АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7961/14
інстанції - Тімонова В.М.
Справа № 610/3625/14-ц
Доповідач - Гуцал Л.В.
Категорія: стягнення суми
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів
-Коростійової В.І., Крилової Т.Г.,

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Балаклійського районного суду
Харківської області від 07 жовтня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошової суми та
відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

02 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом. Просив
стягнути на його користь з відповідача
ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 1860
гривень та 5 000 гривень на
відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що 19 листопада 2013 року
між ПрАт «Картонно-паперова компанія»
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
було укладено договір-заявку на
перевезення вантажу № 1911-4. За цим
договором перевізник брав на себе
зобов'язання перевезти вантаж з м.
Львів до м. Москва, а замовник сплатити
1700 евро по курсу НБУ на день
відвантаження. У цих правовідносинах
позивач виступав в якості посередника
і за домовленістю з перевізником
ОСОБА_2 повинен був отримати свою
винагороду після здійснення
перевезення вантажу. Про це
відповідачем було складено
гарантійний лист. Однак після повного
розрахунку замовника з відповідачем,
той не сплатив грошові кошти, які
повинен був сплатити позивачу згідно
гарантійного листа.

Неправомірними діями відповідача
позивачу було завдано моральної шкоди,
яка проявилася в душевних стражданнях,
пов'язаних з нестачею коштів, на які
він розраховував та з депресійним
станом позивача. Моральну шкоду
позивач оцінює в 5 000 гривень.

Відповідач, в особі свого представника,
позов не визнав, посилаючись на те, що
будь-яких зобов'язань перед позивачем
він не мав, а тому не міг їх порушути.

Рішенням Балаклійського районного
суду Харківської області від 07 жовтня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, порушення
норм права процесуального та просить
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав,
представник ОСОБА_2 проти задоволення
скарги заперечувала.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судовим розглядом встановлено, що 19
листопада 2013 року між замовником ПрАТ
«Картонно-паперовою компанією» та
перевізником фізичною - особою
підприємцем ОСОБА_2 був укладений
договір - заявка на перевезення вантажу
№ 1911-4, за умовами якого перевізник взяв
на себе зобов'язання здійснити
перевезення вантажу з м. Львів до м.
Москва, а замовник сплатити 1700 євро по
курсу НБУ на день відвантаження (а.с.9)

Факт виконання робіт за цим договором
підтверджено актом виконаних робіт
№28/11 від 28 листопада 2013 року за
підписом замовника ПрАТ
«Картонно-паперовою компанією» та
виконавця ОСОБА_2 (а.с.30). Кошти за
послуги згідно договору - заявки були
перераховані замовником ПрАТ
«Картонно-паперовою компанією»
виконавцю робіт ОСОБА_2 ( а.с. 10,11).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 не надав доказів на
підтвердження своїх вимог, зокрема, на
підтвердження того, що він надавав
відповідачу посередницькі послуги, а
той взяв на себе зобов'язання такі
послуги оплатити.

Судова колегія з таким висновком
погоджується.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї
статті докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Таким чином, тягар доказування
правомірності своїх вимог покладено
на позивача, виходячи з принципу
змагальності сторін, закріпленого ст. 10
ЦПК України.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання (ст.901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ст.903 ЦК України).

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилався на ст.ст.526,610,611 ЦК України та
зазначав про порушення відповідачем
зобов'язань по оплаті наданих
позивачем посередницьких послуг.

При цьому належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що між
ним та відповідачем виникли
правовідносини з приводу надання
посередницьких послуг та того, що
ОСОБА_2 брав на себе зобов'язання такі
послуги оплатити ОСОБА_1 суду не надав.

Надані позивачем письмові докази
свідчать про існування правовідносин
між ПрАТ «Картонно-паперовою
компанією» та ОСОБА_2 з надання
транспортно-експедиціних послуг, та
жодним чином не підтверджують факт
існування правовідносин між сторонами
за договором про надання
посередницьких послуг.

Як вбачається з гарантійного листа, на
який позивач посилається як на доказ,
фізична особа - підприємець ОСОБА_2
зобов'язується виплатити суму, яка
залишиться після фрахту перевізника у
розмірі 1860 гривень софтом на карту
після надання всієї суми замовником
ОСОБА_1, згідно до замовлення від 19
листопада 2013 року за маршрутом
Львів-Москва. (а.с.8). Проте, жодних
доказів того, що замовником був саме
ОСОБА_1 та що саме від нього надійшла
«вся сума», як то зазначено в листі,
матеріали справи не містять.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_2
зазначає, що цей гарантійний лист був
написаний ним на вимогу позивача з яким
той мав намір укласти угоду, як із
замовником на перевезення вантажу, але
ОСОБА_1 на вимогу відповідача не
направив на адресу останнього своїх
реєстраційних документів, що
унеможливило укладання з ним
договору-заявки. До правовідносин, що
виникли між ним та ПрАТ
«Картонно-паперовою компанією» ОСОБА_1
відношення не має. Для з'ясування
обставин за яких надані позивачем
платіжні документи, в порушення Закону
України «Про захист персональних
даних» потрапили до ОСОБА_1 він
звернувся з листом до ПрАТ
«Картонно-паперовою компанією»
(а.с.26-28). Матеріали справи свідчать, що
для з'ясування цього питання ОСОБА_2
звернувся і до правоохоронних органів
(а.с.85).

Слід зазначити, що за особистими
поясненнями позивача суду апеляційної
інстанції, він підприємницькою
діяльністю не займається, як фізична
особа-підприємець не зареєстрований,
має статус безробітного.

Отже рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновку
суду не спростовують, а зводяться до
переоцінки доказів та непогодженням з
їх оцінкою судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду
Харківської області від 07 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді