила 4298,83 грн., яку
відповідач мав сплатити в листопаді з 01
лютого 2012 року на цю заборгованість, та
ту, яку мав у подальшому сплатити
відповідач за кожен місяць,
нараховується неустойка (пеня).
Оскільки у листопаді 2010 року після
набрання рішенням про стягнення
аліментів законної сили відповідач мав
сплатити виниклу заборгованість за
попередні місяці в розмірі 4298,83 грн. яку
сплатив 13 вересня 2012 року у розмірі 964,89
грн., 08 жовтня 2012 року у розмірі 971,88 грн.,
08 листопада 2012 року у розмірі 1228,78 грн.,
22 березня 2013 року у розмірі 400,00 грн., 09
квітня 2013 року у розмірі 3000,00 грн., на
вказану суму до початку сплати
нараховується пеня. Тобто, на суму
заборгованості за попередні місяці,
частина якої погашена у
вересні-листопаді 2012 року та
березні-квітні 2013 року з 01 червня 2011
року, тобто з місяця видачі виконавчого
листа, нараховується пеня. Таким чином,
за 974 дні (з червня 2011 року по березень
2014 року) сума пені становить суму 1 % від
заборгованості за кожен день
прострочки, а всього 160711,21 грн.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про
права дитини, батьки або у відповідних
випадках законні опікуни несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування. Керуючись зазначеною
нормою міжнародного договору,
ратифікованого Україною, врахувавши
всі наведені вище обставини та норми
матеріального права, суд вважає, що з
відповідача слід стягнути на користь
позивача вказану суму неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
з відповідача на користь позивача слід
стягнути сплачений нею судовий збір.

На підставі вищенаведеного,
відповідних норм матеріального права,
а саме, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права
дитини, ст.ст. 3, 196 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 15-16 Цивільного кодексу
України, керуючись нормами цивільного
процесуального законодавства, зокрема,
ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
відділ Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві та відділ Державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції, про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний №
НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2, на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1, 160711
гривень 21 копійка пені за прострочення
сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний №
НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2, на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1, 1607
грн. 11 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Івано-Франківський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Бойчук О.В.