Справа № 454/792/13
Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2705/14
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Крайник Н.П.

суддів: Курій Н.М.,
Мельничук О.Я.

з участю секретаря
Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами
державного підприємства
«Львіввугілля» та ОСОБА_2 на рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 29 серпня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
державного підприємства
«Львівугілля», третя особа Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
трудового каліцтва та професійного
захворювання, -

встановила:

Рішенням Сокальського районного
суду Львівської області від 29 серпня 2013
року позов ОСОБА_2 до Державного
підприємства "Львіввугілля" про
стягнення моральної шкоди задоволено
частково.

Стягнуто з Державного підприємства
"Львіввугілля" в користь ОСОБА_2 8 500,00
грн. моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров"я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання.

Стягнуто з ДП "Львіввугілля" в користь
держави 214 гривень 60 копійок судового
збору.

Рішення суду оскаржили ДП
"Львіввугілля" та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ДП "Львіввугілля"
просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що позивачем не надано жодних
доказів, які могли б підтвердити факт
завдання моральної шкоди, а документи
на які посилається позивач, а саме
довідка МСЕК є документом, що
підтверджують настання професійного
захворювання і встановлення в зв'язку з
цим стійкої втрати професійної
працездатності і ніяким чином не може
бути доказом заподіяння моральної
шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення змінити та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позов в повному обсязі та стягнути на
його користь 30 000,00 грн. відшкодування
моральної шкоди, покликаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Вважає, що розмір
моральної шкоди визначено судом без
урахування ступеня фізичних і
моральних страждань позивача, їх
тривалості і тяжкості.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
слід відхилити з таких підстав.

Згідно зі ст. ст.11,60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у
справі. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідно до ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній
особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст. 237 -1 КЗпП України
встановлено, що відшкодування
власником або уповноваженим органом
моральної шкоди працівникові
провадиться у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв"язків і
вимагають додаткових зусиль для
організації свого життя.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 протягом 1998-2010 років
працював на шахті ВП шахта
«Великомостівська» ДП «Львіввугілля».

Судом установлено, що саме тяжкі і
шкідливі умови праці призвели до
виникнення у позивача професійного
захворювання. Висновком МСЕК від 08
квітня 2010 року позивачу вперше
встановлено ІІ групу інвалідності по
загальному захворюванні та визначено
50 відсотків втрати працездатності (а.с.
46).

Висновком МСЕК від 13.04.2011 року
позивачу встановлено 1Б групу
інвалідності по загальному
захворюванні та 60% втрати
працездатності.

Як убачається із роз"яснень, що
містяться в рішенні Конституційного
Суду України від 27 січня 2004 року у
справі № 1-9 рп/2004 за наявності у
потерпілого стійкої втрати
професійної працездатності, висновок
МСЕК про встановленні факту
спричинення йому моральної шкоди не
вимагається. Такий висновок
необхідний лише у разі відсутності
втрати потерпілим професійної
працездатності.

Таким чином, позивач поданими ним
доказами довів факт заподіяння йому
моральної шкоди.

Задовольняючи позов частково,
районний суд визначив розмір
відшкодування моральної шкоди з
урахуванням тяжкості завданої
позивачу моральної шкоди, глибини,
тривалості та характеру моральних та
фізичних страждань позивача, стану
його здоров"я, тяжкості професійного
захворювання, настання у зв'язку з цим
негативних змін у його житті,
необхідності лікування, втрати у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, та виходячи з
засад розумності та виваженості.
Вищенаведене відповідає п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року №4 „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди".

Покликання апелянта ДП
"Львіввугілля" на пропуск позивачем
строку позовної давності є
безпідставними, оскільки відповідно до
п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я
або смертю (тобто і на вимогу про
відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.
Аналогічні роз"яснення надано у п.16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди".

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального
права, обставинам справи, доводи скарг
висновків суду не спростовують, тому
колегія суддів підстав для скасування
рішення суду не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційні скарги Державного
підприємства "Львіввугілля" та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 29 серпня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :
Крайник Н.П.

Судді:
Курій Н.М.

Мельничук О.Я.