РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Київський районний
суд м.Харкова

в складі: головуючого -
судді Божко В.В.

за участю секретаря
Андрющенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна,
посилаючись на те, що вони перебували у
шлюбі з 29 червня 2005 року по 25 серпня 2011
року. Під час шлюбу ними було придбано
земельну ділянку, площею 0,0886 га, яка
зареєстрована на ім'я відповідачки, і
отримані кредитні кошти у розмірі 45 700
доларів США, з яких він особисто
виплатив банковій установі
заборгованість 28 500 доларів США, за
рахунок належного йому предмету
іпотеки. Просить визнати за ним право
власності на 1/2 частину земельної
ділянки та стягнути із відповідачки 1/2
частину виплаченої заборгованості у
розмірі 14 250 доларів США гривневому
еквіваленті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник підтримав свої
позовні вимоги, пояснив, що під час
перебування у шлюбі із відповідачкою,
на її ім'я було укладено договір про
часткову участь у будівництві
багатоквартирного будинку. Для оплати
внеску за цим договором вони оформили
кредитний договір, за яким було
отримано 45 700 доларів США, під заставу
належної йому за договором дарування
квартири. Поручителем за кредитним
договором виступила відповідачка.
Після звернення банкової установи до
суду із позовом про стягнення
заборгованості, він за рахунок коштів,
отриманих від продажу належної йому
квартири, погасив заборгованість, і
тому відповідачка повинна йому
компенсацію за 1/2 частину виплаченої
заборгованості. Оскільки земельна
ділянка придбана під час шлюбу,
власником 1/2 частини є він, позивач.

Відповідачка ОСОБА_2 до судового
засідання з'явилася, з позовними
вимогами не згодна, пояснила, що
земельну ділянку вона придбала під час
шлюбу, але за свої особисті кошти, про
це було відомо позивачу, що він
підтвердив своєю письмовою заявою, яку
надав до нотаріальної контори.
Підтвердила, що ними укладався договір
про часткову участь у будівництві, для
чого вони брали кредит у банку, але
перший внесок вони вносили разом, а
пізніше вона особисто погашала
заборгованість до 2011 року, оскільки
була поручителем. Чоловік ніде не
працював, зловживав наркотичними
речовинами, виганяв її з дитиною із
квартири, вона залишила в квартирі у
позивача цінні речі. Квартиру за цим
договором вони продали за
домовленістю, гроші поділили порівну.
Після розірвання шлюбу вона проживає з
дитиною, яка перебуває на її утриманні,
відповідач участі у вихованні та
утриманні дитини не приймає.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, прийшов до
наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2005
року, який був розірваний за рішенням
Київського районного суду м. Харкова
від 25 серпня 2011 року (а.с.9,10). Від шлюбу
мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.44).

Згідно до договору купівлі-продажу від
18 грудня 2009 року, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, р.№
2006, відповідачка придбала земельну
ділянку, площею 0,0886 га, що знаходиться в
АДРЕСА_3.

За п.7 вищезазначеного договору
вищезазначена земельна ділянка
придбана за особисті кошти
відповідачки, що підтверджується
заявою позивача ОСОБА_1, що засвідчена
нотаріусом 18 березня 2009 року, р.№ 2005. Як
зазначено у заяві, позивач повідомляє,
що ОСОБА_2 набуває земельну ділянку за
рахунок особистих коштів, одержаних
від продажу майна, що належало їй на
праві особистої приватної власності.
Позивач зазначає, що вищезазначене
майно буде вважатися власністю
відповідачки, і на нього не
розповсюджується правовий режим
спільного майна подружжя. (а.с.16, 79).

13 червня 2006 року між АТЗТ «Куряжський
ДСК» та відповідачка ОСОБА_2 укладена
угода про часткову участь у
будівництві багатоквартирного
житлового будинку. Згідно до п.1.2
часткова участь здійснювалася в формі
оплати вартості квартири площею 57,26 м2.
(а.с.19).

27 липня 2009 року двокімнатна квартира по
АДРЕСА_1 була передана відповідачці за
актом прийому-передачі. (а.с.20).

26 серпня 2009 року за договором
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5,
квартира АДРЕСА_1 була продана за
згодою позивача (а.с.21).

За договором поруки від 22 квітня 2008
року поручителем за кредитним
договором виступила відповідачка
ОСОБА_2.(а.с.40), яка зобов'язується
відповідати за виконання зобов'язань
щодо повернення коштів у вигляді
кредиту у сумі 45 700 доларів США.

За іпотечним договором від 22 квітня 2008
року п. 2 в іпотеку була передана
квартира АДРЕСА_2 у забезпечення
кредитного договору. (а.с.22).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 19 жовтня 2012 року позивачем була
продана квартира АДРЕСА_2, яка належала
йому за договором дарування від 18
березня 2008 року. (а.с.14-15).

Договором від 19 жовтня 2012 року
кредитний договір був розірваний у
зв'язку із частковим погашенням
заборгованості у розмірі 28 500 грн. та
прощенням боргу позичальник
звільнений від обов'язку сплати
залишку у розмірі 16 809,32 грн. Позовна
заява ПАТ «Сведобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором залишена без
розгляду. (а.с.24, 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Пунктами 2,3 ч.1 ст. 57 СК України
визначено перелік майна, що є
особистою власністю дружини,
чоловіка, зокрема: майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування, або набуте за
кошти, які належали їй, йому, особисто.

В судовому засіданні було достовірно
встановлено, що на купівлю земельної
ділянки, площею 0,0886 га, що знаходиться в
АДРЕСА_3 були витрачені особисті кошти
відповідача, які отримані ним від
продажу власної квартири.

На підтвердження своїх заперечень в
цій частині позову відповідач надав
суду докази того, що позивач цей факт
не заперечував та визнавав на час
оформлення нотаріально посвідченої
угоди. Письмова заява позивача ОСОБА_1
про його обізнаність джерела коштів, за
які придбана ділянка, була посвідчена
нотаріусом до укладення угоди.

Пояснення позивача про придбання
ділянка виключно за спільні кошти
подружжя не знайшли свого
підтвердження.

Згідно до ст. ст. 10, 31 ЦПК України
сторони мають рівні процесуальні права
та обов'язки, в тому числі і рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

За таких підстав, суд вважає, що в цій
частині позову ОСОБА_1 необхідно
відмовити.

Також суд вважає, що позивач не надав
належних та допустимих доказів того, що
ним особисто було погашено кредитну
заборгованість у розмірі 28 500 доларів
США.

Не містять матеріали справи доказів на
підтвердження того, що ця
заборгованість була погашена за
рахунок коштів від продажу належного
позивачу майна.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України,
суд стягує з відповідача на користь
держави судові витрати.

На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 88,
209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст.
Цивільного кодексу України, суд ,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на
користь держави в розмірі 1058 (одна
тисяча п'ятдесят вісім) грн. 58 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-дений строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Головуючий -