Справа № 1327/1770/12
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2029/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 18 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та Моторно
(транспортного) страхового бюро
України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди та
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_3, про стягнення
матеріальної та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2012 року позивачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись з позовом
до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної
та моральної шкоди заподіяних в
результаті ДТП.

З врахуванням уточнених та
збільшених позовних вимог просили
стягнути з ОСОБА_6 на користь позивачів
завдану моральну шкоду в сумі 333 333,00
грн. кожному. Стягнути з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_3 витрачені кошти на
лікування ОСОБА_7 в сумі 3640грн. та
витрати на встановлення надмогильного
пам»ятника в сумі 29 444 грн., а всього
33080грн.

Крім цього, просили стягнути з
Моторного (транспортного) страхового
бюро України на користь ОСОБА_4 у
зв»язку з смертю годувальника кошти в
сумі 48 272,16 грн. та компенсацію за
несвоєчасне отримання в розмірі 11440,53
грн. та вартість скутера марки «Вайпер»
в сумі 4 950 грн., а всього 64 662, 69 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що 12.06.2007 року сталася
дорожньо-транспортна пригода в
результаті якої ОСОБА_7 отримала тяжкі
тілесні ушкодження від яких
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Винним у
вчиненні ДТП визнано ОСОБА_6, однак на
підставі ст. ст.1,6 ЗУ «Про амністію»
останній був звільнений від
кримінальної відповідальності за ст. 286
ч.2 КК України. Посилаючись на вимоги
Цивільного кодексу України, у зв»язку
з отриманими моральними стражданнями
через смерть дружини та матері просили
задовольнити позов. Щодо позовних
вимог до МТСБУ, стверджували, що
оскільки відповідач ОСОБА_6 не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність то у відповідності до
вимог ст. 41.1. «А» ЗУ «Про обов»язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» МТСБУ
відшкодовує шкоду за рахунок коштів
фонду захисту потерпілих на умовах
визначених цим законом.

В вересні відповідач ОСОБА_6 подав
зустрічний позов до ОСОБА_4, третя особа
ОСОБА_3 Просив стягнути з відповідача
ОСОБА_4 8000 грн. майнової шкоди та 2000 грн.
моральної шкоди. В обґрунтування
позову посилався на те, що ДТП сталася з
вини на той момент неповнолітнього
водія скутера ОСОБА_4, що
підтверджується постановою від 23.02.2009
року про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_4, в
якій вказано , що водієм скутера
порушено вимоги Р.6 п.6.1 та Р.21 п.21.1
Правил дорожнього руху. Пошкодження
його автомобіля «Хюндай Аццент»
підтверджуються матеріалами
кримінальної справи про обвинувачення
ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України.

Оскаржуваним рішенням первісний
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 в відшкодування матеріальної
шкоди: 3167,37 грн. вартості коштів на
купівлю ліків та медикаментів, 4950грн.
вартості пошкодженого скутера, 2000 грн. -
вартості надмогильного пам'ятника та
15000грн.на відшкодування моральної
шкоди, а всього 25117грн.37 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4-20000грн. та на користь ОСОБА_5
-10000грн. на відшкодування моральної
шкоди.

В решті позовних вимог та в позові до
Моторного (транспортного) бюро України
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави
судовий збір 229 грн.40 коп.

В зустрічному позові відмовлено.

Дане рішення оскаржили позивачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відповідач
ОСОБА_6.

Позивачі в апеляційній скарзі
зазначають, що з рішенням суду в
частині незадоволених позовних вимог
не погоджуються. Відмовляючи у
задоволенні позову суд невірно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Задовольняючи позов частково та
стягуючи 2000грн. вартості надмогильного
пам'ятника, суд керувався Постановою
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України «Про витрати на
поховання та пов'язані з цим ритуальні
послуги» застосувавши її по аналогії,
однак таке застосування є помилковим
оскільки смерть ОСОБА_4 настала від
отриманих тілесних пошкоджень в
результаті ДТП. На думку апелянтів, в
даному випадку суду необхідно було
застосувати ст.1201 ЦК України. Крім
цього, в рішенні судом зазначено, що під
час ДТП син померлої ОСОБА_4 порушив
правила дорожнього руху, однак такий
висновок суду є помилковим та
спростовується матеріалами
кримінальної справи №1-42/10, зокрема
висновком Головного експерта НДЕКЦ при
ГУМВС України у Львівській області
ОСОБА_9 №1-135 від 19.02.2009 року.
Стверджують, що такого висновку суд
дійшов з метою зменшення розміру
відшкодування моральної шкоди. Просять
рішення суду скасувати частково, а саме
в частині стягнення матеріальної шкоди
на спорудження надгробного пам'ятника
та розміру моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_6 в апеляційній
скарзі зазначає, що не погоджується з
рішенням суду, вважає його незаконним,
необґрунтованим та таким, що не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права. Стверджує, що
суд не з'ясував, що скутер належав на
праві власності померлій ОСОБА_7, а
шкода стягнута в користь ОСОБА_3, також
не визначив розміру реальних збитків
пошкодженого скутера та не врахував
того, що по сьогоднішній день він
перебуває на штрафплощадці. Стверджує,
що оскільки в рішенні зазначено, що в
скоєнні ДТП є вина ОСОБА_4, який на
момент вчинення ДТП був неповнолітнім,
суд не залучив його до справи, як
співвідповідача, оскільки відповідно
до ст.1188 ЦК України за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення. Також апелянт зазначає, що
судом безпідставно відмовлено у
задоволенні його зустрічного позову.
Також апелянт стверджує, що не
погоджується з розміром відшкодування
моральної шкоди, оскільки як
підтверджено в рішенні винним в ДТП є
також ОСОБА_4, однак в його
користь стягнуто найбільший

розмір відшкодування, а саме 20000грн.
Просить рішення суду в оскаржуваній
частині змінити та скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3, на підтримання своєї
апеляційної скарги, та заперечення на
апеляційну скаргу відповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
позивачів необхідно задовольнити
частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилити у зв»язку з наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи та судом
встановлені наступні обставини.

12 червня 2007 року о 10 год.45 хв. ОСОБА_6
керуючи автомобілем «Хюндай Аццент» у
м. Червонограді в районі перехрестя
вулиць Б.Хмельницького - Й.Сліпого
порушив вимоги правил дорожнього руху,
створивши на дорозі аварійну ситуацію,
яка призвела до зіткнення керованого
ним автомобіля та скутера, яким керував
ОСОБА_4 Внаслідок зіткнення автомобіль
та скутер отримали механічні
пошкодження, а пасажир скутера ОСОБА_7
отримала тяжкі тілесні ушкодження від
яких через дев»ять днів померла.

Постановою Червоноградського міського
суду Львівської області від 30 грудня 2011
року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної
відповідальності за ст.286 ч.2 КК України
на підставі ст. ст.1,6 ЗУ «Про амністію у
2011 році», однак вина останнього у
вчиненні ДТП доведена досудовим
слідством (а.с.156).

Постановою слідчого відділу
розслідування ДТП СУ ГУМВСУ у
Львівській області від 23.02.2009 року в
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_4 за ст.291 КК України
відмовлено, оскільки порушення водієм
скутера ОСОБА_4 само по собі з
необхідною закономірністю не тягне
настання дорожньо-транспортної
пригоди, а лише носить характер
адміністративного правопорушення ,
передбаченого ст. 127 КпАП України
(а.с.128).

Згідно з висновком експерта №210/2007
смерть ОСОБА_7 наступила в наслідок
набряку головного мозку, який є
ускладненням закритої
черепно-мозкової травми, а також
легеневої недостатності, яка
розвинулась на фоні гострої серозної
пневмонії та набряку легень (а.с.157-159).

Задовольняючи первісний позов
частково та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
внаслідок неправомірних дій
володільця джерела підвищеної
небезпеки наступила смерть ОСОБА_7, яка
була дружиною та матір»ю позивачів, що
завдало їм непоправного жалю через
втрату близької людини, а також те, що
відповідно до вимог цивільного
законодавства позивачі мають право на
відшкодування матеріальної шкоди,
оскільки така завдана з вини іншої
особи.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів повністю
погоджується, однак не погоджується з
розміром моральної шкоди, який суд
визначив для кожного позивача, а також
з тим, що суд не вирішив питання щодо
пошкодженого скутера, який перебуває
на штрафмайданчику, а тому рішення
підлягає зміні у зв»язку з наступним.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що
позивачам, завдано майнову шкоду та
така підлягає стягненню з відповідача,
оскільки завдання такої підтверджено
належними доказами.

Що стосується пошкодженого
скутера, який належав померлій ОСОБА_7
то колегія суддів вважає, що такий слід
передати відповідачу ОСОБА_6 у зв»язку
з наступним.

Як роз»яснено у абзаці 2 п.14
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» ухвалюючи
рішення про стягнення на користь
потерпілого відшкодування вартості
майна, що не може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
суд з урахуванням принципу
диспозитивності, тобто за заявою
заподіювача шкоди, одночасно повинен
вирішити питання про передачу цього
майна після відшкодування збитків
особі, відповідальній за шкоду.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо належності скутера померлій
ОСОБА_7, а тому суд не вправі був
стягувати шкоду в користь ОСОБА_4,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки станом на час купівлі скутера
ОСОБА_4 був неповнолітній, а тому скутер
не міг бути придбаний на його ім»я.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі
відповідача, що у вчиненні ДТП є також
вина неповнолітнього на той час
позивача ОСОБА_4, колегія суддів вважає,
що такі не заслуговують на увагу,
оскільки в роз»ясенннях наданих в абз.
4 п.4 вищевказаної Постанови Пленуму
зазначено, що відсутність складу
злочину, наприклад, у разі відмови у
порушенні кримінальної справи,
закриття кримінальної справи за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 1960 року
чи закриття кримінального провадження
за правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому досліджені наявних у
справі доказів, а відтак колегія суддів
приходить до переконання, що своїми
діями ОСОБА_4 не створив на дорозі
аварійної ситуації, а тому можна
вважати що його вини у вчиненні ДТП
немає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позивачі зазнали
непоправної втрати та отримали глибоку
душевну рану, що є підставою для
відшкодування моральної шкоди, однак
розмір визначений судом, є недостатнім.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

У п.3 Постанови Верховного Суду України
№4 від 31.03.1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зазначено, що під
моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

П.9 передбачено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд

визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат
(їх тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я

потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При

цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Враховуючи те, що внаслідок ДТП
позивачі втратили близьку їм людину, а
це вплинуло на спосіб їхнього життя,
який вони змушені були змінити, зазнали
душевних страждань, що може
позначитися на їх здоров»ї, виходячи із
засад виваженості та розумності,
колегія суддів вважає, що рішення в
частині стягнення моральної шкоди
необхідно змінити, стягнувши з
відповідача ОСОБА_6 в користь кожного з
позивачів по 35 000 грн. моральної шкоди.

Що стосується доводів позивачів, що
судом невірно визначено розмір
відшкодування шкоди за встановлення
надгробного пам»ятника, колегія суддів
вважає, що в цій частині апеляційна
скарга не підлягає до задоволення у
зв»язку з наступним.

З роз»ясень п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1996
року вбачається, що відповідальні за
заподіяння шкоди зобов»язані
відшкодувати витрати на похорони.
Витрати на виготовлення пам»ятників і
огорож визначаються виходячи з їх
фактичної вартості , але не вище
граничної вартості стандатриних
пам»ятників і огорож в даній
місцевості.

Оскільки позивачами не було надано
даних щодо граничної вартості
стандартних пам'ятників і огорож у
даній місцевості, то суд першої
інстанції вірно керувався вимогами
Постанови Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України "Про витрати на
поховання та пов'язані з цим ритуальні
послуги у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання" за № 45 від 03.10.2008р.

Із змісту цієї Постанови вбачається,
що страховиком визначено вартість
предметів ритуальних послуг що
підлягають сплаті у порядку страхового
відшкодування. Гранична вартість у
Львівській області надмогильного
пам'ятника становить 2000 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для зміни рішення суду є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а відтак колегія
суддів вважає, що рішення в частині
стягнення моральної шкоди необхідно
змінити.

В іншій частині рішення суду
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а тому
залишається без змін.

Керуючись ст. ст.307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 314
ч.2, 316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 18 грудня 2013
року в частині стягнення моральної
шкоди змінити та викласти у такій
редакції.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
35000(тридцять п»ять тисяч) грн. моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
35000(тридцять п»ять тисяч)грн. моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
35000(тридцять п»ять тисяч)грн. моральної
шкоди.

Пошкоджений скутер, що знаходиться на
штрафплощадці Червоноградського
міського УВС УМВС України повернути
ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.