РІШЕННЯ

22.05.2014 р.
Іменем України
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1,

до ОСОБА_2,

АДРЕСА_1,

про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Враховуючи уточнені позовні вимоги,
викладені у заяві від 22.05.2014 р. /а.с. 35/,
ОСОБА_1 просить визнати житловий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, спільною частковою власністю
сторін у рівних частках, а також
виділити відповідачу легковий
автомобіль НОМЕР_1, 1985 року випуску.

Мотивуючи заявлені вимоги позивач
зазначила, що з 1979 року по 2011 рік
перебувала в офіційно зареєстрованому
шлюбі із відповідачем ОСОБА_2, від якого
сторони мають двох спільних
повнолітніх дітей: ОСОБА_3, 1981 р.н., і
ОСОБА_4, 1983 р.н. Наведений вище спірний
будинок та автомобіль були придбані
саме під час перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі. Крім того,
ОСОБА_1 додає, що шлюбний договір між
сторонами не укладався. /а.с. 1-3/

У судове засідання, яке відбулось 22.05.2014
р. сторони не з'явились, надали суду
заяви, в яких просять розглянути справу
за їх відсутності. При цьому, ОСОБА_2
уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 визнав
повністю та проти їх задоволення не
заперечує. /а.с. 36/

Так, згідно до норм ч. 4 ст. 174 ЦПК
України, у разі визнання відповідачем
позову, суд за наявності для того
законних підстав, ухвалює рішення про
його задоволення.

У відповідності із ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, у межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Враховуючи, що у матеріалах справи є
достатньо доказів про взаємовідносини
сторін, розгляд справи відбувся у
відсутності учасників процесу згідно
до ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку
із неявкою сторін у судове засідання,
фіксування судового процесу з
допомогою звукозаписувального засобу
не здійснювалось. /а.с. 38/

Вивчивши доводи позивача, викладені у
позовній заяві та дослідивши матеріали
справи, судом встановлено наступні
юридичні факти.

Зі змісту копії свідоцтва № НОМЕР_4 від
13.02.1998 р. про реєстрацію транспортного
засобу вбачається, що власником
легкового автомобіля НОМЕР_1, 1985 р.в.,
являється ОСОБА_2. /а.с. 8, 28/

ОСОБА_2 добровільно сплатив позивачу
грошову компенсацію за вказаний
легковий автомобіль у розмірі 50 % його
ринкової вартості, тобто 4621,00 грн. На
підтвердження чого, ОСОБА_1 надала суду
копію розписки щодо отримання нею
грошових коштів. /а.с. 37/

Спірний житловий будинок АДРЕСА_1
придбаний відповідачем на підставі
договору купівлі-продажу за № 2-2866 від
03.11.1981 р. /а.с. 5-6, 27/, тобто під час
перебування сторін в офіційно
зареєстрованому шлюбі.

Враховуючи, що спірний вищенаведений
житловий будинок був набутий у 1981 році,
тому до вказаних правовідносин
застосовуються положення
законодавства, які діяли на момент їх
виникнення.

Так, положеннями Глави 6 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, який діяв під час
виникнення у відповідача права
власності на спірне майно, і втратив
чинність 01.01.2004 р., регулювалися
правовідносини щодо виникнення права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з нормами ст.ст. 22, 24 цього ж
Кодексу майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 355 та ч.
2 ст. 372 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно). У
разі його поділу, частки співвласників
є рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

За викладених вище обставин, суд,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді всіх
обставин справи в їх сукупності, дійшов
висновку, що уточнений позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню у порядку,
передбаченому нормами статті 174 ЦПК
України, оскільки визнання
відповідачем позову не суперечить
закону і не порушує права, свободи та
інтереси інших осіб.

При цьому, підлягають відшкодуванню із
відповідача на користь позивача
понесені витрати по оплаті судового
збору у сумі 804,73 грн. та витрати за
проведення експертної оцінки майна у
сумі 500,00 грн., згідно зі ст. 88 ЦПК
України та представлених квитанцій.
/а.с. 10, 11/

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 158, 169, 174, 197, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 74, 3 кв. м., в тому чимлі
житловою 51,1 кв. м., спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентиф. № НОМЕР_2)
право приватної власності на 1/2
житлового будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 74, 3 кв. м., в тому чимлі житловою
51,1 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної
власності на легковий автомобіль
НОМЕР_1, 1985 року випуску.

Стягнути із ОСОБА_2, ідентиф. № НОМЕР_3,
на користь ОСОБА_1, ідентиф. № НОМЕР_2,
сплачений нею судовий збір у сумі 804
(вісімсот чотири) грн. 73 коп., а також 500
(п'ятсот) грн. 00 коп. понесених витрат за
проведення експертної оцінки майна.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів із дня його
проголошення, особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
його отримання.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.О. Корицька