АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/2206/14-ц
Провадження №22-ц/792/2175/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Заїки В.М.,

суддів: Варвус Ю.Д.,Пастощука М.М.,

при секретарі:
Кошельнику В.М.,

за участю: апелянта
ОСОБА_1 та його представника,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 01 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору
дарування удаваним.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_1, звертаючись до
суду з названим позовом, в
обґрунтування заявлених вимог
вказував, що в серпні 2008 року домовився
з відповідачкою ОСОБА_4 про продаж йому
? частини магазину, який розташований
за адресою АДРЕСА_1, тоді ж відповідачка
повідомила його про тимчасову
неможливість оформити договір купівлі
- продажу, у зв'язку з тим, що магазин
перебував на той час у заставі банку.
Сторони погодили, що позивач передасть
завдаток, буде виплачувати кошти
частинами, а відповідачка буде
сплачувати і кредит, результатом цього
мав би стати нотаріально посвідчений
договір купівлі - продажу ? частини
магазину.

Позивач вказував, що 29 серпня 2008 року
ним було передано ОСОБА_2 10 000 грн., 15
вересня 2008 року - 22 000 грн., 03 грудня 2008
року - 24 000 грн., 04 лютого 2009 року 3 300
грн., а всього 66 160 грн.

13 листопада 2009 року ОСОБА_2 оформила
договір дарування всього приміщення
магазину по АДРЕСА_1, яким відчужила
дане майно ОСОБА_3

Позивач вказував, що ОСОБА_2 з ОСОБА_3 в
родинних стосунках не перебувала, мала
борги перед банком по кредитах, станом
на 13 листопада 2009 року борг йому не
повернула, вказував, що фактично між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладався
договір купівлі -
продажу приміщення, а не договір
дарування, а відповідачка уклала даний
договір з метою неповернення йому
коштів.

На підставі наведеного, просив визнати
договір дарування від 13 листопада 2009
року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
про дарування приміщення магазину, що

________________________________________________________________________
______________________

Головуючий у першій інстанції: Тончук
Р.І.
Категорія: 21

Доповідач: Заїка В.М.

розташований в АДРЕСА_1, нікчемним.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду від 01 жовтня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з таким вирішенням
спору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове, яким задовольнити
його позовні вимоги.

В судовому засіданні апелянт та його
представник підтримали апеляційну
скаргу з тих самих мотивів.

Відповідачі належним чином
повідомлені про розгляд справи, в
судове засідання не з'явилися, просили
розглядати справу без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення цим вимогам
відповідає повністю.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції вірно визначився з
характером правовідносин та дав їм
належну правову оцінку.

Встановлено, що у 2009 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 укладено договір купівлі -
продажу ? частини приміщення магазину,
даний договір укладено в письмовій
формі, однак нотаріально посвідчено не
було у зв'язку з тим, що відповідачка
ОСОБА_2 мала борги перед банком, а
приміщення банку було предметом
застави.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Правочин, який
вчинено з метою приховати інший
(реальний) правочин, завжди нікчемний і
сам по собі жодних наслідків не
породжує.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд ухвалює
рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
позивач, заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним, має довести: 1) факт
укладання правочину, що за його думкою
є удаваним, 2) спрямованість волі сторін
в удаваному правочині на встановлення
інших цивільно - правових наслідків,
ніж ті, які передбачені правочином,
тобто відсутність у сторін іншої мети
ніж приховати інший правочин,4)
настання між сторонами інших прав та
обов'язків, ніж ті, що передбачені
удаваним правочином.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, на підставі поданих
сторонами доказів, які належним чином
оцінені, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивач не надав
належних та допустимих доказів на
підтвердження позовних вимог.

Посилання апелянта на те те, що він
звернувся з даним позовом для того щоб
захистити свої порушенні права та
повернути свої кошти, в даному спорі не
заслуговують на увагу, оскільки
предметом даного спору є визнання
удаваним договору дарування, стороною
якого він не являється.

Крім того, відповідно до рішення
Славутського міськрайонного суду від 29
грудня 2009 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про повернення безпідставно
набутого майна та відшкодування
моральної шкоди стягнуто на користь
ОСОБА_1 з ОСОБА_2 сплачені ним за
приміщення магазину кошти в сумі 66 160
грн.

Інші доводи апеляційної скарги на
законність оскаржуваного рішення не
впливають.

Рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування в межах
доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 01 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М.Заїка