Ухвала

іменем україни

13 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Парінової І.К.,

Умнової
О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про визнання
договору недійсним, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), мотивуючи вимоги тим, що
з 10 серпня 2007 року до 27 серпня 2007 року
вона перебувала на стаціонарному
лікуванні у Світловодській
центральній районній лікарні із
загостренням хронічного захворювання
з 2 групою інвалідності - гострий артрит
ніг, за станом свого здоров'я фізично не
могла звернутися до відповідача із
заявою про надання кредиту. Крім того,
на дату укладення кредиту 15
серпня 2007 року вона втратила паспорт
громадянина України, без якого кредит
їй би не надали. Посилаючись на те, що
кредит вона не отримувала, в заяві на
отримання кредиту її підпис відсутній,
просила визнати недійсними заяву
позичальника від 15 серпня 2007 року
№ PLOXRX10560092 та умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), які
ПАТ КБ «Приватбанк» вважає кредитним
договором.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 20 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 18 лютого 2014 року, позов
задоволено. Визнано недійсним
односторонній правочин у вигляді заяви
від імені ОСОБА_3 від 15 серпня 2007 року за
№ PLOXRX10560092. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, мотивуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення судів
попередніх інстанцій не відповідають.

Судом встановлено, що відповідно до
заяви позичальника від 15
серпня 2008 року № PLOXRX10560092 ПАТ КБ
«ПриватБанк» надав ОСОБА_3 кредит у
сумі 11 210 грн 40 коп. зі сплатою 1 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом строком до 28 серпня
2008 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
висновку про недійсність укладеного
правочину, з підстави, встановлених ст.
215 ЦК України. При цьому визнав факт, що
підпис від імені ОСОБА_3 у заяві
позичальника виконаний не нею, а іншою
особою, виходячи з того, що банк
ухилився від надання оригіналів
документів для проведення
почеркознавчої експертизи.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна з огляду на
таке.

Відповідно ч. 1 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 143 ЦПК України визначено, що для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Частиною 1 ст. 146 ЦПК України
встановлено, що в разі ухилення особи,
яка бере участь у справі, від подання
експертам необхідних матеріалів,
документів або від іншої участі в
експертизі, якщо без цього провести
експертизу неможливо, суд залежно від
того, хто із цих осіб ухиляється, а
також яке для них ця експертиза має
значення, може визнати факт, для
з'ясування якого експертиза була
призначена, або відмовити у його
визнанні.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначала, що не підписувала заяву
позичальника на отримання кредиту.

При цьому представником позивача у
судовому засіданні було заявлено
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи (а.с. 34) та
подане письмове клопотання про
витребування у ПАТ КБ «ПриватБанк»
оригіналів документів, необхідних для
призначення почеркознавчої експертизи
(а.с. 41).

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17 червня 2013 року за
клопотання представника позивача у
справі було витребувано у ПАТ
КБ «ПриватБанк» оригінали документів,
а саме: анкету позичальника, заяву
позичальника від 15 серпня 2008 року №
PLOXRX10560092 та типові умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт). Вказана
ухвала постановлена на підставі ст. ст.
137, 294 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов передчасного
висновку про визнання правочину
недійсним, не дослідивши, чи
підписувала позивач договір - заяву
позичальника, чи ні; не вирішивши
питання щодо призначення судової
почеркознавчої експертизи; та не
попередивши сторони про наслідки
ухилення від участі в експертизі.

Наведене свідчить про те, що ухвалені у
справі судові рішення ґрунтуються на
припущеннях, а не на доказах відповідно
до норм ст. 60 ЦПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 20 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 18 лютого
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

І.К.
Парінова

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська