АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/5504/14 22-ц/774/2447/К/14
Справа № 214/5504/14
Головуючий в суді 1-ї
Провадження № 22-ц/774/2447/К/14
Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області

в складі: головуючого - судді
Братіщевої Л.А.,

суддів - Грищенко Н.М.,
Турік В.П.,

при секретарі -
Трофименко О.О.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ПАТ «Кривбасзалізрудком»
- Мордвінкіна Сергія В’ячеславовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
на рішення Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 30 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
про відшкодування моральної шкоди,
завданої у зв'язку з ушкодженням
здоров'я -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі - ПАТ
«Кривбасзалізрудком») та просив
стягнути з відповідача 243000 грн.на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої втратою професійної
працездатності у зв'язку із
професійним захворюванням.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 30 жовтня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково,
на його користь з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» стягнуто 35000 грн.
на відшкодування моральної шкоди. У
решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в позові,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд не звернув
увагу на те, що позивач втратив
працездатність у зв'язку з досягненням
пенсійного віку, не врахував, що в акті
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 30.04.2013 року зазначено, що конкретних
посадових осіб, які відповідальні за
виникнення професійного захворювання
встановити неможливо, суд не врахував,
що під час укладення трудового
договору позивач був попереджений про
наявність шкідливих та ризикових
факторів, про їх вплив і негативні
наслідки та свідомо приймав
запропоновані йому умови праці, тому
протиправних дій відносно позивача,
які б знаходились в причинному зв'язку
з настанням професійного захворювання
відповідач не вчиняв, а тому не може
нести відповідальність за це. Крім
того, при визначенні розміру моральної
шкоди судом не враховано роз'яснення
постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року з подальшими
змінами «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні з
підстав п.1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у
зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, які мають значення для
справи.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, позивач ОСОБА_2
працював в підземних умовах шахти
«Октябрьська» ВАТ «КЗРК»,
правонаступником якого є відповідач
(а.с. 8-12).

Рішенням ЛЕК Українського
науково-дослідного інституту
промислової медицини від 02 квітня 2013
року ОСОБА_2 встановлене професійне
захворювання: хронічне обструктивне
захворювання легень першої-другої ст.
(пиловий бронхіт першої-другої ст.,
емфізема легень першої-другої ст.). ЛН
першого-другого ст. J44. Радикулопатія
С5-С7, L5, S1 переважно зліва з вираженим і
больовим синдромом. М54.1. Остеоартроз
ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ
першого ст.), суглобів дв.
Плечолопатковий періартроз (ПФС
другого ст.) М19., у зв'язку з чим 30 квітня
2013 року було складено акт
розслідування хронічного професійного
захворювання (а.с. 14-17).

Згідно п. 17 вищезазначеного акту
причиною професійного захворювання
позивача є перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу.

Висновком МСЕК від 11 липня 2013 року
ОСОБА_2 первинно встановлено 40% втрати
професійної працездатності (10% по
хронічному обструктивному
захворюванню легень, 15% по
радикулопатії і 10% по остеоартрозу) (а.с.
13).

Згідно рекомендацій МСЕК позивачу
протипоказана важка праця, вимушена
поза, пил та переохолодження, а також
необхідне забезпечення лікарськими
засобами, виробами медичного
призначення та санаторно-курортним
лікуванням.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо обов'язку
відповідача по відшкодуванню
заподіяної моральної шкоди з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_2 права на відшкодування
моральної шкоди вищезазначені
положення ст. ст. 21, 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», котрі передбачали
відшкодування моральної шкоди, не
діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди судом першої інстанції
обґрунтовано покладено на
підприємство, під час роботи на якому
позивач отримав професійне
захворювання.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність шкідливих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, безпідставні, оскільки ст.
13 Закону України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_2 у зв'язку з втратою ним
професійної працездатності
встановлений в судовому засіданні та
підтверджений наданими позивачем
доказами. Позивач переносить моральні
страждання, що позбавляє його
нормальних життєвих зв'язків і вимагає
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Інші доводи відповідача
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір
моральної шкоди визначений судом без
достатнього урахування роз'яснень п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р., з подальшими
змінами, "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого. розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, конкретних обставин по
справі і наслідків, що наступили. Суд не
в повній мірі дав оцінку ступені
фізичних і моральних страждань
позивача, їх тривалості і тяжкості,
істотності вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, а
також конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів,
беручи до уваги конкретні обставини по
справі, характер отриманого позивачем
професійного захворювання, і пов'язані
з ним фізичні і моральні страждання
позивача, інтенсивність і
довготривалість фізичних і психічних
страждань позивача, істотність
вимушених змін у життєвих стосунках, і
наслідків, що наступили, те, що він
працював і на інших підприємствах із
шкідливими умовами праці, вважає
необхідним змінити рішення суду,
зменшити розмір стягнутої моральної
шкоди з ПАТ «Криворізький залізорудний
комбінат» на користь позивача з 35000 грн.
до 25000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309,
ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів. -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» - задовольнити
частково.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 30 жовтня 2014 року в
частині розміру стягнутої моральної
шкоди з Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» на користь ОСОБА_2 змінити,
зменшивши його з 35000 (тридцяти п'яти
тисяч) грн. до 25000 (двадцяти п'яти тисяч)
грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: