Провадження № 2/635/3941/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року
Харківський районний суд Харківської
області в складі :

головуючого - судді -
Караченцева І.В.,

при секретарі -
Врублевській І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в сел.
Покотилівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ленінського ВДВС ХМУЮ
про визнання права власності на
автомобіль, -

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 та Ленінського
ВДВС ХМУЮ про визнання права власності
на автомобіль. В позовній заяві
вказано, що 17.11.2008 року між позивачем та
ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу автомобіля марки
«Фольцваген», модель «Пасат», 1991 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1. Позивач в позові вказує, що
враховуючи, що на момент укладення
Договору у нього не було можливості
зняти автомобіль з обліку в органах
МРЕВ ДАІ для подальшої реєстрації на
себе, - сторони договору домовилися, що
автомобіль буде передано на підставі
договору та генеральної довіреності з
наданням позивачу права володіння,
користування та розпорядження
автомобілем (керування, експлуатація,
зняття з обліку, відчудження, продаж,
отримання грошей в результаті продажу
тощо). Відповідач передав позивачу
автомобіль - державний номерний знак
НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2,
передав ключі та надав довіреність, що
була посвідчена нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу №4955.

Позивач в позові зазначає, що він з
17.11.2008 року здійснював необмежене
користування та повне утримання
автомобіля, тобто, на його думку, в
розумінні визначень статті 322 ЦК
України ніс тягар утримання майна як
його власник. Утримання автомобіля
підтверджується необхідними згідно
чинного законодавства сплатою
транспортного збору, сплатою
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, тощо. Всі зазначенні дії
здійснювалися від імені позивача, як
власника автомобіля. Крім того, позивач
вказує, що у вказаний період часу він
здійснював за власний рахунок
регулярний догляд та технічний ремонт
автомобіля та його зберігання у
власному гаражі, що знаходиться по
місцю проживання позивача. Тому
позивач вважає, що на підставі тих прав,
що були у нього, відповідно до
довіреності, він міг зареєструвати
автомобіль, як власник на своє ім'я, але
не зробив цього з певних невідомих
причин. Також в позові позивач
зазначає, що беручи до уваги те, що він
придбав у ОСОБА_2 автомобіль, сплативши
обумовлену вартість, протягом 10 років
він здійснював дії стосовно
автомобіля, як власник, у розумінні ч. 1
ст. 319 ЦК України, та жодних претензій
ОСОБА_2 не пред'являв, то з огляду на
вищевикладене позивач фактично набув
права власності на автомобіль та може
розпоряджатися ним, в тому числі і
продавати його за власним розсудом, без
наявної на то довіреності від
відповідача. Тому в позові позивач
ставить питання про визнання за ним
права власності на автомобіль та
стягнення з відповідача судових
витрат.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву, згідно якої просив
справу розглядати без його участі,
позовні вимоги підтримає в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, надав суду заяву, згідно
якої просив справу розглядати без його
участі, позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

Представник Ленінського ВДВС ХМУЮ в
судове засідання не з'явився, надав
суду заяву, згідно якої просив справу
розглядати без його участі.

Дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню,
виходячи із наступного.

Згідно даних свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2, яке
видано МРЕВ м.Харкова 10 вересня 2004 року,
- автомобіль Фольксваген Пасат, 1991 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, чорного кольору
належить ОСОБА_2

Згідно довіреності від 17 листопада 2008
року ОСОБА_2 уповноважував ОСОБА_1
керувати та розпоряджатись належним
йому на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, яке видано МРЕВ м.Харкова 10
вересня 2004 року, автомобілем
Фольксваген Пасат, 1991 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1, чорного кольору.

Відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України, у
разі у разі відмови від права власності
на майно, право на яке підлягають
державній реєстрації, право власності
на нього припиняється з моменту
внесення за заявою власника
відповідного запису до державного
реєстру.

Як видно, право власності на спірний
автомобіль, яке підлягає державній
реєстрації, було зареєстровано за
ОСОБА_2 у МРЕВ м.Харкова 10 вересня 2004
року, свідоцтво про реєстрацію ТЗ
НОМЕР_2.

Будь-яких даних про те, що до органу,
який здійснив реєстрацію права
власності на спірний автомобіль,
надійшла та зареєстрована заява
власника ОСОБА_2 про відмову від права
власності на цей автомобіль не надано,
тому, відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України,
її право власності на автомобіль не
припинилося.

Відповідно до ст. 336 ЦК України особа,
яка заволоділа рухомою річчю, від якої
власник відмовився (ст. 347 ЦК України),
набуває право власності на цю річ з
моменту заволодіння нею.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_2 не
відмовився від права власності від
автомобіля у порядку, встановленому ч. 3
ст. 347 ЦК України, і його право власності
на автомобіль не припинилося, відсутні
підстави вважати, що позивач ОСОБА_1
набув право власності на цей
автомобіль внаслідок заволодіння
рухомою річчю, від якої власник
відмовився.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

У відповідністю зі ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

У випадках, встановлених договором або
законом, воля сторони до вчинення
правочину може виражатися її
мовчанням.

Як вбачається з наданих позивачем
письмових доказів, між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 не було укладено
правочину, для якого відповідно до
вимог ст. ст. 208, 210 ЦК України, є
обов'язковою письмова форма та
державна реєстрація, за яким право
власності перейшло б від власника
спірного автомобіля ОСОБА_2 до ОСОБА_1

Довіреность, посвідчена 17 листопада 2008
року приватним нотаріусом, за якими
ОСОБА_2 уповноважував ОСОБА_1 керувати
та розпоряджатись та продати належний
йому автомобіль марки Фольксваген
Пасат, 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1,
чорного кольору, зареєстрованим в МРЕВ
м.Харкова 10 вересня 2004 року, свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, не є підставою для виникнення у
ОСОБА_1 права власності на автомобіль.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст.
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

На позивача покладений обов'язок з
врахуванням предмету і підстав позову
довести в суді ті обставини на які він
посилається, як на підставу своїх
позовних вимог і відповідно, що є
підстави до застосування до спірних
правовідносин відповідних положень
ЦКУ. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК
України - позивач повинен був довести
за допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним
обставини. Однак таких доказів він не
надав і не ставив питання в судовому
засіданні про їх витребування. Таким
чином, при викладених обставинах, у
зв'язку з тим, що позивач не довів тих
обставин, на які він посилається в
своїй позовній заяві - позов не
підлягає до задоволення.

Беручи до уваги вищевикладене, ст. ст. 10,
11, 58-60, 208, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 15,
16, 204, 205, 208, 210, 316, 317, 328, 336, 347, 392 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову
до ОСОБА_2, Ленінський ВДВС ХМУЮ про
визнання права власності на
автомобіль.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Харківський
районний суд Харківської області в
10-денний строк із дня проголошення. У
разі якщо рішення було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
І.В.Караченцев