Справа № 740/1200/14 Провадження №
22-ц/795/1154/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Марченко М.М. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Губар В.С., Мамонової О.Є.при
секретарі:Остапенко Г.С.за
участю:ОСОБА_5 та його представника
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Ніжинської міської ради на рішення
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 11 квітня 2014
року у справі за позовом Ніжинської
міської ради до ОСОБА_5, третя особа -
комунальне підприємство „Виробниче
управління комунального господарства",
про визнання контракту №47 від 16.08.2012
року недійсним,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Ніжинська міська
рада просить скасувати рішення
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 11 квітня 2014
року, яким відмовлено в задоволенні її
позовних вимог, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Незаконність рішення суду апелянт
обгрунтовує невідповідністю висновку
суду щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог фактичним
обставинам справи, оскільки суд не в
повному обсязі з'ясував обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору,
неправильно та неповно дослідив
докази, що призвело до невідповідності
висновків суду обставинам справи.
Ніжинська міська рада посилається, що
до тексту контракту №47 внесено умови,
які ставлять наймача, власника
комунального підприємства -
територіальну громаду м.Ніжина,
Ніжинську міську раду та КП „ВУКГ" в
завідомо невигідні умови по відношенню
до ОСОБА_5 Даний контракт є строковим і
згідно його умов не передбачено
підстав для дострокового звільнення
керівника, крім власного бажання
ОСОБА_5 За доводами апелянта, такими, що
грубо суперечать вимогам трудового
законодавства та вимогам типової форми
контракту є умови спірного контракту
щодо звільнення з посади начальника
підприємства виключно за порушення ним
трудової дисципліни не на умовах,
визначених відповідними статтями 36, 40,
41 КЗпП України, а лише після доведення
його вини в судовому порядку. Таким
чином, КП „ВУКГ" було поставлене в
незаконну залежність від однієї особи -
ОСОБА_5, який, користуючись цим,
систематично та безкарно порушував
умови контракту, допускаючи, крім
іншого, грубі порушення прав трудового
колективу підприємства, а саме: в
період його перебування на посаді
виникла та існувала заборгованість по
виплаті зарплати протягом трьох
місяців, а також підприємством взагалі
не сплачувались податки, збори та
обов'язкові платежі до бюджету, що є
підставою для його звільнення згідно
умов типового договору та вимог п.96.4
Податкового кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, суд приходить до наступного
висновку.

Звертаючись з позовом до суду про
визнання контракту №47 від 16 серпня 2012
року недійсним, позивач обгрунтовував
позовні вимоги невідповідністю умов
контракту типовій формі, затвердженій
Постановою КМУ „Про типову форму
контракту з керівником підприємства,
що є державній власності" від 02 серпня
1995 року №507, в зв'язку з чим він
суперечить вимогам ст.203 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що контракт укладено правомірно
та відсутні підстави для визнання його
недійсним.

Такий висновок суду грунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам закону.

По справі встановлено, що 16 серпня 2012
року між Ніжинською міською радою в
особі міського голови Приходька М.В. та
ОСОБА_5 було укладено контракт №47 з
керівником комунального підприємства,
що є у спільній власності міської
територіальної громади м.Ніжина
Чернігівської області, згідно умов
якого ОСОБА_5 було прийнято на роботу до
КП „Виробниче управління комунального
господарства" на посаду начальника
вказаного підприємства (а.с.17-20). Строк
дії контракту з 23 серпня 2012 року по 22
серпня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.3, ст.4 КЗпП України
законодавство про працю регулює
трудові відносини працівників усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, виду
діяльності і галузевої належності, а
також осіб, які працюють за трудовим
договором з фізичними особами.
Законодавство про працю складається з
Кодексу законів про працю України та
інших актів законодавства України,
прийнятих відповідно до нього.

Згідно ч.3 ст.21 КЗпП України особливою
формою трудового договору є контракт, в
якому строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

При цьому КЗпП України визначає
правові підстави припинення трудового
договору, в тому числі й розірвання
контракту, разом із тим нормами чинного
трудового законодавства не
передбачена можливість визнання
трудового договору чи контракту
недійсними з підстав, визначених
статтями 203, 215 ЦК України.

За статтею 21 КЗпП України контракт - це
угода між працівником і власником
підприємтсва, установи, організації
або упоноваженим ним органом чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою. У розумінні ст.202
ЦК України такий контракт не є тим
правочином, на який поширюються
передбачені статтею 203 ЦК України
вимоги чинності правочину та який може
бути визнаний недійсним із
передбачених ЦК України підстав.

В постанові Верховного Суду України
від 28 травня 2012 року №6-30цс12 Верховний
Суд погодився з висновками судів
першої, апеляційної та касаційної
інстанцій щодо неправильності
застосування положень ст.203, 215 ЦК
України стосовно трудового контракту,
який не є цивільним правочином.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
спірний трудовий контракт не є
правочином в розумінні ст.202 ЦК України,
оскільки спірні правовідносини
регулюються законодавством про працю,
в зв'язку з чим відсутні підстави для
визнання контракту недійсним з
підстав, заявлених позивачем.

За викладених обставин, доводи
апеляційної скарги правильності
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для скасування рішення
суду першої інстанції, ухваленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ніжинської міської
ради відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 11
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: