Справа № 459/4727/14 Головуючий у 1
інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/8007/14 Доповідач в
2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника відповідача
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області
Вандзьо О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 27
листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання -

встановила:

рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 27
листопада 2014 року вищевказаний позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області на
користь ОСОБА_4 9 тисяч грн. заподіяної
моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач,
просить рішення суду скасувати й
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволені вимог позивача, посилаючись
на те, що рішення суду винесене в
порушення норм матеріального та
процесуального права. Так, апелянт
зазначає, що судом не було враховано, що
позивач не довів факту заподіяння
моральної шкоди та її розмір; не
представлено висновку медичних
органів щодо факту спричинення
моральної шкоди, а суд не обґрунтував
розмір шкоди, яку стягнув з апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на підтримання апеляційної
скарги, проаналізувавши письмове
заперечення позивача на апеляційну
скаргу, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів приходить до наступного
висновку.

Встановлено, що протягом 1976 - 2005 років
позивач працював на різних посадах в
шахтах в шкідливих умовах праці з
повним підземним робочим днем, зокрема
13 р. 6 міс. Підземним гірничим
робітником очисного вибою, що
стверджується трудовою книжкою
позивача (а.с.7-9).

З акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 18 січня
2005 року слідує, що причиною
професійного захворювання у позивача є
вугільно-природний пил, несприятливі
фактори мікроклімату, обводненість
гірничих виробок і в цьому винен
роботодавець, оскільки позивач під час
виконання трудових обов'язків
піддавався впливові ряду
несприятливих шкідливих факторів,
запиленість повітря на робочих місцях
перевищувала гранично допустимі
концентрації; неефективно працювали
водяні завіси при транспортуванні
гірничої маси по виробкам шахти та при
веденні вибухових робіт; не завжди
виконувались заходи по знепиленню
шахтного повітря та інше (а.с.12, 13).

Довідками МСЕК серії ЛВА-2 № 008933 від 09
лютого 2005 р. та серії ЛВА - 1 № 136361 від
09.02.2005 р. підтверджується вперше
встановлення позивачу стійкої
безтермінової ІІІ групи інвалідності у
зв'язку з професійним захворюванням та
45% втрати професійної працездатності
внаслідок професійного захворювання з
07.12.2004 р. (а.с.10, 11).

Про професійне захворювання позивача
та стійку втрату професійної
працездатності стверджують і інші
докази, зокрема медичні документи, що
маються у справі (а.с.14-22).

Таким чином, зазначені обставини дають
підстави для висновку про те, що право
на відшкодування моральної шкоди у
зв'язку із втратою 45% професійної
працездатності вперше виникло у
позивача в грудні 2004 році.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «По
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про охорону праці» державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного
закону, відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Закону від 14 жовтня 1992
року № 2694-XII «Про охорону праці» (у
редакції Закону від 21 листопада 2002 року
№ 229-IV, КЗпП України, а також
законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Відповідно до змісту ст.ст. 1, 21, 28, 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції Закону, що
був чинний на час виникнення спірних
правовідносин, на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництв та професійних захворювань
України покладено обов'язок
відшкодувати застрахованим особам
моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, заподіяну умовами
виробництва, при цьому сума страхової
виплати не може перевищувати двохсот
розмірів мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

Пунктом 3 ст. 34 вищевказаного Закону,
діючої на час встановлення позивачу
вперше групи інвалідності та втрати
професійної працездатності, на яку
посилається відповідач, дійсно було
передбачено, що потерпілий вправі
звернутися до Фонду з заявою про
відшкодування моральної шкоди з
викладом характеру шкоди та поданням
відповідного висновку медичних
органів, але у випадку, якщо така не
спричинила втрати професійної
працездатності, а в даному випадку таку
втрату працездатності спричинено. Крім
того, зазначеною нормою права
передбачено, що суму шкоди визначає
суд. Таким чином, суд підставно прийняв
даний позов до розгляду та з
врахуванням матеріалів справи та
наданих сторонами доказів доводи
апелянта-відповідача в цій частині є
необґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, міський суд
обґрунтовано виходив з того, що з
моменту встановлення позивачу МСЕК
втрати професійної працездатності в
останнього виникло право, відповідно
до чинних на цей момент положень
закону, на відшкодування моральної
шкоди за рахунок Фонду.

Такі висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи. Рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

При цьому, апеляційним судом
враховується той факт, що відповідач у
справі не заявляв клопотання про
призначення по справі відповідної
експертизи на предмет визначення
підстав та/або розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди. Відсутність
у матеріалах справи висновку МСЕК з
цього питання не спростовує правильних
висновків суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із відповідними змінами),
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховуються
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

З 01.09.2004 р. розмір мінімальної
заробітної плати становив 237 грн. (ч.5
ст.58 Закону від 27.11.2003 № 1344-ІУ «Про
державний Бюджет України на 2004 рік»).

Відповідно до Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та
деяких інших законодавчих актів
України № 2505- IV від 25 березня 2005 року
(стаття 83) розмір мінімальної
заробітної плати з квітня 2005 р.
становив 290 грн.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди з відповідача, суд вірно виходив
з тривалості роботи позивача в
шкідливих умовах, характеру отриманого
позивачем професійного захворювання,
глибини моральних страждань та інші
доводи та докази, надані позивачем на
підтвердження перенесених ним
страждань, а відтак, визначив розмір
моральної шкоди частково в межах
розміру, визначеного вищевказаними
законами та виходячи з принципів
виваженості та розумності.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком та не вбачає підстав для
скасування чи зміни такого рішення,
тому апеляційну скаргу в цій частині
слід відхилити, а рішення міського суду
залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
можуть бути підставою для скасування
законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи, що судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосовано матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, то за
таких обставин підстав для задоволення
апеляційних скарг немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 27
листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді
Гірник Т.А.

Левик Я.А.