Номер провадження: 22-ц/785/4888/14
Головуючий у першій інстанції Жуган
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_4, та представника
відповідача, ПАТ "КБ "Надра", - Шевчук
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 26 березня 2014 року за позовом ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
"Комерційний Банк "Надра" про стягнення
збитків за договором строкового
банківського вкладу (депозиту) в
банківських металах "Золотий вклад
фізичних осіб",

в с т а
н о в и л а:

25 липня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, який згодом 19
листопада 2013 року доповнила,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 7 серпня 2008
року між нею та Відкритим акціонерним
товариством "Комерційний банк "Надра",
після зміни найменування Публічним
акціонерним товариством "Комерційний
Банк "Надра" (далі - Банком) був
укладений договір строкового
банківського вкладу (депозиту) в
банківських металах «Золотий вклад для
фізичних осіб», за яким вона передала
банку, а останній прийняв банківський
метал у зливках 999,9 проби номіналом 100,00
грам в кількості 10 штук, всього - 1000
грам, що становить 32,15 унцій строком
розміщення 365 днів, з датою повернення
вкладу 07 серпня 2009 року і сплатою 5%
річних в золоті. 21 червня 2012 року після
неодноразових її звернень про
повернення банківського вкладу та
переговорів Банк повернув останній
половину вкладу та нараховані проценти
у банківському металі за 1 рік по всій
сумі вкладу, що разом склало 17,70 унцій. 17
липня 2012 року вона уклала з банком
новий договір строкового банківського
вкладу (депозиту) в банківських
металах, предметом якого є друга
половина її вкладу, а саме 16,08 унцій.
Вона вважає, що банківське золото є
валютою, яке знаходиться в
еквівалентному співвідношенні з
національною валютою, рахується
коштами та зобов'язання за його участю
є грошовим, тому згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК
України у зв'язку з простроченням
повернення банківського вкладу Банк
зобов'язаний сплатити три процента
річних 50 процентів вкладу (500 грам) з 07
серпня 2009 року по 21 червня 2012 року (дата
повернення вкладу) - 77,93 грам та з 21
червня 2012 року по 17 липня 2012 року (дата
укладання нового договору) - 1,068 грам, що
за курсом 1 граму золота, за яким Банк 21
червня 2012 року повернув їй частину
вкладу з нарахованими за рік
процентами (500 грам) в національній
валюті становить 32891,16 грн. Крім того, у
відповідності до ч. 5 ст. 1061 ЦК України
Банк зобов'язаний сплатити їй 5
процентів річних за користування
депозитним вкладом за умовами договору
по день фактичного повернення частини
вкладу за період з 07 серпня 2009 року по 21
червня 2012 року - 129,88 грам золота, та з 21
червня 2012 року по 17 липня 2012 року - 3,88
грам, а всього 133,76 грам золота, що за
курсом НБУ на день повернення частини
вкладу складає 55645 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 526, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України,
позивачка ОСОБА_3 просила суд стягнути
з Банка на її користь збитки за
договором строкового банківського
вкладу (депозиту) в банківських металах
від 07 серпня 2008 року: проценти за
прострочення виконання грошового
зобов'язання в розмірі 32891,60 грн. та
проценти за користування вкладом в
розмірі 55645,27 грн., а також звільнити її
від сплати судового збору згідно п. 17
ст. 5 Закону України "Про судовий збір"
(а.с. 1-5, 181-186).

Представник відповідача, Банку, -
Шевчук В.В., проти позову заперечувала і
в своїх поясненнях зазначала, що золото
в зливках є банківським металом, а не
грошима, і до зобов'язань, які
випливають з правовідносин щодо
банківських металів не застосуються
положення закону щодо сплати трьох
процентів річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання, та
сплати процентів за користуванням
банківським вкладом по день
фактичного повернення частини вкладу
(а.с. 220-223).

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням суду першої
інстанції у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено, стягнуто з позивачки на
користь держави судовий збір в сумі 328,92
грн. (а.с. 230-234).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права (а.с. 238-243).

В запереченні на апеляційну скаргу
Банк просив суд скаргу відхилити у
зв'язку з безпідставністю доводів.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3,
пояснення на апеляцію представника
позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, та
представника відповідача, ПАТ "КБ
"Надра", - Шевчук В.В., перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивачки ОСОБА_3
підлягає задоволенню частково за таких
підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 1058 ЦК України
зазначено, що за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 1060 ЦК України
передбачено, що договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад).

Як передбачено частиною 1 ст. 1061 ЦК
України банк виплачує вкладникові
проценти на суму вкладу в розмірі,
встановленому договором банківського
вкладу.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 серпня 2008 року між позивачкою ОСОБА_3
та Банком був укладений договір
строкового банківського вкладу
(депозиту) в банківських металах
"Золотий вклад для фізичних осіб" №
875800/04-Д, за яким позивачка передала, а
останній прийняв банківський метал у
зливках 999,9 проби номіналом 100,00 грам в
кількості 10 штук, всього 1000 грам, що
становить 32,15 унцій строком розміщення
365 днів, з датою повернення вкладу 07
серпня 2009 року (а.с. 6-7, 8).

Відповідно до п. 2.4 договору процентну
ставку до вкладу було встановлено у
розмірі 5% річних в золоті.

Згідно розділу 3 договору Банк
зобов'язався забезпечити повне
збереження та повернення вкладу з
нарахованими процентами, повернути
вкладникові вклад та сплатити
нараховані за ним проценти шляхом
видачі через банк зливків банківських
металів. При цьому повернення вкладу
здійснюється неподільними зливками
банківського золота проби не нижче 999,9
у зливках вагою не менше 100 грамів.

У зв'язку із закінченням строку дії
договору позивачка ОСОБА_3 08 серпня 2009
року звернулась до Банку із заявою про
повернення вкладу (а.с. 9).

21 червня 2012 року Банк повернув
вкладникові ОСОБА_3 половину вкладу та
нараховані проценти у банківському
металі за 1 рік по всій сумі вкладу, що
разом склало 17,70 унцій, що
підтверджується її заявою на видачу
готівкою №8314 від 21.06.2012 року, за якою
вона отримала 17,70 унцій золота в
грошовому еквіваленті 229000,10 грн. (а.с. 16).

17 липня 2012 року позивачка ОСОБА_3 уклала
з банком новий договір строкового
банківського вкладу (депозиту) в
банківських металах, предметом якого є
друга половина її вкладу, а саме 16,08
унцій. За умовами вказаного договору
Банк перерахував на вкладний
(депозитний) рахунок № 1473602 на
позивачку залишок вкладу та нараховані
проценти за договором від 07 серпня 2008
року у розмірі 16,08 унцій золота, що
підтверджується квитанцією № 2015 від 17
липня 2012 року (а.с. 17,18, 19).

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законними
платіжними засобами, обов'язковими до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Статтею 193 ЦК України визначено, що види
майна, що вважаються валютними
цінностями, та порядок вчинення
правочинів з ними встановлюються
законом.

Декретом Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» визначено, що
окремим видом валютних цінностей є
банківські метали. Статтею 1 Декрету
встановлено, що банківські метали - це
золото, срібло, платина, метали
платинової групи, доведені (афіновані)
до найвищих проб відповідно до
світових стандартів, у зливках і
порошках, що мають сертифікат якості, а
також монети, вироблені з дорогоцінних
металів.

Положенням про порядок здійснення
банками України вкладних (депозитних)
операцій з юридичними і фізичними
особами, затвердженим постановою
Правління Національного банку України
від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено,
що банк сплачує вкладнику суму вкладу
(депозиту) і нараховані за ним проценти
у банківських металах, якщо вкладний
(депозитний) рахунок відкритий у
банківських металах, або на умовах та в
порядку, передбачених договором,
відповідно до заяви вкладника у
національній валюті (пункту 1.5 глави 1).

За таких обставин, відмовляючи у позові
в частині стягнення трьох процентів
річних за прострочення виконання
зобов'язання, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що вклад, зроблений позивачкою у
золоті, не є грошовим, а банківський
вклад, зроблений у дорогоцінних
металах, не є грошовим зобов'язанням,
тому вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України не
поширюються на спірні правовідносини.

Вказаний висновок повністю
узгоджується з правовою позицією,
висловленою Верховним Судом України в
постанові від 30 квітня 2014 року у справі
№ 6-38цс14, яка згідно із ч. 1 ст. 360- 7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення 5 відсотків річних за
користування вкладом, суд першої
інстанції виходив з того, що строк дії
договору строкового банківського
вкладу сплив 07 серпня 2009 року, тому
припинився обов'язок Банку
нараховувати відсотки по вкладу за
визначеною договором ставкою в розмірі
5% річних.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо,
оскільки він є помилковим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За змістом ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

В порушення положень ст. ст. 213, 214 ЦК
України суд першої інстанції не
з'ясував всебічно та повно обставини,
що мають значення для вирішення справи
за цими вимогами, та не надав належної
оцінки наявним у справі доказам.

Так, судом встановлено, що 07 серпня 2009
року закінчився строку дії договору й
позивачка ОСОБА_3 звернулась до Банку
із заявою про повернення вкладу (а.с. 9).

21 червня 2012 року Банк повернув їй
половину вкладу та нараховані проценти
у банківському металі за 1 рік по всій
сумі вкладу, що разом склало 17,70 унцій,
що підтверджується її заявою на видачу
готівкою №8314 від 21.06.2012 року, за якою
вона отримала 17,70 унцій золота в
грошовому еквіваленті 229000,10 грн. (а.с. 16).

Таким чином, зобов'язання за договором
банківського вкладу на день спливу
строку дії договору - 07 серпня 2009 року,
не були виконані, тому за змістом ст. 599
ЦК України не має підстав вважати, що
він був припинений 07 серпня 2009 року.

Застосовуючи зазначенні положення
закону та враховуючи вказані обставини
та оцінуючи наявні у справі докази
справі з урахуванням їх
переконливості, належності і
допустимості кожний доказ окремо та у
їх сукупності, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що Банк прострочив
виконання зобов'язання за договором
банківського вкладу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав.

За п. 4.2 договору проценти на вклад
нараховуються щомісячно в кожний
останній робочий день місяця і в день
закінчення дії договору за період від
дня, наступного за днем надходження
вкладу у банк, до дня, що передує його
повернення вкладникові.

Відповідно до п. 4.4. договору, сплата
нарахованих процентів за користування
вкладом здійснюється в кінці строку
договору або в дату дострокового
отримання вкладу. Банк видає
вкладникові суму нарахованих
процентів зливками банківського
золота вагою не менш 20 грамів. Залишок
від суми нарахованих процентів, що не є
кратним 20 грам, банк сплачує в гривнах
за офіційним курсом банківських
металів НБУ на дату сплати процентів.

Виходячи з зазначених умов договору,
колегія суддів вважає, що є законні
підставі для сплати Банком процентів
за користування вкладом за період з 07
серпня 2009 року й до 17 липня 2012 року й
приймає до уваги розрахунок 5% річних за
користування вкладом наданий
позивачкою ОСОБА_3

Так, сума вкладу з нарахованим
процентами згідно договору за період з
07 серпня 2008 року по 07 серпня 2009 року
складає 1050 грам золота. П'ять процентів
річних від 1050 грамів за 365 днів складає
52,5 грам, а за період з 07 серпня 2009 року
по 21 червня 2012 року (дата повернення 50 %
вкладу - 500 грам і нарахованих процентів
за рік - 50 грам) за 903 днів становить 129, 88
грам, за період з 21 червня 2012 року по 17
липня 2012 року (дата укладання нового
договору) - 3,88 грам, а всього за
вказаний період сума складає 133,76 грам
(129,88 грам + 3,88 грам). Відповідач не
оспорив в судовому засіданні
правильність вказаного розрахунку.

Згідно із п. 4.4. договору Банк
зобов'язаний видати вкладникові
банківський метал - золото у зливках 999,9
проби номіналом 120,00 грам, що становить
3,86 тройських унцій й за курсом НБУ
станом на 21 червня 2012 року еквівалентно
49940, 14 грн., вартість залишку 13,76 грам
золота, або 0,44 тройських унцій за
курсом НБУ становить 5692,66 грн.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження суду апеляційної
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про те, що права позивача щодо
належного виконання Банком
зобов'язання за договором банківського
вкладу були порушені і у відповідності
до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають
судовому захисту шляхом стягнення з
Банку на користь позивачки ОСОБА_3
банківський метал - золото у зливках 999,9
проби номіналом 120,00 грам, що становить
3,86 тройських унцій й за курсом НБУ
еквівалентно 49940,14 грн. та вартість 13,76
грам в гривнах за офіційним курсом
банківських металів НБУ на 21 червня 2012
року в розмірі 5692,66 грн.

Вказаний висновок колегія суддів
повністю узгоджується з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України в постанові від 29 травня 2013
року у справі № 6-39цс13, в постанові від
25 грудня 2013 року у справі №6-140цс13, яка
згідно із ч. 1 ст. 360- 7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Отже, вимоги ОСОБА_3 підлягають
задоволенню частково.

Не погоджується колегія суддів із
покладення на позивачку обов'язку по
сплаті судового збору за таких підстав.

Відповідно до п. 7 ст. 5 Закону України
"Про судовий збір", від сплати судового
збору звільняються державні органи,
підприємства, установи, організації,
громадські організації та громадяни,
які звернулися у випадках,
передбачених законодавством, із
заявами до суду щодо захисту прав та
інтересів інших осіб, а також
споживачі - за позовами, що пов'язані
з порушенням їхніх прав.

Згідно із ч. 3 ст. 21 Закону України "Про
захист прав споживачів", споживачі
звільняються від сплати судового збору
за позовами, що пов'язані з порушенням
їх прав.

У п. 3 постанови № 5 "Про практику
розгляду цивільних справ про захист
прав споживачів" Пленум Верховного
Суду України зазначив, що оскільки
Закон не визначає певних меж своєї дії,
судам слід мати на увазі, що до
відносин, які ним регулюються,
належать, зокрема, ті, що виникають із
договорів купівлі-продажу, майнового
найму (в тому числі найму (оренди)
жилого приміщення - в частині відносин
між наймачем (орендарем) і наймодавцем
(орендодавцем), який одночасно є
виконавцем комунальних послуг і послуг
по ремонту житлового фонду та
інженерного обладнання), побутового
прокату, безоплатного користування
майном, підряду (в тому числі
побутового замовлення чи
абонементного обслуговування),
доручення, перевезення громадян та їх
вантажу, комісії, схову, страхування, із
договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян (у тому числі про надання
кредитів, відкриття й ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).
Відносини, щодо захисту прав
споживачів можуть виникати також з
актів законодавства або з інших угод,
які не суперечать Закону.

Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Таким чином, до спірних правовідносин
може бути застосовано положення Закону
України "Про захист прав споживачів",
тому позивачка ОСОБА_3 звільнена від
сплати судового збору і при подачі
позову і при подачі апеляційної скарги
на рішення суду.

Розмір судового збору при подачі
позову становить 885, 37 грн. (32891,60 грн. +
55645,27 грн. = 88536, 87 грн. * 1% : 100%), при подачі
апеляційної скарги на рішення суду - 442,
68 грн. (885,37 грн. : 2), а всього 1328, 05 грн.

З урахуванням задоволеної частини
позову, сума судового збору становить
556, 32 грн. (55632, 79 грн. * 1% : 100%), тому з Банку
у дохід держави слід стягнути судовий
збір в сумі 556, 32 грн.

Доводи позивачки ОСОБА_3, в апеляційній
скарзі про те, що судом не враховано що
на до спірних правовідносин слід
застосувати ч. 2 ст. 625 ЦК України, не
приймаються до уваги з зазначених вище
підстав.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі
немає.

Порушення судом норм процесуального
права, а саме, ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК
України, та норм матеріального права, а
саме, ст. 536, 599, 1061 ЦК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення
суду й ухвалення нового рішення про
задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково, рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 26 березня
2014 року змінити й ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
Банк "Надра" про стягнення збитків за
договором строкового банківського
вкладу (депозиту) в банківських металах
"Золотий вклад фізичних осіб"
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Комерційний Банк "Надра",
, місцезнаходження: 04053,
м. Київ, вул. Артема, 15, на користь
ОСОБА_3, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, 5% за користування
вкладом банківський метал - золото у
зливках 999,9 проби номіналом 120,00 грам, що
становить 3,86 тройських унцій й за
курсом НБУ еквівалентно 49940,14 грн. та
вартість 13,76 грам, або 0,44 тройських
унцій в гривнах за офіційним курсом
банківських металів НБУ в розмірі 5692,66
грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Комерційний Банк "Надра",
, місцезнаходження: 04053,
м. Київ, вул. Артема, 15, у дохід держави
556, 32 грн. на банківські реквізити:
Отримувач: ГУ ДКСУ в Одеській області,
Код , Р/р 0007, МФО 828011,
Банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській
області. Призначення платежу: Судовий
збір, Пункт 1.14, КБК 22030001, Прізвище, Ім'я,
По батькові платника.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік