Справа №486/1580/13-ц 13.05.2014 13.05.2014 13.05.2014
Провадження №22ц/784/1370/14
Головуючий в першій інстанції Франчук
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Бакуті Т.В.,

за участю представника відповідачки
ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5

на рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 27
лютого 2014 року по справі за позовом

ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5

до

ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області (далі - служба у
справах дітей)

про стягнення грошової вартості частки
нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

16 липня 2013 року ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом, який в
подальшому уточнила, до ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 про стягнення грошової вартості
1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яка є
спільною частковою власністю.

Позивачка зазначала, що 03 травня 2007
року її неповнолітній син ОСОБА_5, після
смерті свого батька ОСОБА_8, набув
право власності в порядку спадкування
на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. Інші 2/3
частки належать відповідачам, які є
батьками померлого ОСОБА_8 Між тим,
відповідачі не надають згоди на поділ
майна в натурі, не допускають її сина до
користування спільним майном, чим
порушуються права співвласника.

Посилаючись на положення ст. 364 ЦК
України просила позов задовольнити.

Ухвалою Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 27 січня
2014 року визнано ОСОБА_7 неналежним
відповідачем та залучено в якості
третьої особи без самостійних позовних
вимог Службу у справах дітей
Южноукраїнської міської ради (а.с. 92).

Рішенням цього ж суду від 27 лютого 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_4, яка
діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_5, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати та залишити її
заяву без розгляду. На думку апелянта,
рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та ухваленим без
з'ясування всіх обставин по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідачки, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України
кожен із співвласників спільної
часткової власності має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що малолітній ОСОБА_5 та
відповідачка є співвласниками
квартири АДРЕСА_2, 1/3 частка якої
належить ОСОБА_5, а 2/3 частини, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом (1/3 частина) та
договору дарування від 26 липня 2013 року
(1/3 частина), відповідачці.

Виділ 1/3 частки квартири неможливий,
оскільки квартира є двокімнатною,
загальна площа якої 50,50 кв.м, а житлова -
27,70 кв.м, розташована на першому поверсі
дев'ятиповерхового житлового будинку.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 17
грудня 2013 року ринкова вартість
квартири станом на липень 2013 року
становить 190 521 грн. 15 коп. (а.с. 62).

Із пояснень відповідачки встановлено,
що вона не чинить ніяких перешкод у
користуванні квартирою позивачці з їх
онуком, а щодо сплатити позивачці
грошоої компенсації вартості 1/3 частки
квартири заперечувала у зв'язку із
скрутним матеріальним становищем, так
як є пенсіонеркою з щомісячним
розміром пенсії у 1020 грн. (а.с. 89-90).
Розмір компенсації є для неї досить
значним, тому сплатити ці кошти вона не
зможе.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування та
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

При вирішенні справ про стягнення
грошової компенсації вартості частки
квартири, що знаходяться у спільній
частковій власності, слід враховувати
і загальні засади цивільного
законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав та
інтересів усіх співвласників і
правовий режим спільної часткової
власності, який має враховувати
інтереси всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших.

Така правова позиції викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 лютого 2014 року, яка, в силу ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для виконання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, з'ясував наявність
об'єктивної можливості відповідачки
виплатити грошову компенсацію, а саме
її скрутне матеріальне становище та
похилий вік.

При цьому колегія суддів вважає, що
відсутність у відповідачки коштів може
призвести до примусового виконання
рішення суду шляхом продажу квартири,
яка є єдиним місцем для її проживання.

Представник органу опіки та піклування
в суді першої інстанції заперечуючи
проти задоволення позову, посилався на
порушення прав власності малолітнього
ОСОБА_5 у випадку задоволення позову.

Крім того, позивачка не надала суду
належних та допустимих доказів
наявності у дитини права власності на
інше житло та доказів використання
коштів, отриманих у вигляді
компенсації за 1/3 частину спірної
квартири, на придбання нового житла для
дитини чи покращення її житлових умов.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги, що рішення
суду є незаконним, необґрунтованим та
ухваленим без з'ясування всіх обставин
по справі не заслуговують на увагу та
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5
відхилити, а рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді