Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3120/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Гершкул І. М.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючої:
Кривохижі В.І.

Суддів:
Белінської І.М.
Франко В.А.

при секретарі
Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Назарівської сільської ради
Кіровоградського району та області про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в
інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 10
листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною
заявою до Назарівської сільської ради
Кіровоградського району та області про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини.

Зазначав, що після смерті його батька
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
відкрилася спадщина, однак він
пропустив строк для прийняття спадщини
у зв'язку з відбуванням покарання у
Кіровоградській ВК №6 у період із 20
березня 2001 року по 15 лютого 2007 року.
Після звільнення з місць позбавлення
волі він дізнався про смерть батька,
проте не маючи можливості
працевлаштуватись, він виїхав у
Російську Федерацію на заробітки, де
перебував у період з 20 липня 2007 року по
вересень 2014 року. На даний час він має
намір оформити спадщину, проте через
пропуск строку для подання заяви про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори не має можливості реалізувати
свої спадкові права. Тому і просив
визначити йому додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини
тривалістю у три місяці.

Рішенням Кіровоградського районного
суду від 10 листопада 2014 року у
задоволенні вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що позов
пред»явлений до неналежного
відповідача, відсутні поважні причини
і обставини для визначення додаткового
строку, та право на спадкування виникло
відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову через порушення
норм матеріального та процесуального
права. Зазначається, зокрема, що суд не
роз»яснив право на заміну належного
відповідача, а підстави для визначення
додаткового строку для прийняття
спадщині є поважними.

Відповідач належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення, у
судове засідання представник не
з»явився, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача, його представника ОСОБА_3, які
підтримували доводи скарги, дослідивши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що позов пред»явлений
до неналежного відповідача, відсутні
поважні причини і обставини для
визначення додаткового строку, а право
на спадкування виникло відповідно до
норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Однак колегія суддів повністю не може
погодитися з цим висновком суду.

Пленум Верховного Суду України у п.2
постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» роз»яснив, що при
вирішенні спорів про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини судам слід
звертати увагу на час відкриття
спадщини та дію актів цивільного
законодавства відповідно до п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Судам необхідно розмежовувати пропуск
строку для прийняття спадщини,
прийняття спадщини особами, які
постійно проживали зі спадкодавцем на
час відкриття спадщини, прийняття
спадщини шляхом вступу у володіння та
управління спадковим майном (ст. 549 ЦК
УРСР).

Передбачений ст. 549 ЦК УРСР
шестимісячний строк для прийняття
спадщини може бути продовжений судом
за заявою заінтересованої особи при
доведеності поважності причин його
пропуску. У разі продовження
зазначеного строку суд одночасно
вирішує питання про визнання за
позивачем права на належне йому майно,
що збереглося в натурі, або на грошові
суми, коли воно реалізоване.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
батько позивача ОСОБА_2 (а.с.3,5,6).

Також згідно даних Назарівської
сільської ради від 9 та 24 жовтня 2014 року
встановлено, що померлому на підставі
державного акту на право власності на
землю серія І-КР №010036 належить
земельна ділянка №230 площею 5,70 га, що
знаходиться на території Назарівської
сільської ради. Померлий мав двох
дітей: сина ОСОБА_2 та дочку ОСОБА_4 (а.с.7,
24).

Відповідно до листа Кіровоградської
районної державної нотаріальної
контори №704/01-09 від 27 жовтня 2014 року до
нотаріальної контори спадкоємці із
заявами про прийняття та відмову від
прийняття спадщини, яка залишилась
після смерті ОСОБА_2, не зверталися,
спадкова справа не заводилась,
свідоцтва про право на спадщину не
видавались (а.с.28-30).

Відповідно до пунктів 4,5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов»язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим кодексом.

Пленум Верховного Суду України у абз.2,3
п.1 вищезазначеної постанови №7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» роз»яснив, що
відносини спадкування регулюються
правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася
не раніше 1 січня 2004 року. У разі
відкриття спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу
Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у
тому числі щодо прийняття спадщини,
кола спадкоємців за законом. У разі
коли спадщина, яка відкрилася до
набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на
її прийняття не закінчився до 1 січня 2004
року, спадкові відносини регулюються
цим Кодексом.

При цьому, на час відкриття спадщини в
період чинності ЦК УРСР його нормами
було передбачено певні дії, які
свідчили про прийняття спадщини, у тому
числі прийняття спадщини шляхом вступу
у володіння та управління спадковим
майном (фактичне прийняття спадщини).
Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було
встановлено, що спадкове майно за
правом спадкоємства переходить до
держави, якщо жоден із спадкоємців не
прийняв спадщину. ЦК УРСР не
обмежувався строк для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом або заповітом, у тому числі й
для держави. Тому, якщо упродовж
встановленого шестимісячного строку
ніхто зі спадкоємців за законом або за
заповітом не прийняв спадщину,
вважається, що спадщина переходить до
держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК, згідно з якими
цей ЦК застосовується також до
спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким з спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом, слід
розуміти таким чином, що правила книги
шостої ЦК може бути застосовано лише до
спадщини, яка відкрилася після 1 липня
2003 року і не була прийнята ніким зі
спадкоємців, право на спадкування яких
виникло відповідно до норм статей 529 - 531
ЦК УРСР.

Із матеріалів справи вбачається, що
після смерті ОСОБА_2 спадщина
відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 1
липня 2003 року, і не була прийнята
позивачем, право на спадкування якого
виникло відповідно до ст.ст.529-531 ЦК
УРСР.

Таким чином, є правильним висновок суду
відносно того, що до даних
правовідносин не застосовуються
положення ЦК України.

Тобто, позивач, звернувшись в суд з
вказаним позовом, обрав невірний
спосіб захисту свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання відповідно до ст.ст.15,16 ЦК
України, що не позбавляє його права
звернення до суду у передбаченому
законом порядку.

Однак висновки суду у мотивувальній
частині рішення щодо пред»явлення
позову до неналежного відповідача та
відсутність поважних причин і обставин
для визначення додаткового строку, як
підстав для відмови у задоволенні
позову не ґрунтуються на вимогах
закону та підлягають виключенню, а
рішення суду - зміні відповідно до ст.309
ЦПК України, як постановлене при
неправильному застосуванні норм
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги не є
істотними, не ґрунтуються на законі та
зазначених висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 10
листопада 2014 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини
рішення висновок суду щодо
пред»явлення позову до неналежного
відповідача та відсутність поважних
причин і обставин для визначення
додаткового строку, як підстав для
відмови у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: