Справа № 541/3428/14-ц
Провадження № 4-с/541/16/2014
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2014 року Миргородський
міськрайонний суд Полтавської області
в складі:

головуючого – судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі - Кійченко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миргороді цивільну
справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» на дії старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції, заінтересована особа ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

12 грудня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» звернулося до суду із скаргою,
в якій просило визнати дії старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції ОСОБА_2 по винесенню постанови
про повернення виконавчого документа
стягувачеві від 06.11.2014р.
неправомірними, скасування вказану
постанову та поновити виконавче
провадження № 41587890 про стягнення на
користь ПАТ «Державний ощадний банк
України» з ОСОБА_1 заборгованості в
сумі 474716,52 грн. та 1730 грн. судових
витрат. В обґрунтування скарги заявник
посилався на те, що 22.10.2008р.
Миргородським міськрайонним судом
Полтавської області було видано
виконавчий лист № 2-1128/08 від 12 листопада
2008р. про стягнення на користь ВАТ
«Державний ощадний банк України» з
ОСОБА_1 474716,52 грн. заборгованості за
кредитним договором та 1730 грн. судових
витрат, який був 20.01.2014р. пред’явлений
до виконання до ВДВС Полтавського РУЮ
та було відкрите виконавче провадження
№ 41587890. Встановлено, що у боржника
наявне майно, яке знаходиться в
с.Тахтаулове Полтавського району,
пров.Набережний, 5, на яке 12.03.2014 року
старшим державним виконавцем Довгопол
Є.В. актом опису й арешту майна
накладено арешт. 06.11.2014р. цим же
виконавцем була винесена постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яку заявник вважає незаконною та
необґрунтованою, такою, що винесена
передчасно, оскільки державний
виконавець не врахував вимог ст.ст. 52, 63
Закону України «Про виконавче
провадження» та не вчинив всі дії для
належного виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник
заявника ОСОБА_3, що діє на підставі
довіреності (а.с.27), вимоги скарги
підтримав, просив їх задовольнити з
викладених у ній підстав.

Старший державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції ОСОБА_2, який на підставі
довіреності також є представником
Відділу державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції (а.с.36, 40) направив до суду
заперечення на скаргу, в якому
зазначив, що постанова від 06.11.2014 року є
законною, обґрунтованою та винесена з
дотриманням чинного законодавства,
оскільки за боржником зареєстровано
право власності тільки на будинок по
пров.Набережному, 5, а дані про
реєстрацію прав на земельну ділянку за
вказаною адресою відсутні, іншого
майна у боржника немає, тому просив
скаргу відхилити та залишити постанову
про повернення виконавчого документа
від 06.11.2014р. без змін. Справу просив
розглянути без участі представника
відділу (а.с.33-35, 37-39).

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове
засідання не з’явився, про час і місце
розгляду скарги повідомлений належним
чином

Вислухавши представника заявника,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

22.10.2008 року Миргородським
міськрайонним судом Полтавської
області було ухвалено рішення про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ
«Державний ощадний банк України» 474716,52
грн. заборгованості за кредитним
договором та 1730 грн. судових витрат, яке
набрало законної сили 11 листопада 2008
року (а.с.14), та 12.11.2014р. видано
відповідний виконавчий лист № 2-1128/08,
який був стягувачем пред’явлений до
виконання до ВДВС Полтавського РУЮ та
24.01.2014 року було відкрите виконавче
провадження № 41587890. 06.11.2014 року старшим
державним виконавцем ВДВС
Полтавського РУЮ ОСОБА_2 була винесена
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачу відповідно п.2 ч.1
ст.47, ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», яка отримана
заявником 14.11.2014р. (а.с.20). В
обґрунтування постанови зазначено, що
за боржником зареєстрований будинок за
адресою Полтавський район, с
Тахтаулове, пров.Набережний, 5, а
відповідно до повідомлення управління
Держкомзему у Полтавському районі від
10.03.2014р. у Книзі записів про державну
реєстрацію державних актів на право
власності на земельні ділянки за
ОСОБА_1 записи відсутні. Відповідно до
п.2 ст. 63 Закону України «Про виконавче
провадження» разом з житловим будинком
стягнення звертається також на
прилеглу земельну ділянку, що належить
боржнику. Згідно інформації, отриманої
з відповідних органів, техніка,
транспортні засоби за боржником не
зареєстровані, доходів він не отримує.

21.11.2014р. заявником оскаржено зазначену
постанову до начальника ВДВС
Полтавського РУЮ (а.с.43-45), який листом
від 01.12.2014р., що отриманий заявником
08.12.2014р., повідомив, що постанова про
повернення виконавчого документа від
06.11.2014р. є законною та не підлягає
скасуванню (а.с.23).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, в тому
числі й виконавчі листи, що видаються
судами.

Згідно із ч.1, 2 ст.11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема,
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

При винесенні оскаржуваної постанови
державним виконавцем не повністю
виконано вимоги цієї норми закону,
оскільки судом встановлено, що на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
від 27.08.2007 року, посвідченого
нотаріально та зареєстрованого д
Державному реєстрі правочинів, боржник
ОСОБА_1 набув право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями, що знаходиться в
с.Тахтаулове Полтавського району
Полтавської області, пров.Набережний, 5
та земельну ділянку площею 0,15 га за
цією адресою. Зазначене право
зареєстроване в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно
31.08.2007р. (а.с.5-6). Відповідно до п.а) ч.1 ст.81
ЗК України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Висновок державного виконавця про те,
що вказана земельна ділянка не
належить боржнику, є передчасним,
оскільки згідно інформації з реєстру
прав власності на нерухоме майно
ОСОБА_1 (а.с.18) у відомостях про об’єкт
нерухомого майна зазначено як житловий
будинок, площею 139,2 кв.м., так і земельну
ділянку площею 1500 кв.м., відповідь
відділу Держземагентства у
Полтавському районі Полтавської
області містить інформацію станом на
01.01.2013р., а до державного кадастрового
реєстратора для отримання інформації
про земельну ділянку відповідно до
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» державний
виконавець не звертався. Крім того,
відповідно до ч.1 ст. 63 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на будинок, квартиру,
земельну ділянку, інше нерухоме майно
фізичної особи проводиться у разі
відсутності в боржника достатніх
коштів чи рухомого майна. А даних про
те, що державним виконавцем вживались
заходи по виявленню рухомого майна
боржника під час розгляду скарги не
виявлено.

Також при розгляді скарги судом
враховується наступне.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Статтею 6 Конвенції передбачено право
на справедливий суд. Європейський суд з
прав людини в пункті 40 рішення у справі
«Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997
року зазначив, що право на суд було б
ілюзорним, якби національна правова
система Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

На підставі викладеного суд вважає що
відсутність у боржника коштів або
майна не може вважатись як поважною,
так і взагалі причиною для невиконання
судового рішення.

Посилання державного виконавця у
запереченні на скаргу на Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» суд вважає безпідставним,
оскільки у рішенні суду та виконавчому
листі йдеться про стягнення
заборгованості, а не про звернення
стягнення на предмет іпотеки, крім
того, зазначене нерухоме майно не
відповідає вимогам підпункту 1 пункту 1
цього Закону, оскільки за даними
Тахтаулівської сільської ради (а.с.42)
ОСОБА_1 не зареєстрований на території
Тахтаулівської сільської ради, тобто
це майно не використовується як місце
постійного проживання позичальника.

На підставі викладеного суд вважає
постанову старшого державного
виконавця ВДВС Полтавського РУЮ ОСОБА_2
від 06.11.2014 р. про повернення виконавчого
документа стягувачеві неправомірною
та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст.51 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
якщо постанова державного виконавця
про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби. Про
відновлення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову, копії якої не пізніше
наступного дня надсилаються до суду,
який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

Таким чином, оскільки суд не має права
вчиняти дії, які згідно із Законом про
виконавче провадження можуть
здійснюватися лише державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби, то
у вимозі скарги про поновлення
виконавчого провадження № 41587890 про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на
користь АТ «Ощадбанк» слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 383, 384, 385, 387 ЦПК України,
Законом України "Про виконавче
провадження", Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного
виконавця ВДВС Полтавського РУЮ ОСОБА_2
по винесенню постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
06.11.2014р. неправомірними.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця ВДВС
Полтавського РУЮ ОСОБА_2 від 06.11.2014 р.
про повернення стягувачу виконавчого
листа № 2-1128/08, виданого 12.11.2008р.
Миргородським міськрайонним судом
Полтавської області.

В решті вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Полтавської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Миргородський міськрайонний суд
протягом 5 днів з дня проголошення
ухвали, а особами, які брали участь в
розгляді справи, але не були присутні
при проголошенні ухвали - в 5-денний
строк з дня отримання копії ухвали..

Суддя:

ОСОБА_4