Справа № 510/525/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо
їх задоволення не заперечував, просив
про розгляд справи без його участі.

Позивачка на задоволенні позову
наполягала, просила про розгляд справи
у її відсутності.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
договору житлової забудови від 03.11.1976р.,
оформленого на ім'я ОСОБА_3; копія
рішення виконкому Ренійської
міськради від 13.05.1976р. про відведення
земельної ділянки під житлову
забудову; копія свідоцтва про
одруження ОСОБА_4 із ОСОБА_1; копія
домової книги на будинок; копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - помер
ІНФОРМАЦІЯ_1; копія витягу з
Держреєстру актів цивільного стану
громадян про реєстрацію народження
ОСОБА_3; копія свідоцтва про смерть
ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2; копія
рішення Ренійського райсуду від
15.03.2012р. про встановлення юридичного
факту; копія технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1, оформленого
на ім'я ОСОБА_3

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із вищевказаними
вимогами, зазначивши, що на підставі
договору житлової забудови від 03.11.1976р.
рідному братові її батька - ОСОБА_3 на
праві приватної власності належав
житловий будинок по АДРЕСА_1. У 2000р.
ОСОБА_3 подарував позивачці
вищевказаний житловий будинок,
безоплатно передав у володіння та
користування належну йому нерухомість
разом із всіма документами на неї. Тоді
ж позивачка заселилась на житлоплощу
вищевказаного будинку, з того часу
мешкає там. Отже, з 2000 року по
теперішній час позивачка фактично,
відкрито володіє житловим будинком
АДРЕСА_1, стежить за його технічним
станом, сплачує за утримання
комунальні послуги та ін. На момент
фактичного укладення угоди дарування
нерухомості позивачка та її дядько не
оформили її у письмовому вигляді та не
засвідчили її нотаріально. ОСОБА_3
одразу після дарування будинку виїхав
зі вказаної житлоплощі, у 2010 р. помер. У
зв'язку із вищевикладеними обставинами
ОСОБА_1 вважає, що має право на будинок,
оскільки з 2000 р. володіє та безперервно
користується ним, слідкує за його
технічним станом, несе витрати у
зв'язку із його утриманням, зберігає у
себе всю документацію на житло
(самостійно займалася виготовленням
технічної документації на будинок), як
власник нерухомості, отже з підстав ст.
344 ЦК України набула право власності на
нього.

Вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки її доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК
України право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем
чужого майна є особа, яка фактично
тримає його у себе. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, у 2000р.
між нею та братом відповідача фактично
була досягнута домовленість про
дарування житлового будинку АДРЕСА_1.
Письмово та в нотаріальному порядку
вони цю угоду не оформляли. Як
з'ясувалося потім, ОСОБА_3 у 2010 р. помер,
після його смерті відповідач, як єдиний
спадкоємець, щодо спірного нерухомого
майна будь-яких вимог до позивачки не
пред'являв. Таким чином, з 2000р. по
теперішній час позивачка безперервно,
відкрито володіє житловим будинком,
сплачує всі належні платежі, як власник
нерухомості, розпоряджається ним,
проводить ремонти, замінила огорожу та
ін. За весь час володіння позивачкою
будинком, відповідач, як спадкоємець
після своїх брата, не пред'являв до
позивачки жодних вимог про
витребування будинку, документів на
нього, не брав участі у його утриманні
та не ніс витрат по сплаті належних
платежів. На момент розгляду справи в
суді відповідач не заперечував щодо
фактів, вказаних у позові, визнав
позовні вимоги в повному обсязі.

Таким чином, суд встановив, що
володіння позивачкою житловим
будинком є добросовісним (тобто
позивачка вважала, що вона володіє
нерухомістю з законних підстав,
оскільки була фактично досягнута
домовленість про дарування
нерухомості), правомірним, відкритим
(позивачка, вважаючи себе власником,
сплачувала комунальні платежі за
утримання будинку, розпоряджається
житлом та ін.) та безперервним. Таким
чином, суд вважає, що житловий будинок
цілком з законних підстав було
передано у володіння та користування
ОСОБА_1, внаслідок чого остання набула
право власності на нього за
набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачкою та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивачки щодо
визнання за нею права власності на
будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК
України, ст. ст. 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною
давністю право власності на житловий
будинок з надвірними спорудами (за
винятком самочинно побудованих),
розташований по АДРЕСА_1, що належав
ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Строк оскарження рішення в Апеляційний
суд Одеської області через Ренійський
районний суд Одеської області: 10 днів -
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.І. Дудник