АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/9003/14
Головуючий 1 інст. - Гайдук Л.П.
Доповідач - Кісь П.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
комунального підприємства
«Жилкомсервіс» - Трубнікової Юлії
Олександрівни на ухвалу Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24 жовтня
2014 року по справі за заявою
комунального підприємства
«Жилкомсервіс» про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_4
заборгованості за утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2014 року комунальне підприємство
«Жилкомсервіс» (далі по тексту - КП
«Жилкомсервіс») звернулось до суду з
заявою та просив суд видати судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_4
заборгованості з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій в
сумі 3 543 грн. 71 коп.

В обґрунтування заяви заявник
зазначив, що боржник мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, що надаються
КП «Жилкомсервіс».

Між заявником та боржником
встановились фактичні договірні
відносини з приводу надання
житлово-комунальних послуг, про що
свідчить відкритий особистий рахунок
№ НОМЕР_1.

Заявник вказував, що боржник не виконує
обов'язки покладені на нього чинним
законодавством у зв'язку з чим
утворилась заборгованість за період з
2007 по 01.06.2014 року у розмірі 3543,71 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 24 жовтня 2014 року
відмовлено у прийнятті заяви КП
«Жилкомсервіс» про видачу судового
наказу.

В апеляційній скарзі представник КП
«Жилкомсервіс» - Трубнікова К.О.
просить ухвалу скасувати та
постановити нову, якою направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Вважає ухвалу суду необґрунтованою та
такою, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що суд в
мотивувальній частині посилається на
ст. 267 ЦК України щодо загального строку
позовної давності в три роки і визнає
заявлені вимоги заявника про стягнення
заборгованості за надання
житлово-комунальних послуг з утримання
будинків, споруд та прибудинкових
територій понад загальний строк
позовної давності як такі, що «не є
безспірними та випливають із
оспорюваних цивільно-правових
відносин, тому підлягають розгляду в
позовному провадженні».

Вважає, що наявність спору про право,
яке є підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви. Зокрема,
мають враховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором).

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Таким чином, суд відмовляючи у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу, виходив з того, що заявник
просив стягнути заборгованість за
період поза межами строку позовної
давності. Однак дані, які б свідчили, що
боржник заперечував проти стягнення
заборгованості у зв'язку з пропуском
строку позовної давності відсутні.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскарженої заявником
ухвали, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги за
таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, суддя першої
інстанції керувався тим, що із заяви та
поданих документів вбачається спір про
право, так як КП «Жилкомсервіс» просив
суд стягнути з боржників на свою
користь заборгованість за
житлово-комунальні послуги за період,
який знаходиться за межами загальних
строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з ухвалою
суду першої інстанції, оскільки вона
ухвалена у відповідності з вимогами
закону. Так, п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України
передбачено, що суддя відмовляє у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу у разі, якщо із заяви і поданих
документів вбачається спір про право.

Висновок суду про те, що в поданих
заявником документах вбачається спір
про право ґрунтується на тому, що в
наданих заявником розрахунку
заборгованості (а.с.14) вказано, що
загальна сума боргу 3425,84грн.
складається з зазначених в
узагальненій формі щорічних
нарахувань суми боргу за 2007, 2008, 2009, 2010,
2011, 2012, 2013 роки, перше півріччя 2014 року, а
також заборгованості у сумі 451,99 грн.
станом на 01.04.2007р. без зазначення
початку періоду, за який він виник.

З вказаного «розрахунку» вбачається,
що у будь-якому разі вказані суми
заборгованості виникли за період, який
знаходиться поза межами передбаченого
за загальним правилом трирічного
строку, в межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
(ст.257 ЦК України).

На цю обставину зазначено і в
роз'ясненнях, які містяться в п.9
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №14 від 23.12.2011 року, де зазначено,
що наявність спору про право (пункт 2
частини третьої статті 100 ЦПК), яке є
підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (частина третя
статті 267 Цивільного кодексу України).

Зазначені в «розрахунку
заборгованості» (а.с.20-23) дані про
часткову оплату наймачами послуг, а
також заборгованість поза межами
трирічного строку позовної давності
судом правильно розцінено, як ознаки
наявності спору про право.

Колегія суддів відхиляє доводи
апелянта в тій частині, що висновок про
наявність спору є передчасним у зв'язку
з відсутністю в матеріалах справи
заяви боржника про застосування
наслідків сплину позовної давності
(ст.267 ЦК України), оскільки передбачені
ст.102 ЦПК України особливості вирішення
заяви про видачу судового наказу, на
відміну від позовного провадження, не
передбачають участь боржників у
вирішенні долі заяви про видачу
судового наказу та можливості подати
ними заяву про застосування наслідків
сплину позовної давності.

Відтак запропонований заявником
спосіб захисту його майнових інтересів
спрямований на спонуканням суду до
позбавлення іншої сторони права на
справедливий і відкритий судовий
розгляд питання, яким зачіпаються її
майнові інтереси.

Факт споживання послуг за відсутністю
укладеного у передбаченому законом
порядку письмового договору з
визначенням обсягу прав та обов'язків
сторін, а також наявність
заборгованості по оплаті спожитих
послуг за сім років уже є ознакою
наявності спору.

Колегія суддів відхиляє також і
посилання представника КП
«Жилкомсервіс» на безпідставне
незастосування судом передбаченого ч.5
ст.100 ЦПК України положення про видачу
судового наказу в частині безспірних
вимог, оскільки в заяві від 22.10.2014 року
відсутнє належне обґрунтування суми
боргу з посиланням на його складові та
розмежуванням на періоди, за яких борг
виник, що само по собі унеможливлює
застосування судом вказаного ч.5 ст.100
ЦПК України вирішення безспірної
частини вимог. Крім того, вказані
заявником вимоги взаємопов'язані, що
унеможливлює їх окремий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312,
ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
комунального підприємства
«Жилкомсервіс» - Трубнікової Юлії
Олександрівни відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду
м. Харкова від 24 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: