Провадження №2/761/4876/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва у складі:

головуючого:
судді - Притули Н.Г.

при секретарях:
Куделя А.П., Паночко О.М.,

за участю представника позивача:
ОСОБА_1,

представника відповідача:
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

19.05.2014 року до суду надійшла зазначена
позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:
стягнути з відповідача на користь
позивача суму боргу в розмірі 153 507,50
грн., що складається із суми позики у
розмірі 99 680,00 грн., суми процентів в
розмірі 53 827,20 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
11.04.2008 року він надав відповідачу
позику в розмірі 99 680,00 гривень як
перший внесок на будівництво
торгово-офісного центру в м.Біла Церква
Київської області. Позика була
оформлена у вигляді розписки, яку
власноруч написав позичальник. Так як
позивач передав кошти відповідачу, він
вважає, що між сторонами був укладений
договір позики.

Так як умовами договору не було
передбачено строку повернення позики,
на підставі ст.1049 ЦК України позивач
звернувся до відповідача із вимогою
про повернення позики, але вимога була
проігнорована, кошти не повернуті.

Крім того, на підставі ч.1 ст.1048 ЦК
України, так як не було визначено
процентну ставку за користування
коштами, позивач просить стягнути з
відповідача проценти на рівні
облікової ставки Національного банку
України за період з 11.04.2008 року по 30.01.2014
року в сумі 53 827,20 грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заявлені вимоги не визнав та
просив відмовити в їх задоволенні на
тій підставі, що відповідач
запропонував на початку 2008 року взяти
участь у спільному фінансуванні
будівництва та введення в експлуатацію
спеціалізованого магазину з
виставково-офісними приміщеннями з
подальшим його продажем у м.Біла
Церква. Оскільки ще до знайомства вже
був розпочатий процес погодження та
відведення земельної ділянки та
розроблення технічної документації на
будівництво, відповідач погодився, та
на виконання цієї домовленості 11.04.2008
року передав 99 680,00 грн., які були першим
внеском позивача на будівництво
торгово-офісного центру в м.Біла
Церква, чим підтвердив свої реальні
наміри виступити інвестором
інвестиційного проекту. Кошти, які
надавались позивачем не надавались в
борг, жодних умов повернення вказаних
коштів не було. Документ на який
позивач посилається як на розписку не є
борговим документом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
тобто обов'язок доказування покладений
на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази
по справі у їх сукупності, вислухавши
представників сторін, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що 11.04.2008 року ОСОБА_4
написав розписку про те, що він отримав
від ОСОБА_3 суму в розмірі 99 680,00 грн., які
являються першим внеском на
будівництво торгово-офісного центру в
м.Біла Церква.

25.03.2014 року ОСОБА_3 направив ОСОБА_4
вимогу про повернення позики в сумі 99
680,00 грн. та 71 766,00 грн. процентів.

Зазначена вимога 21.03.2014 року отримана
ОСОБА_4

В судовому засіданні представник
відповідача не заперечував отримання
вимоги.

В той же час з матеріалів справи
вбачається, що Рішенням виконавчого
комітету Білоцерківської міської ради
Київської області №321 від 11.07.2006 року
ОСОБА_5 дозволено провести вишуки та
складання проектно-кошторисної
документації на будівництво
спеціалізованого магазину з
виставково-офісними приміщеннями по
АДРЕСА_1, на землях Білоцерківської
міської ради.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується копією Статуту,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та громадянин
США ОСОБА_3 є учасниками ТОВ
«Білоцерківська девелоперська група».
Державна реєстрація товариства була
проведена 26.05.2008 року.

26.06.2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був підписаний
договір про дольову участь у
будівництві.

Предметом договору зазначено, що
сторони цього договору без створення
юридичної особи на підставі об'єднання
своїх вкладів зобов'язуються спільно
діти для досягнення загальної мети -
будівництва і введення в експлуатацію
спеціалізованого магазину з
виставково-офісними приміщеннями по
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача наполягав, що між сторонами
був укладений саме договір позики без
зазначення дати повернення коштів та
відсотків за їх користування.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору.

Частина 1 статті 638 ЦК України визначає,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК
України).

У відповідності із ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як вбачається із тексту розписки, кошти
були передані відповідачу, але для
конкретної мети - перший внесок на
будівництво торгово-офісного центру в
м.Біла Церква. Розписка не містить
обов'язку по поверненню зазначених
коштів. Отже, розписка не містить всіх
ознак договору позики, а тому кошти, які
були на підставі даної розписки
передані відповідачу не можуть бути
стягнуті з відповідача на користь
позивача саме, як за договором позики, а
тому суд не вбачає підстав для
задоволення вимог позивача про
стягнення коштів за розпискою.

Так як суд не вбачає підстав для
задоволення вимог про стягнення коштів
за розпискою, суд не вбачає підстав для
стягнення процентів за користування
коштами.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 526, 627, 629, 638, 1046, 1047, 1048, 1049
ЦК України, ст.ст.3, 88, 10, 11, 57-60, 209, 212, 213, 214,
215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
розпискою - відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
м.Києва через Шевченківський районний
суд м.Києва протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя:
Н.Г.Притула