АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8608/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ізотов В. М. Доповідач - Болтунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Болтунової Л.М.

суддів -
Макарова М.О., Тамакулової В.О.

при секретарі -
Поляковій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» на рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 28 лютого
2014 року по справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансові
Перспективи» про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет застави , -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс»)
звернулося до суду із указаним позовом
до відповідачів та просило стягнути з
них в солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 2000 грн., а також в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 02.06.2006 року, яка станом на
30.04.2013 року становить 36048,41 доларів США,
що є еквівалентом 288 134,95 грн., звернути
стягнення на предмет застави, а саме:
автомобіль марки «Infiniti», модель - FX35, 2006
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, вартість якого за
договором застави складала 329 552,90 грн.,
що належить ОСОБА_2 на праві власності,
шляхом продажу вказаного автомобіля
ТОВ «Вердикт Фінанс» з укладенням від
його імені договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з наданням
повноважень на отримання дублікату
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України по свідоцтву про реєстрацію
транспортного засобу або його
дублікату для його подальшої
реалізації, а також наданням ТОВ
«Вердикт Фінанс» усіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.
Передати у володіння ТОВ «Вердикт
Фінанс» предмет застави зазначений
автомобіль, а також комплект ключів,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу. ( т.1 а.с.6)

Заочним рішенням Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 08 серпня
2013 року позовні вимоги задоволено в
повному обсязі. ( т.1 а.с.72)

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з заявою про перегляд заочного
рішення суду.( т.1 а.с.77)

Ухвалою вказаного суду від 03
грудня 2013 року заочне рішення суду було
скасовано.

У подальшому, постановленим 28
лютого 2014 року рішенням Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у
задоволенні позову відмовлено. ( т.2
а.с.171)

В апеляційній скарзі представник
ТОВ «Вердикт Фінанс» просить скасувати
рішення суду, ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи. ( т.2 а.с.178

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 02 червня 2006
року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого стало ПАТ
«Сведбанк», та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір в сумі 48 750 доларів
США, з кінцевим строком повернення до
02.06.2011 року.

На забезпечення виконання
зобов'язання відповідач передав у
заставу легковий автомобіль марки
««Infiniti», модель - FX35, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1. (
т.1 а.с.17)

Відповідно до договору факторингу № 11
від 02 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк»
та ТОВ «Вердикт Фінанс» відбулося
відступлення права вимоги за кредитним
договором № 2607/0606/61-003 від 02 червня 2006
року. Також 02 червня 2006 року між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс»
було укладено договір про відступлення
прав за договором застави №
2607/0606/61-003-Z-3, ці вимоги перейшли до
позивача.

30 квітня 2013 року ТОВ «Вердикт
Фінанс» уклало з ТОВ «Фінансові
Перспективи» договір поруки, за яким
обсяг відповідальності поручителя
перед кредитором становить 2000 грн. (т.1
а.с.20)

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не
виконував взяті на себе договірні
зобов'язання, в результаті чого у нього
виникла заборгованість станом на 30
квітня 2013 року в розмірі 36 048,41 доларів
США, що за курсом НБУ є еквівалентом 288
134,95 грн., яка складається з
заборгованості: за кредитом - 19 769,17
доларів США; за відсотками - 6 859,43
доларів США; за пенею - 9 419,81 доларів США,
а тому у позивача виникло право на
звернення стягнення на предмет застави
та стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Згідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК
України кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленного
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, ст. 19
Закону України "Про заставу" у разі
невиконання зобов`язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язанням, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Частинами першою та сьомою статті
20 Закону України "Про заставу"
передбачено, що заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Реалізація заставленого майна, на яке
звернено стягнення, провадиться
державним виконавцем на підставі
виконавчого листа суду або наказу
господарського суду, або виконавчого
напису нотаріусів у встановленому
порядку, якщо інше не передбачено цим
Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет
застави відповідно до статті 590 ЦК
України здійснюється за рішенням суду,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі статтею 25 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень", у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону,
положеннями якої передбачено такий
спосіб звернення стягнення на предмет
застави як продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем.

Статтею 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відмовляючи у задоволенні вимог
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
застави, суд першої інстанції, виходив
з їх необґрунтованості та
недоведеності.

Розглядаючи спір по суті, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що наданий позивачем розрахунок
заборгованості, який підписаний
представником позивача, не є доказом, в
розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України, а також
зазначив, що відповідач заперечував
наявність такого розміру
заборгованості, хоча не виключав її
існування, але не в тій сумі, як
вказував позивач.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду і вважає їх
безпідставними, оскільки розрахунок
заборгованості та виписки з позичкових
рахунків, які знаходяться у справі
належним чином оформлені і
відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Не погоджуючись з позовними вимогами
позивача, ОСОБА_2 не надав жодних
доказів, які б спростовували
твердження ТОВ «Вердикт Фінанс», як
стосовно розміру заборгованості та
підтвердження факту її погашення, так
і оспорювання самого кредитного
договору щодо його проплат за
кредитним зобов*язанням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
вимоги про звернення стягнення на
предмет застави підлягають
задоволенню.

Невиконання умов кредитного
договору є підставою для стягнення з
відповідачів в солідарному порядку
суми боргу.

Право вимоги про стягнення в
солідарному порядку заборгованості за
кредитним договором з позичальника та
поручителя, належить виключно
позивачу, виходячи з принципу
диспозитивності цивільного
судочинства.

Відмовляючи у задоволенні стягнення,
суд першої інстанції помилково
послався на ч.4 ст.559 ЦК України,
зазначивши, що договір поруки є
припиненим, враховуючи те, що
шестимісячний строк від настання
строку виконання основного
зобов*язання, яке було наявним під час
укладання договору факторингу № 11 від
02.02.2012 року на дату подання позову,
сплинув.

Між тим, прийшовши до такого висновку,
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що сам договір поруки між ТОВ
«Вердикт Фінанс» та ТОВ «Фінансові
Перспективи» був укладений 30 квітня
2013 року, а з позовною заявою про
стягнення заборгованості позивач
звернувся до суду 03 липня 2013 року.

А отже, задоволенню підлягають вимоги
про стягнення з відповідачів
заборгованості за кредитним договором
в солідарному порядку в розмірі 2000 грн.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення суду не
може залишатися в силі, у зв*язку з
допущеним судом порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням матеріального закону,
підлягає скасуванню, на підставі п.4
ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ТОВ «Вердикт Фінанс».

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 28 лютого 2014 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансові
Перспективи» у солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
№ 2607/0606/61-003 від 02 червня 2006 року в
розмірі 2 000 грн. на користь ТОВ «Вердикт
Фінанс».

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 2607/0606/61-003 від 02
червня 2006 року в сумі 36 048,41 доларів США,
яка за курсом НБУ станом на 30 квітня 2013
року становить 288 134,95 грн., звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль марки «Infiniti», модель - FX35, 2006
року випуску, номер кузова НОМЕР_2,
державний реєстраційний номер НОМЕР_3,
що належить ОСОБА_2 на праві власності,
шляхом його продажу ТОВ «Вердикт
Фінанс» з укладенням від його імені
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, зі
зняттям цього автомобіля з обліку в
органах ДАЇ України та наданням ТОВ
«Вердикт Фінанс» повноважень,
необхідних для здійснення продажу
предмета застави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Вердикт Фінанс» судовий збір у
розмірі 2 911,13 грн.

Стягнути з ТОВ «Фінансові Перспективи»
на користь ТОВ «Вердикт Фінанс»
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий
Л.М. Болтунова

Судді:
М.О. Макаров

В.О. Тамакулова