У Х В А Л А

судового засідання

26.12.2014 р.
м.Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючогосудді ОСОБА_1

при секретарі Кметь
Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Львові скаргу ОСОБА_2 на
бездіяльність державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в
якій просить: визнати бездіяльність
головного державного виконавця ВПВР
УДВС ГУЮ у Львівській області Шестака
О.В. неправомірною, та зобов’язати
головного державного виконавця
Шестака О.В. відновити закінчене ним
виконавче провадження. В обґрунтування
скарги покликається на те, що ухвалою
Франківського районного суду м. Львова
від 23.09.2014р. задоволено скаргу ОСОБА_2
про скасування постанови державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській
області та скасовано постанову
головного державного виконавця ПВР
УДВС ГУЮ у Львівській області Шестака
О.В. про закінчення виконавчого
провадження ВП №36554592 від 27.03.2014 року,
яку отримав 17.10.29014 року. Проте станом на
даний час головним державним
виконавцем не відновлено провадження
ВП №36554592, як це зазначено у ст. 51 Закону
України «Про виконавче провадження» не
виконано. Просить скаргу

Скаржник в судове засідання не
з’явився, подав заяву про слухання
справи у його відсутності, скаргу
підтримує повністю, просить таку
задовольнити.

Представник суб'єкта оскарження –
відділу примусового виконання рішення
УДВС Головного управління юстиції у
Львівській області у судове засідання
не з'явився, хоча належним чином в
порядку ст.ст.74-76 ЦПК України
викликався, а тому суд вважає за
можливе розглянути справу у його
відсутності на підставі наявних у ній
матеріалів.

У зв'язку із неявкою в судове засідання
представник суб'єкта оскарження –
відділу примусового виконання рішення
УДВС Головного управління юстиції у
Львівській області, який бере участь у
справі, фіксування судового засідання
технічними засобами не здійснюється
згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги та
з'ясувавши дійсні обставини справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до наступного висновку.

За умовами ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи. Скаргу може бути
подано до суду безпосередньо або після
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби до начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Скарга подається до
суду, який видав виконавчий документ
(ст.384 ЦПК України).

Судами встановлено, що за заявою ОСОБА_2
18 грудня 2012 року Франківським районним
судом м.Львова було видано судовий
наказ №2-н/1326/1829/2012 про стягнення з
Державного підприємства “Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут” на користь ОСОБА_2
заборгованості по заробітній платі в
розмірі 5250,51 грн. та стягнуто з
Державного підприємства “Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут” на користь держави судовий
збір107,30 грн.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК
України судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України “Про
виконавче провадження”.

Згідно постанови головного державного
виконавця відділу ПВР УДВС ГУЮ у
Львівській області ОСОБА_3 ВП №36554592 від
27.03.2014 року закінчено виконавчого
провадження з примусового виконання
зазначеного судового наказу, з тих
підстав, що з боржника в примусовому
порядку стягнуто заборгованість
згідно виконавчого документу та
складено розпорядження про
перерахування коштів на відповідний
рахунок сятгувача. Таким чином
головний державний виконавець Шестака
О.В. дійшов висновку, що рішення суду
було виконано в повному обсязі у
визначений рішенням спосіб і порядок,
на підставі чого, ним було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження у відповідності з п.8 ч.1
ст.49 Закону України “Про виконавче
провадження”.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 23.09.2014р. скаргу ОСОБА_2 на
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП №36554592 від 27.03.2014 року
головного державного виконавця
відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській
області ОСОБА_3В задоволено та
скасовано постанову головного
державного виконавця відділу ПВР УДВС
ГУЮ у Львівській області ОСОБА_3В про
закінчення виконавчого провадження ВП
№36554592 від 27.03.2014 року.

Як вбачається із супровідного листа
від 15.10.2014 року, що 17.10.2014 року головний
державний виконавець відділу ПВР УДВС
ГУЮ у Львівській області ОСОБА_3
отримав ухвалу Франківського
районного суду м. Львова від 23.09.2014р. для
виконання.

У ст.1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Положеннями ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець у процесу
здійснення виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Однак, державним виконавцем не було
вжито заходів для виконання покладених
обов'язків відповідно до ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті викладених вище норм
законодавства, суд приходить до
висновку про обґрунтованість скарги
ОСОБА_2 про неправомірною
бездіяльність головного державного
виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській
області Шестака О.О.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльності неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимоги
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

На підставі наведеного, вимоги скарги є
підставними та підлягають до
задоволення шляхом визнання
неправомірною бездіяльності головного
державного виконавця, зобов'язання
головного державного виконавця до
вчинення дій щодо відновлення
виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 208, 210, 383-388 ЦПК
України, ст.ст.1, 6, 11, 49, 50, 51 Закону
України «Про виконавче провадження», -

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Визнати неправомірною бездіяльність
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
УДВС Головного управління юстиції у
Львівській області ОСОБА_3

Зобов'язати головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень УДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області ОСОБА_3В вчинити дії щодо
відновлення виконавчого провадження
на підставі судового наказу
№2н/1326/1829/2012, виданого 18.12.2012 р.
Франківським районним судом м. Львова.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції протягом п’яти днів з
дня її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Мартинишин М.О.