АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/85/14
Справа №2035/9534/2012
Головуючий 1 інст. - Журавель В.А.
Категорія :договірні
Доповідач -Бобровський В.В.
Р І ШЕ Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в
Шевченко Н.Ф.,

Кокоші В.В.,

при секретарі Лошаковій
Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 на рішення Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 18 липня 2013
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя
особа: приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
про визнання договорів недійсними та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_7 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 , третя особа приватний
нотаріус Харківського МНО ОСОБА_10, про
визнання недійсними нотаріально
посвідченого 21 серпня 2009 року договору
позики укладеного ОСОБА_5 з ОСОБА_7 на
25800 доларів США, договору комісії,
укладеного нею з ОСОБА_3 на продаж
квартири АДРЕСА_1, та договору про
задоволення вимог іпотекодержателя з
ОСОБА_5 на забезпечення виконання нею
зобов'язань за договором позики, а
також про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 26 липня 2010 року
вказаної квартири, укладеного на
підставі довіреності ОСОБА_3 в її
інтересах ОСОБА_8 з ОСОБА_9 відповідно
договору комісії від 21 серпня 2009 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7
посилалась на те, що за договором
позики отримано у ОСОБА_5 15000 доларів
США з погашення боргу щомісячними
платежами у розмірі 450 доларів США, які
виконувала, окрім одного внеску у
зв'язку з захворюванням її чоловіка на
інсульт.

Договір комісії та договір про
задоволення вимог іпотекодержателя та
договір позики на 25800 доларів США
підписувала під впливом обману з боку
відповідача ОСОБА_5 та відсутністю у
приватного нотаріуса ОСОБА_3, а про те,
що квартира була продана дізналась 18
листопада 2010 року при поверненні
додому з чоловіком, коли ОСОБА_9 без її
відома всі документи, майно було
вивезено у невідомому напрямку.

З урахуванням доповнень позовних вимог
у грудні 2012 року та у травні 2013 року з
посиланням на те, що протиправними
діями відповідачів спрямованих на
позбавлення її єдиного житла, що
призвело до передчасної смерті її
чоловіка ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 63 років, ОСОБА_7
просила суд додатково стягнути на її
користь солідарно з відповідачів 800000
грн. компенсації моральної шкоди,
заподіяної з їх спільної вини.

ОСОБА_5 перебуваючи у слідчому
ізоляторі м.Харкова, у письмових
запереченням просить відмовити у
задоволенні позову з посиланням на те,
що позивач добре розуміла наслідки
укладених договорів, її чоловік
надавав нотаріально посвідчену згоду
на укладання договору позики та на те,
що ОСОБА_7 на підтвердження своїх
позовних вимог не надала жодних
доказів про вчинення правочинів під
впливом обману з його сторони.

Рішеннями Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 18 липня 2013
року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнані недійсними: - договір позики
укладений ОСОБА_7 з ОСОБА_5; договір
комісії укладений ОСОБА_7 з ОСОБА_3;
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, укладений ОСОБА_7 та
ОСОБА_5, посвідчених 21 серпня 2009 року
приватним нотаріусом ОСОБА_10, а також
визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири, укладеного
ОСОБА_8 та ОСОБА_9

У задоволенні позову ОСОБА_7 до
відповідачів про солідарне стягнення
800000 грн. компенсації моральної шкоди -
відмовлено.

В апеляційних скаргах представники
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з посиланням на
безпідставність позову, недоведеність
позовних вимог ОСОБА_7 відповідними
доказами та неправильне застосування
норм матеріального права при вирішенні
справи та ухвалення рішення судом в
порушення вимог процесуального права,
просять рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про залишення
позовних вимог ОСОБА_7 без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, заперечення на них,
колегія вирішила апеляційні скарги
відповідно до ст..309 ЦПК України
задовольнити частково, рішення
районного суду змінити з наступного.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини .
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень , крім
обставин, встановлених ст..61 цього
Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Під час ухвалення рішення, суд
відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України
вирішує такі питання : чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом, згідно наданих доказів
встановлено,що ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі-продажу від 14 січня 2000
року належала однокімнатна квартира
АДРЕСА_1.

Відповідно нотаріально посвідченого
договору позики від 21 серпня 2009 року
вона позичила у ОСОБА_5 25800 доларів США
до 21 серпня 2011 року зі сплатою
щомісячно на погашення боргу по 450
доларів США.

Згідно п.4 цього договору ОСОБА_7
підтвердила факт отримання
запозиченої суми коштів, погодилась з
умовами, що у випадку затримки
виконання прийнятих зобов'язань перед
позичальником він має право звернення
стягнення на майно відповідно їх
договору про задоволення вимог іпотеко
держателя. Окрім цього чоловік ОСОБА_7 -
ОСОБА_11, відповідно до ст..65 Сімейного
Кодексу, подав нотаріально посвідчену
заяву про його згоду на отримання
дружиною позики у ОСОБА_5.

Згідно умов договору комісії,
укладеного в цей день позивачем з
ОСОБА_3, вона доручила цьому
відповідачу здійснити продаж вказаної
квартири із забезпеченням необхідними
правами,документами для виконання
цього договору.

Із довіреності ОСОБА_3 вбачається, що
вона уповноважила ОСОБА_8 на
представлення її інтересів
комісіонера за договором комісії з
ОСОБА_7 для відчуження квартири
позивача, яке відбулось за договором
купівлі-продажу квартири від 26 липня 2010
року з ОСОБА_9

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7
про визнання недійсними вказаних
правочинів на підставах пояснень
позивача та витягу із Державного
реєстру досудових розслідувань про
кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_5 за ч.1 ст.190 КК України про
шахрайські дії, спрямовані на
заволодіння її коштів, суд дійшов
висновку про те, що ОСОБА_5 ввів
позивача в оману фактично передавши 15000
доларів США, та під впливом обману при
укладанні договору комісії з ОСОБА_3
якої у нотаріальній конторі не було,цей
договір не був спрямований на настання
реальних наслідків та є недійсним й у
зв'язку з недійсністю договору позики.
Суд також вважав недійсним і договір
ОСОБА_7 з ОСОБА_5, про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Окрім цього при визнанні недійсним
договору купівлі-продажу квартири від
26 липня 2010 року, укладеного на підставі
довіреності ОСОБА_3 та її договору
комісії від її імені ОСОБА_8 з ОСОБА_9,
суд зазначив, що позивачем за цим
договором ОСОБА_3 не була наділена
правом передоручення на представлення
її інтересів при відчуженні квартири
та зобов'язана була передати, як
комісіонер все отримане за договором
купівлі-продажу протягом семи днів з
дня його вчинення, яке , як зазначила
позивач, не було виконане.

Проте з таким висновком суду у зв'язку з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушення вимог
процесуального права при ухваленні
рішення в цій частині позовних вимог,
погодитись не можна.

Згідно до положень ст..213 ЦПК україни
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, таким, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства про повне і всебічне
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підтаву своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні, вирішив справу
згідно із законом.

Із договору позики вбачається , що за
його умовами сторони визначили суму
позики у розмірі 25800 доларів США,
порядок й строки повернення боргу
щомісячними внесками в 450 доларів США
та наслідки невиконання позичальником
прийнятих зобов'язань у вигляді
штрафних санкцій.

Текст договору при посвідченні
нотаріусом був зачитаний сторонами та
прочитаний ними у дійсному
надрукованому вигляді й цей факт
позивач не заперечує.

Відповідно до п.1 договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
цей договір сторонами був укладений
сторонами за згодою ОСОБА_11, як засіб
забезпечення виконання позивачем
зобов'язань за договором позики,

Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх доводів
про фактичне отримання до підписання
вказаних договорів 15000 доларів США,
ОСОБА_7 не було надано як у суді першої
так й у суді апеляційної інстанції.

За нормою ч.1 ст.204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом
(нікчемний правочин) або якщо він не
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Підставою недійсності правочину за ч.1
ст.215 цього Кодексу є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу , про те, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, моральним засадам
суспільства, особи повинні мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, а правочин має бути
спрямований на реальне настання
наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи справу в цій частині позову
суд не звернув уваги на те, що за
змістом позовної заяви ОСОБА_7 не
спростовує того факту що було
ознайомлена з текстами вказаних
договорів, визнає частково факт
отримання нею 15000 доларів США позики,
оспорюючи зазначену у договорах позику
на 25800 грн., а також судом не було
враховано, що у кримінальному
провадженні стосовно звинувачень
ОСОБА_5 у шахрайських діях з метою
заволодіння грошима ОСОБА_7 відсутній
вирок, як підстава за ч.4 ст.61 ЦПК
України звільнення її від доказування
обґрунтованості позову.

Колегія також не погоджується з
висновком суду про визнання недійсними
договору комісії, укладеного позивачем
та ОСОБА_3 на відчуження квартири,
посвідченого приватним нотаріусом 21
серпня 2009 року та укладений ОСОБА_8 за
довіреністю від 16 липня 2010 року ОСОБА_3
договір купівлі-продажу квартири з
ОСОБА_9, на умовах договору комісії.

Відповідно до ч.1 ст.1011 ЦК України за
договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Із договору комісії від 21 серпня 2009
року вбачається, що ОСОБА_3 за
дорученням ОСОБА_7 з переданням
правовстановлюючих документів
(договору купівлі-продажу від 14 січня
2000 року) та технічного паспорту на
квартиру, витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, довідки
про склад сім'ї, прийняла зобов'язання
про укладання договору купівлі-продажу
квартири комітента не менше ніж за 200000
грн.

Договором (п.7) було передбачено право
комітента (ОСОБА_7) відмовитись від
цього договору не пізніше, ніж за рік у
письмовій формі через нотаріуса, який
посвідчив цей договір.

Позивач не спростовує факту підписання
цього договору, передання
правовстановлюючих документів на
квартиру та не вимагала його
розірвання за власною ініціативою,
посилаючись на те, що про факт продажу
квартири дізналась лише 18 листопада 2010
року.

Безпідставними є посилання позивача та
висновок суду про визнання як підставу
до визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири укладеного
ОСОБА_8 за довіреністю ОСОБА_3 за
відсутністю права передоручення ,
враховуючи, що за нормою ст..1011 ЦК
України комісіонер діє від свого імені
та за правилом ч.2 ст.237 цього Кодексу не
є представником особі, в інтересах якої
діє та не позбавлений права на його
представництво іншою особою, з підстав,
встановлених актами цивільного
законодавства.

З огляду на викладене, колегія вважає
рішення суду про визнання недійсними
вищевказаних правочинів, таким, що
ухвалене без дотримання вимог
процесуального права та з неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Рішення в цій частині позовних вимог
підлягає скасуванню та ухваленню
нового рішення про відмову у цих
позовних вимог за їх безпідставністю
та недоведеністю.

В решті це рішення районного суду не
оскаржується та не переглядається
апеляційним судом.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.
303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представників
ОСОБА_5, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 18 липня 2013 року
змінити.

Це рішення суду в частині визнання
недійсними договору позики укладеного
ОСОБА_7 з ОСОБА_5, договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
укладеного між ними, договору комісії
укладеного ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на
здійснення купівлі-продажу квартири,
посвідчених 21 серпня 2009 року приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_10, а
також про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири ОСОБА_7
укладеного ОСОБА_8 на підставах
договору комісії та довіреності ОСОБА_3
з ОСОБА_9- скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
визнання недійсними договорів позики,
про задоволення вимог
іпотекодержателя, комісії та договору
купівлі-продажу квартири - відмовити.

В решті це рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили після
проголошення але протягом двадцяти
днів може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді