У Х В А Л А

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах
ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду
Харківської області від 20
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі
- ПАТ «Дельта Банк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору від 08 листопада 2007
року № 001-20017-081107, звернулося
до суду з позовом, у якому просило
стягнути з відповідача 5 034 грн 87 коп.
заборгованості за вказаним договором
та 214 грн 60 коп. судового збору.

Рішенням Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 13 березня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 20 листопада
2013 року рішення Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 13 березня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Дельта Банк» 5 034 грн 87 коп.
заборгованості за кредитним договором,
яка складається із: 2 017 грн 70
коп. - заборгованість за тілом кредиту, 1
165 грн 44 коп. - заборгованість за
відсотками, 1 851 грн 73 коп. -
заборгованість з комісії та 225 грн -
пеня.

Вирішено питання судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
який діє в інтересах ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач у суді не довів обставин, на
які посилався як на обґрунтування
своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що позичальник
належним чином не виконував умови
кредитного договору, тому позивач має
право на повернення кредиту з
урахуванням процентів за користування
ним, комісії та пені.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитися
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 08 листопада
2007 року між ПАТ «Дельта
Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір
№ 001-20017-081107 на відкриття карткового
рахунку та обслуговування платіжної
картки, згідно з умовами якого банк
відкрив відповідачці кредитну лінію на
суму 30 тис. грн, а остання
зобов'язалася повернути кредит та
сплатити відсотки за його користування
на умовах встановлених договором.
Встановлено ліміт кредитної лінії в
сумі 3 тис. грн.

Договором встановлено, що
кредитування рахунку в межах кредитної
лінії здійснюється протягом 364
календарних днів (п. 1.4.). Строк дії
договору діє з дати підписання до
повного виконання сторонами
зобов'язань за цим договором (п. 5.2.
договору).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ
«Дельта Банк» посилалось на те, що
ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконувала, внаслідок чого станом на 05
червня 2012 року виникла загальна
заборгованість у сумі 5 034 грн 87 коп., яка
складається із: 2 017 грн - тіло
кредиту, 1 165 грн 44 коп. - заборгованість
за відсотками, 1 851 грн 73 коп. -
заборгованість за комісією та 225 грн -
пеня, яку позивач просив стягнути на
свою користь.

Ухвалюючи рішення про скасування
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк»,
апеляційний суд виходив із того, що
відповідачка визнала наявність
заборгованості за кредитним договором,
хоч не погоджується з її розміром.

У той же час у поданих до суду
запереченнях відповідачка факт
наявності заборгованості за кредитним
договором заперечувала, а у матеріалах
справи відсутні будь-які докази
визнання нею цих обставин.

Крім того, ухвалюючи рішення про
задоволення позову в частині стягнення
на користь банку пені, апеляційний суд
не звернув уваги на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Перебіг позовної давності
починається з моменту настання строку
виконання зобов'язання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір, поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Із доданих позивачем до матеріалів
справи розрахунків кредитної
заборгованості вбачається, що розмір
пені розраховано за період з
01 листопада 2010 року по 05 червня 2012
року (а. с. 13), а з позовом банк звернувся
01 серпня 2012 року.

Вирішуючи спір у частині стягнення
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання, на порушення приписів ст.
303 ЦПК України апеляційний суд на
зазначене уваги не звернув та за
наявності клопотання відповідачки про
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення пені
(а. с. 45 ) дійшов передчасного
висновку про підставність позову в
цілому.

Порушення апеляційним судом при
розгляді справи норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалене
ним рішення не може вважатись законним
і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Харківської області від 20 листопада
2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук