У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання: Демчук
Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДомофонСервісЗахід",
міського голови Хомка Володимира
Євгеновича, Житлово-комунального
підприємства "Галицьке", треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної шкоди,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника СПД ОСОБА_2-ОСОБА_7,
третьої особи- ОСОБА_4, прокурора Білери
І.В., перевіривши матеріали справи,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 березня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2, ТзОВ
"ДомофонСервісЗахід", міського голови
Хомка В.Є., ЖКП "Галицьке", треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної шкоди відмовлено за
недоведеністю.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
вказує, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи.

Вважає, що встановлення домофону без
згоди всіх без виключення мешканців
під'їзду є незаконним.

Крім того, вона є інвалідом першої
групи та не в змозі кожного разу
відчиняти двері під'їзду через домофон,
що утруднює доступ до її квартири
родичам, відвідувачам та медичним
працівникам.

Зазначає, що свідчення ОСОБА_6 та ОСОБА_4
є упередженими та не можуть братись до
уваги, оскільки вона знаходиться з ними
у неприязних відносинах.

Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що позивачем не доведено порушення
встановленням дверей та
аудіодомофонної системи у місці
загального користування, її права
користування квартирою, в якій вона
мешкає, оскільки вона забезпечена
необхідною кількістю електронних
ключів та їй встановлені домофонні
трубки.

Такий висновок відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1, є
інвалідом першої групи, що
стверджується довідкою Міністерства
охорони здоров'я України № 37718.

25 червня 2013 року мешканці під'їзду
АДРЕСА_2 з СПД ОСОБА_2 заключили договір
№ 422 - ДП/Р про встановлення системи
контролю і обмеження доступу (СКіОД).

Згідно додатку №1 до вказаного
договору його підписали та виступили
замовниками встановлення домофонної
системи мешканці двадцяти восьми із
тридцяти шести квартир під'їзду.

Таким чином, переважна більшість
мешканців під'їзду надали згоду на
замовлення і встановлення металевих
дверей з домофонним обладнанням, що
підтверджується їхніми підписами,
тобто волевиявлення мешканців під'їзду
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі, зазначений правочин
був спрямований на реальне настання
правових наслідків.

Крім того, судом встановлено та не
заперечується позивачем, що їй було
безкоштовно встановлено в квартирі
переговорні трубки до домофону та
надано електронні ключі від вхідних
дверей.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, належних та допустимих доказів,
у розумінні ст. 57-59 ЦПК України, які б
свідчили про те, що відповідачами були
порушені права позивача, нею суду
першої інстанції не надано. Не надано
таких доказів і в суді апеляційної
інстанції.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
влаштування у під'їзді вхідних дверей з
домофонною системою не порушує прав
ОСОБА_1, а навпаки спрямоване на
зберігання тепла в під'їзді, обмеження
доступу до під'їзду сторонніх осіб,
збереження чистоти у під'їзді та майна,
що є спільною власністю мешканців всіх
квартир під'їзду, а також на створення
безпечних і комфортних умов проживання
в будинку.

Невизнання волі більшості власників
квартир в під'їзді на встановлення
домофону суперечить вимога ст. 319 ЦК
України, за правилами якої при
здійсненні своїх прав та виконання
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства, усім власникам
забезпечуються рівні умови у
здійсненні їх прав, власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам та свободам громадян,
інтересам суспільства.

Доводи ОСОБА_1 про те, що у зв'язку із
станом здоров'я вона не може відчиняти
через домофон двері під'їзду своїм
відвідувачам, родичам та медичним
працівникам не заслуговують на увагу,
оскільки домофон встановлено в місці,
вказаному самою позивачкою, їй видано
13 електронних ключів, які, у разі
необхідності, вона може надати іншим
особам.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317, 325
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Максимчук З.М.