АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/7468/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Черніцька І.М. Провадження №
22-ц/789/1373/14 Доповідач - Парандюк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника
апелянта - ОСОБА_1; представника ОСОБА_2-
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 03 листопада 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, редакції газети ПП "Україна
молода", авторів статті - ОСОБА_5, ОСОБА_6
про захист честі, гідності та ділової
репутації, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_2, редакції
газети ПП "Україна молода", авторів
статті - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист
честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у
газеті "Україна Молода" у НОМЕР_1 була
опублікована стаття "ІНФОРМАЦІЯ_2" в
якій опубліковано наступну інформацію:
"Один з організаторів пікетування
мерії - ОСОБА_7, колишній спецназівець,
який перед розпадом СРСР залишив за
собою кривавий слід у Закавказзі та
країнах Балтії". Автором даного
висловлювання є депутат
Тернопільської міської ради ОСОБА_2

Вважає, що така інформація
характеризує його як злочинця, особу,
що порушує закон та немає високих
моральних цінностей, що породило
негативне та упереджене ставлення до
нього з боку осіб, які перечитали дану
статтю. Така інформація є
недостовірною та негативною, порушує
його особисті немайнові права,
ганьбить честь та гідність, спричиняє
шкоду діловій репутації. Просив
визнати вищезазначену інформацію
недостовірною та зобов"язати ОСОБА_2
спростувати її шляхом опублікування в
газеті "Молода Україна" на 7-ій сторінці
тексту такого змісту: "Інформація
опублікована з моїх слів на 7-ій
сторінці в НОМЕР_1 газети "Молода
Україна" відносно ОСОБА_4 не відповідає
дійсності. ОСОБА_4 не був організатором
пікетування мерії та не залишив за
собою кривавого сліду у Закавказзі та
країнах Балтії".

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 03 листопада 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, редакції газети ПП "Україна
молода", авторів статті - ОСОБА_5, ОСОБА_6
про захист честі, гідності та ділової
репутації - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушено норми
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_4 - ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала, зіславшись на
доводи викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав,
вважаючи рішення суду законним та
обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представників сторін, ознайомившись з
матеріалами справи, доводами
апеляційної скарги в її межах, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
наступних підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 у
своїх висловлюваннях посилався на
факти, які вже були оприлюдненні раніше
у 2001 році у НОМЕР_2 газети "2000" від
ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_4", є особистою його
суб"єктивною думкою , а будь-які
неприємні для ОСОБА_4 епітети варто
розцінювати винятково як оціночні
судження.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України -
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до вимог ч.ч 1 і 2 ст. 34
Конституції України - кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань, кожен має право
вільно збирати зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

В силу вимог ч. 1 ст. 10 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на свободу вираження поглядів. Це право
включає свободу і дотримуватися своїх
поглядів, одержувати і передавати
інформацію та ідеї без втручання
органів державної влади і незалежно
від кордонів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
в газеті "Україна Молода" у НОМЕР_1 було
розміщено статтю, авторами якої є
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_2", в якій автор цитує слова
депутата Тернопільської міської ради
ОСОБА_2: "Один з організаторів
пікетування мерії - ОСОБА_7, колишній
спецназівець, який перед розпадом СРСР
залишив за собою кривавий слід у
Закавказзі та країнах Балтії".

Сторони цей факт не заперечували.

Як вбачається із військового квитка
ОСОБА_4, що у 1988 році закінчив Пермське
вище військове командирське училище
МВД СРСР та в період з 1984 року по 1992 рік
проходив військову службу в УВВ СССР.

З витягу особової справи №20476 офіцера
запасу ОСОБА_4 вбачається, що у період з
1984 року по 1992 рік проходив військову
службу в УВВ МВС СРСР по УРСР і МРСР,
зокрема: у період з 18.01.1991 року по 10.12.1991
року - заступник командира
мотострілецької роти по політичній
частині 10 оперативний полк УВВ МВС
СРСР та у період з 1991 року по 1992 рік -
заступник командира мотострілецької
роти по особовому складу 10 оперативний
полк УВВ МВС СРСР.

Згідно листа Управління СБУ в
Тернопільській області від 31.07.2014 року
на прохання ОСОБА_2 надати витяг з
інформаційно-аналітичних масивів СБУ
стосовно лідера ОЗУ "Аракс" ОСОБА_4
вбачається, що документи, які містять
запитувану інформацію було знищено
внаслідок подій, які мали місце у ніч з
18 та 18 лютого 2014 року під час силового
захоплення невстановленими особами
адміністративної будівлі Управління
СБУ в Тернопільській області.

Відповідно до ст.200 ЦК України та ст.1
Закону України «Про інформацію»
визначено, що інформацією є
документовані або публічно оголошені
відомості (певні факти, дані про кого-,
що-небудь) про події та явища, що мали
або мають місце у суспільстві, державі
та навколишньому середовищу, а порядок
використання інформації та захисту
права на неї встановлюється законом.

Згідно з вимогами ст.26 Закону України
«Про інформацію», джерелами інформації
є передбачені або встановлені законом
носії інформації: документи та інші
носії інформації, які являють собою
матеріальні об'єкти, що зберігають
інформацію, а також повідомлення
засобів масової інформації, публічні
виступи. Положеннями ст.17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»,
передбачено, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав
Людини у Справі Лінгенс проти Австрії
(12/1984/84/131), Страсбург, 08 липня 1986 року,
зазначено, що свобода вираження
поглядів, гарантована пунктом 1 статті
10 Конвенції, становить одну з основних
підвалин демократичного суспільства й
одну з принципових умов його розвитку
та умов самореалізації кожної особи. За
умови додержання пункту 2 Конвенції,
свобода вираження стосується не лише
тієї "інформації" чи тих "ідей", які
отримані належним чином або
розглядаються як необразливі чи
незначні, а й тих, що викликають образу,
обурення або неспокій. Такими є вимоги
плюралізму, терпимості й широти
поглядів, без яких "демократичне
суспільство" неможливе. Ці принципи
мають особливе значення, коли йдеться
про пресу. Хоча преса не повинна
переступати меж, встановлених для
"захисту репутації інших осіб", на ній
лежить обов'язок повідомляти
інформацію та ідеї на політичні теми
так само, як і в інших сферах, які
становлять громадський інтерес. І не
лише засоби масової інформації мають
завдання повідомляти таку інформацію
та ідеї, а й громадськість має право
отримувати їх.

Усе викладене вище може бути
підтверджене положеннями Закону «Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні», в якому визначено, що
свобода слова й вільне виявлення у
друкованій формі своїх поглядів та
переконань гарантуються Конституцією
і відповідно до цього Закону означають
право кожного громадянина вільно і
незалежно шукати, одержувати,
фіксувати, зберігати, використовувати
та поширювати будь-яку інформацію за
допомогою друкованих ЗМІ.

Таким чином, журналіст має право
написати критичний матеріал, вправі не
тільки висвітлювати позитивні сторони
життєдіяльності суспільства, а й
звертати увагу на необхідність
викоренення певних недоліків, порушень
закону, про які йому стало відомо. В
ряді випадків перешкоджання у
поширенні інформації, поганої з точки
зору певних осіб, тобто негативної,
може навіть розглядатись як цензура,
яка в Україні заборонена.

На думку Європейського Суду з прав
Людини, слід уважно розрізняти факти та
оціночні судження. Наявність фактів
можна довести, а правдивість оціночних
суджень не можна.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України "Про
інформацію" ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлювання оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Відповідно до роз'яснень викладених у
п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду
України за №1 від 27.02.2009 року « Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи «. відповідно до ст.277
ЦК України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб"єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності( на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст. 10
Конвенції.

Отже, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що
надруковане в статті є оціночним
судженням, думками, переконання, що не
можуть бути предметом судового
захисту, оскільки не може бути
перевіреним на предмет відповідності
дійсності.

Безпідставними є посилання апелянта на
те, що поширена інформація є
відомостями, які містять фактичні дані
та є неправдивою, оскіль
спростовується матеріалами справи.

Голослівними є посилання апелянта на
те, що даними відомостями йому та
членам сім"ї спричинені моральні
страждання, оскільки жодними доказами
не підтверджено.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалене
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, на представлених
доказах, а тому підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319, 324,325 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 03 листопада 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Т.С. Парандюк