АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/8700/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2623/К/14
суддя Шум Л.І.
Категорія - 26 ( І )
Суддя-доповідач - Михайлів
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П.,
Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника відповідача
Публічного акціонерного товариства "
Центральний гірничо - збагачувальний
комбінат "- Черевик Олександра
Миколайовича,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Центральний гірничо - збагачувальний
комбінат" на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 14
листопада 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до акціонерного товариства
"Центральний гірничо - збагачувальний
комбінат" про відшкодування моральної
шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо - збагачувальний комбінат»
(далі - ПАТ «ЦГЗК») про стягнення
моральної шкоди, в зв'язку з ушкодження
здоров'я, посилаючись на отримання ним
професійного захворювання внаслідок
праці протягом тривалого часу в
шкідливих умовах на різних посадах на
підприємстві відповідача, що
підтверджується копією трудової
книжки.

Висновком МСЕК від 06.05.2014 року йому
первинно було встановлено втрату
професійної працездатності, в зв'язку з
професійним захворюванням в розмірі 25%,
безстроково.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в умовах важкої фізичної праці з
перевищенням гранічно допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
виробничого процесу, просив суд
стягнути з відповідача на свою користь
моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 14 листопада 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4
10 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь
держави судовий збір у розмірі 243,60
грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «ЦГЗК» ставить питання
про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про відмову
позивачу в задоволенні позову,
оскільки вважає рішення суду
незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції не
враховано відсутність доказів, які
підтверджують факт спричинення
моральної шкоди та вину відповідача.
Судом не надано оцінки Акту
розслідування профзахворювання
форми П-4 від 27.02.2014 року у якому не
визначено винних осіб у настанні
професійного захворювання та не
враховано роботу позивача й на інших
підприємствах. Вважає, що обов'язок ПАТ
"ЦГЗК" відшкодовувати моральну шкоду,
завдану позивачу відсутній, оскільки
він є суб'єктом страхування від
нещасного випадку на виробництві;
розмір моральної шкоди
необґрунтований; ПАТ «ЦГЗК» є не єдиним
відповідачем по справі.

Крім того, судом безпідставно
відмовлено у задоволенні клопотання
про допит в судовому засіданні
позивача.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача ОСОБА_6 зазначає,
що оскаржуване судове рішення є
законним та обґрунтованим, в процесі
розгляду справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, та підтверджується
копією трудової книжки ОСОБА_4 з 2004
року працював на шахті імені
Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК» майстром
гірничим підземної добувної дільниці,
начальником підземної дільниці,
забезпечував виконання плану
виробництва згідно вимог
технологічних та виробничо-технічних
інструкцій, проектів, правил технічної
експлуатації устаткування, правил
безпеки під час проведення горничних
та вибухових робіт, своєчасно готував
виробництво, організовував та вів
контроль за виконанням технологічних
процесів, організовував та
забезпечував безпечне ведення
технологічних процесів, експлуатацію
обладнання.

Внаслідок недосконалості технології
підземного видобутку руди, мавших
місце порушень систем вентиляції,
пилоподавлення та режимів
експлуатації гірничошахтного
обладнання, підпадав під вплив
підвищених параметрів аерозолю
переважно фіброгенної дії у повітрі
робочої зони та виробничого шуму.

Рішенням ЛЕК Українського
науково-дослідного інституту
промислової медицини від 04 лютого 2014
року ОСОБА_4 було встановлено діагноз:
хронічне обструктивне захворювання
легень першої-другої ст. (пиловий
бронхіт першої-другої ст., емфізема
легень першої-другої ст.) ЛН
першого-другого ст. J44.; нейросенсорна
приглухуватість першого ст. (з легким
зниженням слуху)Н90.3.

Згідно Акту розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання форми П - 4 № 1 від 27.02.2014
року, було встановлено, що причиною
виникнення професійного захворювання
є робота на протязі 9 років і 2 місяців в
умовах, які характеризувались важкою
фізичною працею, внаслідок перевищення
гранично допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу. Умови праці майстра гірничого
підземної дільниці за концентрацією
аерозолю переважно фіброгенної дії у
повітрі робочої зони відносяться до
ІІІ класу 1-3 ступеня шкідливості, за
рівнем шуму до ІІІ класу 2 ступеня
шкідливості. Аерозоль переважно
фіброгенної дії у повітрі робочої зони,
концентрація в мг/м36 з вмістом
кристалічного кремнію діоксину у пилу
від 10% до 70%- від 2,6 до 16,8 при гранично
допустимому до 2,0. Шум еквівалентний
рівень звуку в бД: від 88 до 93 при
гранично допустимому до 80. (а.с.-12-15).

Висновком МСЕК від 06.05.2014 року ОСОБА_4
встановлена втрата професійної
працездатності 25% (20% по ХОЗЛ та 5% по
туговухості) безстроково.

16.05.2014 року ОСОБА_4 звільнений з
підприємства в зв`язку з виходом на
пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с.
10-зворот).

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов, обґрунтовано
виходив з доведеності позовних вимог
ОСОБА_4 та вірно встановив, що між
сторонами склалися трудові
правовідносини, оскільки професійне
захворювання отримано позивачем під
час виконання ним трудових обов'язків і
пов'язане з виробництвом, і наявності у
зв'язку з цим підстав, передбачених
ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування
професійного захворювання від 27.02.2014
року причиною професійного
захворювання ОСОБА_4 є тривалий час
роботи в умовах, які характеризувались
важкою фізичною працею, внаслідок
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу, без зазначення
конкретних осіб яки порушили ст.. 153
КЗпП України та законодавство про
охорону праці, гігієнічні регламенти
та нормативи, ст. 13 Закону України «Про
охорону праці», у зв'язку із
неможливістю визначення конкретних
посадових осіб, враховуючи тривалий
стаж роботи ОСОБА_4 впродовж 28 років у
умовах шкідливих виробничих факторів.

Проте порушення відповідачем положень
ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону
України "Про охорону праці", якими
передбачено обов'язок підприємства
забезпечити безпечні й нешкідливі
умови праці, встановлено актом
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 30.04.2014 року (а.с. 10-13), а тому доводи
відповідача про відсутність його вини
у спричиненні моральної шкоди позивачу
безпідставні.

При цьому, доводи апеляційної скарги
відповідача про добровільність
виконання робіт у шкідливих умовах
праці позивачем не знімають з
відповідача обов'язку виконати вимоги
ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону
України "Про охорону праці" й нести
відповідальність в установленому
законом порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача
щодо відсутності підстав
відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди,
оскільки факт заподіяння такої шкоди у
зв'язку з отриманими ним професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні. Так, позивач час
від часу змушений проходити
амбулаторний та стаціонарний курс
лікування, переносить фізичні
страждання, позбавлений нормальних
життєвих зв'язків, що вимагає
додаткових зусиль для організації його
життя.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що
судом безпідставно відмовлено у
задоволенні клопотання про допит в
судовому засіданні позивача, не можуть
бути підставою для скасування рішення,
оскільки судом, відповідно до ст.11 ЦПК
України, розглянуто цивільну справу не
інакше як за зверненням фізичної особи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Необґрунтованими й такими, що
суперечать нормам діючого
законодавства, вважає колегія суддів
доводи ПАТ " ЦГЗК " про відсутність
обов'язку підприємства відшкодовувати
моральну шкоду завдану позивачу з тих
підстав, що останній є суб'єктом
страхування від нещасного випадку на
виробництві, оскільки Закон України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності, не
передбачає у 2014 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
численних рішень судів по цивільних
справа відповідної категорії, є
безпідставними, оскільки згідно ч. 3 ст.
61 ЦПК України не підлягають
доказуванню лише обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільних справах, у яких беруть участь
ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги, про те, що
ПАТ «ЦГЗК» є не єдиним відповідачем по
даній справі, оскільки позивач
працював на інших підприємствах,
колегія суддів не бере до уваги,
оскільки судом першої інстанції при
ухвалені рішення був врахований стаж
роботи позивача саме на підприємстві
відповідача, який складає 10 років, з чим
погоджується і сам відповідач, не
виключаючи при цьому, що підставою для
встановлення професійного характеру
захворювання послужила і робота ОСОБА_4
на інших підприємствах, загальний стаж
роботи на яких менший за стаж роботи на
підприємстві відповідача.

Погоджується колегія суддів і з
розміром моральної шкоди стягнутої з
відповідача на користь позивача,
оскільки судом взято до уваги
роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року з подальшими змінами «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» щодо
визначення розміру моральної шкоди
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо) та визначено розмір
моральної шкоди з урахуванням фізичних
та душевних страждань позивача.

Суд першої інстанції при постановленні
рішення встановив обставини справи,
дав їм належну оцінку і відповідно до
норм процесуального та матеріального
закону обґрунтовано дійшов висновку,
що позивачу заподіяна моральна шкода
під час його роботи на підприємстві
відповідача у шкідливих умовах
протягом тривалого часу, що стало
причиною його професійного
захворювання, яке потягло за собою
втрату працездатності у розмірі 25%,
безстроково та тривале лікування у
медичних закладах.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду обґрунтоване і
підтверджується матеріалами справи,
тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Центральний
гірничо - збагачувальний комбінат"
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 14 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: