Єдиний унікальний номер 232/1542/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3589/2014
Єдиний унікальний номер 232/1542/13ц
Номер провадження 22ц/775/3589/14
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_4.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

26 травня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді:
Лоленко А.В.,

суддів:
Груіцької Л.О., Солодовник О.Ф.

при секретарі:
Козак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського
міського суду Донецької області від 10
січня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
Донецького обласного управління
юстиції про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н
О В И В:

12 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Донецького обласного
управління юстиції про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Кіровського міського суду
Донецької області від 10 січня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_2 відмовили
повністю.

Не погодившись з рішенням Кіровського
міського суду Донецької області від 10
січня 2014 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу. Просив рішення суду скасувати,
прийняти окрему ухвалу про довічний
відвід судді ОСОБА_4. від розгляду всіх
справ апелянта, доручити розгляд всіх
позовних заяв судді Жданівського
міського суду, за місцем знаходження
позивача та відповідача, прийняти міри
дисциплінарного стягнення відносно
судді ОСОБА_4.

Судом першої інстанції
встановлено наступне:

12 грудня 2012 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Донецького обласного управління
юстиції про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
посилаючись на те, що Відділ державної
виконавчої служби Жданівського
міського управління юстиції, який
підпорядковується Донецькому
обласному управлінню юстиції, проявив
бездіяльність, та не повідомив його про
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим листом № 2-29 від 12.02.2001
року,окрім того продовжив примусово
стягувати з нього на користь його
матері ОСОБА_3 аліменти. При цьому ВДВС
Жданівського міського управління
юстиції не прийняв до уваги наявність
угоди між ним , як боржника по справі,та
ОСОБА_3, як стягувача, про надання
допомоги матері у добровільному
порядку.

З 19.04.2004 року по 02.12.2008 року, ВДВС
Жданівського міського управління
юстиції завдав йому матеріальну шкоду,
оскільки він добровільно надавав
матеріальну допомогу матері ОСОБА_3, а
ВДВС Жданівського міського управління
юстиції продовжив примусово стягувати
з нього на користь його матері ОСОБА_3
аліменти.

Матеріальна шкода становить 50 тис. грн.,
яка складається з реальної шкоди на
суму (1253,62 грн.), компенсаційної виплати
(1240,61 грн.), втрачених доходів від
депозитних вкладів (817,98 грн.), суми
боргу за аліментними платежами (879,38
грн.), компенсаційних виплат на суму
боргу за аліментами (1270,61 грн.), упущеної
вигоди (817,98 грн.), витрат, які пов'язані з
послугами підприємства зв'язку щодо
пересилки заборгованості за
аліментами (50,13 грн.), вартість путівки
до лікувального закладу (1800,00 грн.) та -
моральну шкоду у сумі 50 тис. грн., яку і
просив стягнути з Відділу Державної
виконавчої служби Жданівського
міського управління юстиції на його
користь.

Строни у судове засідання не зявилися,
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15
ЦК України цивільні права й обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
надаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі; доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 56 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів (ст. 1173
ЦК України).

За положеннями ст. 11 Закону
України "Про державну виконавчу службу"
шкода, заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

За змістом п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року N 14 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження" при
розгляді позовів фізичних і юридичних
осіб про відшкодування шкоди (збитків),
заподіяної діями (бездіяльністю)
державного виконавця, суди повинні
виходити з положень ст. 11 Закону
України "Про державну виконавчу
службу", ст. 86 Закону України "Про
виконавче провадження" і враховувати,
що в таких справах відповідачами
можуть бути відповідні відділи
державної виконавчої служби, в яких
працюють державні виконавці, та
відповідні територіальні органи
Державного казначейства України.

За змістом п. 28 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 07 лютого
2014 року N 6 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах" при
розгляді позовів фізичних і юридичних
осіб про відшкодування шкоди (збитків),
заподіяної діями (бездіяльністю)
державного виконавця, суди повинні
виходити з положень ст.. 56 Конституції
України,ст. 11 Закону України "Про
державну виконавчу службу", ст. 87 Закону
України "Про виконавче провадження" ,
положень статей 1173,1174 ЦК України і
враховуючи, що в таких справах
відповідачами є держава в особі
відповідних органів державної
виконавчої служби, що мають статус
юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
Казначейської служби України.

Отже, враховуючи положення ст. 1173 ЦК
України, а також ст. 87 Закону України
"Про виконавче провадження"
відшкодування шкоди, заподіяної діями
державного виконавця при здійсненні
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 4
Закону України "Про державну виконавчу
службу" державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Згідно ст.2, ст.170 ЦК України,
учасниками цивільних відносин є
фізичні особи та юридичні особи,
держава Україна, Автономна Республіка
Крим, територіальні громади, іноземні
держави та інші суб'єкти публічного
права. Держава набуває і здійснює
цивільні права та обов'язки через
органи державної влади у межах їхньої
компетенції, встановленої законом.

Апеляційним судом встановлено,
що позивач ОСОБА_2, звертаючись до суду
з позовом до відповідача зазначила
підставою позову як ст. 1166,1167 ЦК
України. Крім того, позивач посилався
на ст.. 56 Конституції України де йдеться
про те, що Конституцією проголошено
право кожного на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
чи службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень. Позивач також
наполягав на тому, що компенсація
шкоди, завданої йому у спірних
правовідносинах, має бути здійснена за
рахунок ВДВС м. Жданівки.

Згідно ст.2, ст.170 ЦК України,
учасниками цивільних відносин є
фізичні особи та юридичні особи,
держава Україна, Автономна Республіка
Крим, територіальні громади, іноземні
держави та інші суб'єкти публічного
права. Держава набуває і здійснює
цивільні права та обов'язки через
органи державної влади у межах їхньої
компетенції, встановленої законом.

Враховуючи положення ст. 1173 ЦК
України, а також ст. 87 Закону України
"Про виконавче провадження" де йдеться
про те, що відшкодування шкоди,
заподіяної діями державного виконавця
при здійсненні виконавчого
провадження, підлягають відшкодуванню
в порядку, передбаченому законом, за
рахунок держави.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства й
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судове рішення відповідає цим вимогам.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції дотримався зазначених норм
матеріального та процесуального
законодавства, з достатньою повнотою
з'ясував дійсні обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дослідив докази, яким дав належну
оцінку.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи і висновків суду не
спростовують.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи та правильних
висновків суду не спростовують, то
підстави для скасування або зміни
рішення суду відсутні, а тому
апеляційну скаргу позивача
апеляційний суд відхиляє, а рішення
суду першої інстанції - залишає без
змін.

Керуючись ст. ст. 303 -315 ЦПК України,
апеляційний суд , -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кіровського міського суду
Донецької області від 10 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: