№
провадження: 2/230/134/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року Єнакіївський міський
суд Донецької області у складі:

головуючого судді
- Юшкова М.М.

при секретарі
- Мороз К.В.

за участю позивача
- ОСОБА_1,

відповідача
- ОСОБА_2,

представника позивача
-
ОСОБА_3,

представника відповідача
- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.Єнакієве
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного
майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною
заявою, в якій вказала, що 16.10.1982 між нею
та відповідачем було укладено шлюб,
зареєстрований Жданівською міською
радою м. Харцизька Донецької обл.,
актовий запис № 114. Рішенням
Жданівського міського суду Донецької
обл. від 23.11.2010 шлюб між позивачкою та
відповідачем було розірвано. За час
перебування в шлюбі подружжям було
придбане майно: двокімнатний житловий
будинок № 53 по вул. Котовського в м.
Єнакієве Донецької області, автомобіль
«Chevrolet Lacetti NF 196», реєстраційний номер
НОМЕР_1. Автомобіль було придбано за 84
000,00 гривень, вартість нерухомого майна
згідно інвентаризаційних даних станом
на 06.09.2011 р. склала 74 265,00 грн. Рішенням
Єнакієвського міського суду від 25.01.2011
р. у справі № 2 -202/11 було визнано право
власності подружжя по ? частки на
спільне нерухоме майно. Під час
припинення шлюбних відносин та
розірвання шлюбу позивачка та
відповідач дійшли усної згоди, що
нерухоме майно залишається у власності
позивачки, рухоме майно – автомобіль
«Chevrolet Lacetti NF 196», реєстраційний номер
НОМЕР_1 – у власності відповідача.
Позивачка вважає, що ОСОБА_2 приховав
спільне майно - автомобіль «Chevrolet Lacetti NF
196», реєстраційний номер НОМЕР_1, не
отримав її згоди коли його продавав, та
наполягає на тому, що цей автомобіль та
житловий будинок № 53 по вул.
Котовського в м. Єнакієве Донецької
області мають приблизно рівну
вартість. Позивачка просить суд
поділити нерухоме та рухоме майно, яке
належить позивачці та відповідачу на
праві спільної сумісної власності
подружжя, визнавши при цьому власністю
позивачки належну відповідачу на праві
спільного сумісного майна подружжя ?
частку житлового будинку № 53 по вул.
Котовського в м. Єнакієве, визнавши
весь цей житловий будинок приватною
власністю позивачки; визнати власністю
відповідача належну на праві спільного
сумісного майна подружжя ? частину
автомобіля Cevrolet Lacetti NF 196, реєстраційний
номер НОМЕР_1, визнавши цей автомобіль
приватною власністю відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник позовні вимоги підтримали,
просили суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 заперечували,
просили суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Свою позицію, викладену також у
письмовому виді, відповідач
обґрунтував тим, що спірний автомобіль
було придбано у шлюбі, починаючи з
жовтня 2010 року у будинку № 53 по вул.
Котовського в м. Єнакієве не проживає,
оскільки будинок знаходився у
непридатному для проживання стані,
грошей на ремонт відповідач не мав, на
момент фактичного припинення шлюбних
відносин між ним та позивачкою дійдено
згоди щодо спільного майна, згідно якої
позивачка майнових претензій не має. В
судовому засіданні Відповідач пояснив,
що у 2009 році отримав згоду позивачки на
продаж автомобілю «Chevrolet Lacetti NF 196»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки
автомобіль було пошкоджено в аварії,
було прийнято спільне рішення подружжя
про продаж майна на запчастини, у 2009
році автомобіль було знято з обліку та
віддано на запчастини.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
пояснила, що на початку літа 2009 року
позивачка та відповідач спільно вже не
проживали, позивачка мешкала у матері,
часто мала сварки з відповідачем. З
приводу аварії автомобілю «Chevrolet Lacetti NF
196», реєстраційний номер НОМЕР_1 нічого
не знає.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
пояснила, що у 2009 році відповідач почав
мешкати з іншою жінкою окремо від
позивачки, у лютому 2010 року вона
дізналась, що автомобіль «Chevrolet Lacetti NF
196» потрапив в авірію та пошкоджений,
при цьому пояснила, що сама автомобіль
не бачила, але що позивачка знала, що
автомобіль розбито.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
пояснив, щовлітку 2009 сторони
розлучились, позивачка почала мешкати
у матері, після цього сторони чсто
сварились, бачила що відповідач їздив
на автомобілі чорного кольору. Про
пошкодження автомобіля в наслідок
аварії не знає.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
свідків,дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, прийшов до висновку,
что позовні вимоги не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

16.10.1982 між Позивачкою та Відповідачем
було укладено шлюб, про що в книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
16.10.1982 зроблено запис за № 114, видано
свідоцтво про укладення шлюбу ІІІ-НО №
497063 (а.с.7)

Рішенням Жданівського міського суду
Донецької області від 23 листопада 2010
року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвано (підтверджується копією
рішення, а.с.8).

Рішенням Єнакіївського міського суду
Донецької області від 25.01.2011
розподілено сумісне майно подружжя між
ОСОБА_8 та ОСОБА_2 – житловий будинок за
адресою м. Єнакієве, вул. Котовського, 53,
та визнано за кожним з них право
власності по ? частці на зазначений
житловий будинок (а.с.20).

На підставі рішення суду від 25.01.2011, КП
Єнакіївської міської ради
«Єнакієвське міжміське БТІ» 25.02.2011
видано витяг про державну реєстрацію
прав № 29134311, згідно якого
зареєстровано право власності за
ОСОБА_1 на ? частки на житловий будинок
№ 53 по вул. Котовського, м. Єнакієве,
Донецька обл. (а.с.21)

Відповідно до листа КП Єнакіївської
міської ради «Єнакієвське міжміське
БТІ», за ОСОБА_2 на підставі рішення
суду зареєстроване право власності на ?
частку житлового будинку № 53 по вул.
Котовського, м. Єнакієве, Донецька обл.
(а.с.15)

Відповідно до довідки, виданої ЦНППВАЗ
ДАІ з обслуговування міст Єнакієве,
Жданівка та Дебальцеве від 23.10.2013 № 11942
(а.с.14), у період з 22.02.2008 по 03.11.2009 за
ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль
«Chevrolet Lacetti NF 196», номерний знак НОМЕР_1,
03.11.2009 вказаний автомобіль було знято з
обліку для реалізації на підставі
заяви власника ОСОБА_2, видано
транзитні номери 05 ВВ 3387.

Нотаріально засвідченою довіреністю
від 02.12.2009 ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_9
користуватися та розпоряджатися
вказаним автомобілем, довіреність
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі 02.12.2009
за № 3938 (а.с.91-92) Відповідно до
письмового повідомлення приватного
нотаріуса ОСОБА_10 від 11.01.2014 № 6/01-16,
згоди ОСОБА_1 на проведення вказаної
нотаріальної дії (посвідчення
довіреності) відповідно до
законодавства України не вимагалось та
не вимагається.

Відповідно до довідки, виданої ЦНППВАЗ
ДАІ з обслуговування міст Єнакієве,
Жданівка та Дебальцеве від 03.12.2013 № 14060
(а.с.56), за ОСОБА_2 зареєстровано
транспортні засоби: «Jawa 350 638»,
номерний знак НОМЕР_2; «Geely FE – 1»,
номерний знак НОМЕР_3. Вказані
транспортні засоби було придбано
Відповідачем після розірвання шлюбу.
Спірного автомобілю у приватній
власності відповідача немає.

Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше
як за зверненням фізичної особи в межах
заявлених нею вимог та на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно до положень ст. 70
СК України при розділі майна подружжя,
що є об’єктом спільної сумісної
власності, частки подружжя вважаються
рівними. Суд може в окремих випадках
відступити від засад рівності часток
подружжя, враховуючи обставини, що
мають істотне значення для справи,
зокрема такі випадки, коли один із
подружжя приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно.

В судовому засіданні
об’єктивно встановлено, що рішенням
суду від 25.01.2011 житловий будинок за
адесою: м Єнакієве, вул. Котовського, 53,
вже було розділено в порядку розділу
спільного майна подружжя між
сторонами, сторони зареєстрували за
собою право власності на належні ним
частки майна в порядку, передбаченому
законом, таким чином, позивач
необгрунтовано вважає зазначене
домоволодіння спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки за кожним
з них визнано по ? частці домоволодіння,
які вже є приватною власністю кожного з
них, тому не може бути переділено іншим
рішенням суду іншим чином в порядку
розділу спільного сумісного майна
подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 372 ЦК
України у разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється. Правовий режим спірного
майна: житлового будинку № 53 по вул.
Котовського, м. Єнакієве, Донецька обл.
визначено рішенням Єнакіївського
міського суду Донецької області від
25.01.2011 р., яке на час розгляду справи
набуло законної сили, ніким не
оспорювано, набуло законної сили.

Відповідно до ст. 320 ЦК України право
власності є непорушним, особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Ст. 365 ЦК України передбачено
виключний перелік підстав для
припинення права на частку у спільному
майні за рішенням суду, та умова
обов’язкового попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду до
постановлення відповідного рішення.

Заявленими позовними
вимогами позивачка просить суд
фактично позбавити відповідача права
власності на ? частки на житловий
будинок № 53 по вул. Котовського, м.
Єнакієве, Донецька обл., яка належить
ОСОБА_2 на праві приватної власності, що
суперечить вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу, при
цьому перелік способів судового
захисту, перелічених у ст.16 ЦК України,
є виключний. Суд може захистити право
особи у інший спосіб, встановлений
договором або законом.

В своїх позовних вимогах
позивач просить визнати за
відповідачем право власності на
спірний автомобіль, у той час як
відповідач не надавав їй повноважень
звертатися до суду з вимогами про
захист його порушених інтересів, сам же
ОСОБА_2 не просив у судовому засіданні
визнати за ним право власності на
спірний автомобіль, тому вимога про
визнання права власності за ним на
автомобіль є безпідставною.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
ч.1 ст. 60 ЦПК України.

Посилання позивачки на той факт, що
автомобіль приховувався відповідачем
та що приховувався факт його продажу,
не знайшли свої підтвердження у
судовому засіданні. Окрім того, таке
ствердження позивачки спростовується
її поясненнями в позові та у судовому
засіданні стосовно того, що під час
припинення шлюбних відносин та
розірвання шлюбу між нею та
відповідачем було дійдено усної згоди
щодо залишення автомобілю «Chevrolet Lacetti NF
196», номерний знак НОМЕР_1 у власності
відповідача. Вартість майна при його
поділі визначається на час розгляду
справи. За таких обставин у суду
відсутні підстави для відступу від
засад рівності щодо визначення часток
подружжя у мані, що є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України діє
презумпція згоди одного з подружжя на
укладення другим правочинів щодо
розпорядження майном подружжя, що є у
спільній сумісній власності.
Аналогічне положення закріплене ч. 2 ст.
65 СК України. Законом передбачена
можливість визнання судом недійсним
правочину, щодо розпорядження спільним
майном одним із подружжя. До таких
вимог застосовується загальний строк
позовної давності.

Позивачка зазначала, що довіреність на
право розпорядження спірним
автомобілем ОСОБА_2 видано третій особі
без її згоди, але дії нотаріуса щодо
видачі довіреності та сама довіреність
нею не оскаржувалась.

Також, згідно положень ст.
ст. 179, 317 ЦК України до змісту прав
власності на річ входить право
володіння, користування,
розпорядження. Право власності на
майно припиняється, зокрема у разі
відчуження власником свого майна, як це
закріплено п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України.

Згідно п. 19 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих шасі автомобілів,
мотоциклів всіх типів, марок та
моделей, причепів, полу причепів,
мотоколясок, інших прирівняних до них
транспортних засобів та мопедів,
відомості про зареєстровані
(перереєстровані) транспортні засоби
та їх власників вносяться до облікової
бази даних органів Державтоінспекції
МВС. В разі зняття транспортного засобу
з обліку у зв’язку з його відчуженням,
у свідоцтві про реєстрацію (технічному
паспорті) робиться відмітка
"Транспортний засіб знято з обліку для
реалізації в межах України", номерні
знаки здаються, а видаються номерні
знаки "Транзит", як це передбачено п. 43
зазначеного Порядку.

В позові позивач взагалі не
ставить питання щодо поділу спірного
автомобіля у якості спільного
сумісного майна подружжя, якого до того
ж взагалі не має в наявності. Фактично
вона просить позбавити відповідача
права власності на частину
домоволодіння, яке йому належить за
рішенням суду, визнавши за нею право
власності на весь будинок, а за
відповідачем визнати право власності
на спірний автомобіль, власником якого
позивач на час розгляду справи не є, що
підтверджується дослідженими
матеріалами справи, зокрема, довідками
ЦНППВАЗ ДАІ з обслуговування міст
Єнакієве, Жданівка та Дебальцеве,
автомобіль не зареєстровано за новим
власником, місце знаходження
автомобілю невідоме, що суперечить
вимогам чинного законодавства.

Таким чином суд дійшов обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Оскільки суд відмовляє позивачу у
задоволенні позовних вимог, решта
вимог щодо стягнення судових витрат з
відповідача на користь позивача також
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3,4,10, 11, 57-60,209,212-215, 218,222,223,292,294 ЦПК
України, відповідно до ст.ст. 60,61,68-70
Сімейного кодексу України, ст.ст.320, 365,
368, 372 Цивільного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: