У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

26.12.2014 року м.
Бар

Суддя Барського районного суду
Вінницької області Хитрук В.М.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, -

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду заявник ОСОБА_1
мотивував тим, що він, згідно свідоцтва
про право власності на майновий пай
члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(майнового сертифіката) має право на
пайовий фонд у майні КСП «Дружба» ( ПОП
«Дружба») у розмірі 7997 грн. Вказаний
майновий пай він придбав у ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу.
Просив суд встановити факт, що має
юридичне значення, а саме визнати за
ним право власності на частку у будівлі
блоку теплових стоянок (БТС), яка
становить 13,12%, що знаходиться за
адресою: Вінницька область Барський
район с. Маньківці, Урочище,2.

Частиною 1 статті 256 зазначений перелік
справ про встановлення фактів, що мають
юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно коментаря до ст. 256 ЦПК України,
за наявності відповідних умов суд може
встановлювати й інші факти, що мають
юридичне значення, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення. Судова практика до таких
фактів відносить: визнання батьківства
щодо дітей, які народилися до 1 жовтня
1968 р.; батьківства; реєстрації
батьківства; факти прийняття спадщини,
встановлення місця відкриття спадщини;
факти володіння будівлею на праві
приватної власності.

У пункті №1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 5 "Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення", висловлена
правова позиція, відповідно до якої суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, якщо: згідно з законом такі
факти породжують юридичні наслідки,
тобто від них залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав громадян; чинним
законодавством не передбачено іншого
порядку їх встановлення; заявник не має
іншої можливості одержати або
відновити загублений чи знищений
документ, який посвідчує факт, що має
юридичне значення; встановлення факту
не пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

Таким чином, процесуальний закон
передбачає умови, за яких у окремому
провадженні можуть бути встановлені
факти, що мають юридичне значення,
зокрема: факти, що підлягають
встановленню, повинні мати юридичне
значення, тобто від них повинні
безпосередньо залежати виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичної особи без
повторного звернення до суду на
підставі цього рішення; встановлення
факту не пов'язано із вирішенням спору
про право.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 5 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», суди повинні мати на увазі,
що факт володіння громадянином жилим
будинком на праві власності
встановлюється судом, якщо у заявника
був правовстановлюючий документ на цей
будинок, але його втрачено і не має
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку.
В таких справах заявник має подати
докази про відсутність можливості
одержання чи відновлення відповідного
документа про право власності та про
те, що на підставі цього документа
жилий будинок належав йому на праві
власності. Заяви про встановлення
факту володіння будинком на праві
власності не підлягають розгляду в
порядку окремого провадження, якщо
будівництво не було закінчено і
будинок не був прийнятий в
експлуатацію або його було збудовано
самовільно чи зареєстровано за іншою
особою.

У даному випадку заявник просить
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, на яке не має
правовстановлюючого документа.

Не підлягають розгляду в порядку
окремого провадження також заяви про
встановлення факту володіння будинком
на праві власності, якщо будівництво не
закінчено і будинок не прийнятий в
експлуатацію або його збудовано
самовільно чи зареєстровано за іншою
особою, або придбано заявником за
неналежно оформленою угодою.

Слід розрізняти судовий порядок
встановлення факту володіння будівлею
на праві приватної власності від
судового порядку визнання права
власності на будівлю. У першому випадку
справи розглядаються в порядку
окремого провадження, що передбачено
статтями 234, 256 ЦПК, у другому - у
позовному провадженні за нормами ЦК.

Закон не передбачає встановлення факту
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку окремого провадження.
Сама по собі вимога про визнання права
містить спір про цивільне право, в
зв'язку з чим вказана заява повинна
розглядатися в позовному провадженні.

Визнання права власності за особою на
нерухоме майно регулюється нормами
Цивільного кодексу України, потребує
оцінки такого майна та сплати судового
збору у розмірі одного відсотка від
вартості майна.

Згідно ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо з заяви про встановлення
факту, що має юридичне значення,
вбачається спір про право.

Керуючись ст.ст. 122, 256 ЦПК України,
суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за заявою ОСОБА_1 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, а саме визнання права
власності на нерухоме майно.

Заяву повернути заявнику з усіма
доданими до заяви документами.

Роз'яснити заявнику право на звернення
з позовною заявою у порядку позовного
провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі,
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: