Справа № 283/2933/13-ц
Провадження №2/283/41/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2014 року
м. Малин

Малинський районний суд Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Кобилінської Т.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи на стороні позивача
ОСОБА_5,

третьої особи на стороні відповідача
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Малині цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа на стороні позивача ОСОБА_5,
на стороні відповідача ОСОБА_6, про
визнання недійсним договору дарування
? частини житлового будинку і земельної
ділянки та визнання права власності на
? частину житлового будинку і земельної
ділянки,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3 в якому просить:

- визнати недійсним договір дарування ?
частини житлового будинку та земельної
ділянки площею 0,2500 га за адресою
АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку та земельної
ділянки площею 0,2500 га за адресою
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач і його
представник позов підтримали та
пояснили, що 26.08.2003 року ОСОБА_7
подарувала ОСОБА_1 (своєму чоловіку) та
ОСОБА_5 в рівних частинах житловий
будинок та земельну ділянку за адресою
АДРЕСА_1. Договір дарування був
посвідчений приватним нотаріусом
Радомишльського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 Однак у 2009
році позивач дізнався, що у договір
дарування були внесені зміни і
зазначено, що обдарованим є ОСОБА_3
(його син). Також за ним зареєстроване
право власності на ? частину будинку по
АДРЕСА_1.

Згідно ст. 44 діючого та той час
Цивільного кодексу 1963 року, письмові
угоди повинні бути підписані особами,
які їх укладають. Оскільки ОСОБА_3
договір дарування не підписував, то цей
договір не відповідає вимогам закону і,
відповідно до ст. 48 вищевказаного
кодексу, є недійсним.

У зв'язку з цим просять позов
задовольнити, визнати недійсним
вищевказаний договір дарування та
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку та земельної
ділянки площею 0,2500 га за адресою
АДРЕСА_1, оскільки це майно дарувалось
йому, а підтвердити своє право
власності позивач не може.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_5
пояснила, що її мати ОСОБА_7 подарувала
в рівних частинах житловий будинок та
земельну ділянку площею 0,2500 га за
адресою АДРЕСА_1 їй і її батьку ОСОБА_1
Однак її брат ОСОБА_3 незаконно вніс
зміни до договору в частині прізвища
обдарованого та зареєстрував за собою
право власності на ? частину будинку і
земельної ділянки.

Відповідач і його представник позов не
визнали та пояснили, що ОСОБА_7 дарувала
будинок відповідачу ОСОБА_3 і його
сестрі ОСОБА_5, а їх батько ОСОБА_1
тільки надавав згоду на укладання
договору дарування. Однак на той час
ОСОБА_3 не міг підписати договір як
обдарований у зв?язку із травмою руки, а
тому за нього підписав договір позивач.
Зміни ж в прізвища обдарованих
вносились внаслідок допущення помилки
в їх написанні. У зв?язку з цим просять в
позові відмовити.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_6
підтвердив, що дійсно він допустив
помилку в написанні прізвищ
обдарованих, а тому вніс зміни.
Фактично обдарованим є ОСОБА_3, однак
замість нього підписався батько ОСОБА_1

Розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог та дослідивши надані
докази, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 26.08.2003 року ОСОБА_7
на підставі нотаріально посвідченого
договору дарування подарувала в рівних
частках ОСОБА_1 та ОСОБА_5 житловий
будинок та земельну ділянку площею 0,2500
га для обслуговування житлового
будинку і господарських будівель, які
знаходяться за АДРЕСА_1 (Т.1, а.с. 6, 35).
Згодом в договорі дарування були
зроблені виправлення і в прізвищі
ОСОБА_1 літера «і» виправлена на «и».

Таким чином обдарованим став ОСОБА_3
(Т.2, а.с. 18). Однак виправлення в
прізвищі, всупереч пункту 17 діючої на
той час «Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 14
червня 1994 року № 18/5, застережені не
перед підписами учасників угод, а після
них.

12 грудня 2003 року на підставі
вищевказаного договору дарування
ОСОБА_3 зареєстрував за собою право
власності на ? частину будинку
АДРЕСА_1 (Т.1, а.с. 7). Однак при проведенні
почеркознавчого дослідження (Т.1, а.с.
22-24) та почеркознавчих експертиз (Т.2,
а.с. 35-39, 163-169) було встановлено, що
підписи у рядку «Одаровані» (перший
зліва підпис) у трьох примірниках
договору дарування від 26 серпня 2003
року, що зареєстрований в реєстрі за №
1805 приватного нотаріуса
Радомишльського районного
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_6 та підпис,
електрографічне зображення кого
міститься в електрофотокопії сторінки
181 реєстру за № 1805 (другий підпис) у
графі «Розписка в одержанні
нотаріально оформленого документа» -
виконані ОСОБА_1.

Отже договір дарування житлового
будинку та земельної ділянки площею
0,2500 га для обслуговування житлового
будинку і господарських будівель, які
знаходяться за АДРЕСА_1, укладений між
дарувальником ОСОБА_7 та обдарованими
ОСОБА_1 і ОСОБА_5. Незаконно внесені до
нього зміни в прізвищі ОСОБА_1 не
роблять його недійсним та не надають
ОСОБА_3 право на житловий будинок і
земельну ділянку по АДРЕСА_1.

У зв'язку з цим суд відмовляє у визнанні
недійсним договору дарування ? частини
житлового будинку та земельної ділянки
за безпідставністю.

В той же час суд враховує, що оскільки
договір дарування не є недійсним, то
ОСОБА_1 є обдарованим і має право на ?
частини житлового будинку та земельної
ділянки площею 0,2500 га за адресою
АДРЕСА_1.

Однак, відповідно до ст. 227 ЦК України 1963
року, Наказу Міністерства юстиції
України від 07.02.2002 року № 7/5 "Про
затвердження Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно" та ст. 202 Земельного
кодексу України, позивач повинен був
здійснити державну реєстрацію права
власності на подаровану йому частину
будинку і земельної ділянки. У випадку
виконання цього обов?язку до 12 грудня
2003 року це заважало б йому вчасно
дізнатись про порушення свого права,
оскільки саме в цей день відповідач
зареєстрував за собою право власності
на ? частину житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1, що вбачається з витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (Т.1, а.с. 7).

Позивач же не надав доказів того, що він
зареєстрував за собою право власності
на частину будинку і земельної ділянки
до 12 грудня 2003 року і міг це зробити в
будь-який момент з 12 грудня 2003 року, а
тому саме цю дату суд вважає днем, коли
позивач міг довідатись про порушення
свого права і протягом строку позовної
давності звернутись до суду за його
захистом.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267,
пункту 6 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України 2003 року позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу. Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Правила Цивільного кодексу України 2003
року про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що
останнім днем трирічного строку
позовної давності є 12 грудня 2006 року.
Однак позивач подав заяву після спливу
строку позовної давності, а саме - 19.08.2009
року (Т.1, а.с. 3). Тобто він пропустив
строк позовної давності, про
застосування кого просить відповідач
(Т.1, а.с. 130, 135, Т.2, а.с. 247).

Доказів про поважність причин пропуску
строку позовної давності позивач не
подав, а тому суд відмовляє в
задоволенні позову в частині визнання
за ОСОБА_1 права власності на ? частину
житлового будинку та земельної ділянки
площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_1 у
зв?язку із спливом строку позовної
давності.

Суд не відшкодовує понесені позивачем
судові витрати, оскільки йому повністю
відмовлено в задоволенні позову. З цих
підстав суд стягує з позивача на
користь відповідача понесені ним
витрати на оплату вартості
почеркознавчої експертизи (Т.3, а.с. 4).

Арешт, накладений на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1, скасувати.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 60, 88, 176, 179, 185, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, на підставі ст. ст. 44, 48, 227 ЦК
України 1963 року, ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267 ЦК
України 2003 року,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю:

- в частині визнання недійсним договору
дарування ? частини житлового будинку
та земельної ділянки площею 0,2500 га за
адресою АДРЕСА_1 відмовити за
безпідставністю;

- в частині визнання права власності на
? частину житлового будинку та
земельної ділянки площею 0,2500 га за
адресою АДРЕСА_1 відмовити у зв?язку із
спливом строку позовної давності.

Арешт, накладений на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1, що
зареєстрована за ОСОБА_3, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
понесені ним витрати на оплату
вартості експертизи в розмірі 1618
гривень 32 копійки.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області шляхом подачі апеляційної
скарги до Малинського районного суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: А. О. Тимошенко