У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на нерухоме майно за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_9 укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит в сумі 15 000 доларів США, кінцевим терміном повернення якого є 23 листопада 2011 року. Крім того, 23 листопада 2006 року укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_9 передала ПАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. 27 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 укладено кредитну угоду та договір про видачу траншу, відповідно до яких ОСОБА_9 отримала кредит в сумі 80 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 27 лютого 2018 року. Того ж дня укладений договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення, АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. На момент смерті ОСОБА_9 мала заборгованість за кредитними договорами в сумі 645 611,50 грн. З огляду на зазначене ,ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з кожного з відповідачів по 158 475 грн шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором по 158 475 грн з кожного.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3, законним представником якого є ОСОБА_5, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 158 475 грн в межах вартості спадкового майна шляхом накладення стягнення на спадкове майно: нежитлове приміщення, АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4, законним представником якої є ОСОБА_5, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 158 475 грн в межах вартості спадкового майна шляхом накладення стягнення на спадкове майно: нежитлове приміщення, АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1;

Стягнуто з ОСОБА_7 користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 158 475 грн в межах вартості спадкового майна шляхом накладення стягнення на спадкове майно: нежитлове приміщення, АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 158 475 грн в межах вартості спадкового майна шляхом накладення стягнення на спадкове майно: нежитлове приміщення, АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із обов'язку спадкоємців сплатити суму боргу в межах вартості спадкового майна та з відсутності відомостей про правовий статус нерухомого майна.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, і наклав стягнення на передане спадкоємцям майно.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин

Судами встановлено, що 23 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_9 укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_9 отримала кредит в сумі 15 000 доларів США зі сплатою 16% річних за користування кредитними коштами, кінцевим терміном повернення якого є 23 листопада 2011 року.

23 листопада 2006 року у забезпечення виконання зобов'язань за цим договором укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_9 передала в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Також 27 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 укладено кредитну угоду та договір про видачу траншу, відповідно до яких ОСОБА_9 отримала кредит в розмірі 80 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 27 лютого 2018 року.

27 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 укладений договір іпотеки, предметом якої є нежитлове приміщення АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.

На момент смерті зобов'язання ОСОБА_9 за вищевказаними кредитними договорами залишились невиконаними, загальна сума заборгованості становить 645 611,50 грн (за курсом, що встановлений розпорядженням Національного банку України від 21 грудня 2008 року, за 100 доларів США - 770 грн), що складає 83 845,65 доларів США.

Заборгованість за кредитним договором № 1/757 від 23 листопада 2006 року станом на 21 грудня 2008 року складає 5 611,53 доларів США, з них 5 580 доларів США заборгованості за кредитом та 7,33 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Заборгованість за кредитним договором № 1/072 від 27 лютого 2008 року станом на 21 грудня 2008 року складає 78 234,12 доларів США, з них 77 170,87 доларів США заборгованості за кредитом та 1 063,25 доларів США заборгованості за відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов᾽язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщину входять усі права та обов᾽язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Як роз'яснено у п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов᾽язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов᾽язання фактично не пов᾽язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно з довідкою Другої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області спадкоємцями ОСОБА_9 є її батьки ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та неповнолітні діти -ОСОБА_4 і ОСОБА_3, законним представником яких призначено їх батька -ОСОБА_5

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Судами встановлено, що обсяг спадкового майна складається з квартири АДРЕСА_1, ринкова вартість якої відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 10 березня 2013 року складає 171 961 грн, та нежитлового приміщення АДРЕСА_2, ринкова вартість якого відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 10 березня 2013 року складає 461 939 грн.

Загальна вартість спадкового майна 633 900 грн.

Зі змісту уточненої позовної заяви ПАТ «ПриватБанк» вбачається, що банк просив звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Суд апеляційної інстанції ухвалив рішення, яким стягнув з відповідачів заборгованість в межах вартості спадкового майна шляхом накладення стягнення на спадкове майно, фактично змінивши предмет позову.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на суд апеляційної інстанції покладено обов'язок перевіряти в межах заявлених у суді першої інстанції позовних вимог законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини й усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, на вказане уваги не звернув, ототожнивши вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки із вимогами про накладення стягнення на майно, передане спадкоємцям в натурі; не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П.Гончар
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко