Провадження № 2/641/2595/2014
Справа № 641/5976/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року

м. Харків

Комінтернівський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого судді - Онупко
М.Ю.,

за участю секретаря - Вовк
К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 в якому просить стягнути з
відповідача аліменти на її утримання в
розмірі 1000 грн. щомісячно.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що перебувала у шлюбі з
відповідачем з 08.08.1976 року. 03.08.1994 року
шлюб між сторонами було розірвано,
однак вони продовжували проживати
однією сім'єю, вести спільне
господарство та мали спільний бюджет. У
2013 році відповідач покинув сім'ю.
Позивач зазначила, що вона є інвалідом 2
групи та отримує пенсію у розмірі 1049
грн., однак зазначених коштів їй для
підтримання нормального життєвого
рівня не вистачає. У зв'язку з
захворюванням вона потребує
постійного лікування, та враховуючи
зазначене не має можливості мати
додаткові джерела доходів. Відповідач
має можливість надавати матеріальну
допомогу, так як він має більші доходи
ніж позивач.

Позивач посилаючись на положення ст.
ст. 75, 76 СК України просила задовольнити
її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі, та
просила їх задовольнити. Зазначила, що
сторони у справі від шлюбу мають
спільного повнолітнього сина.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
пояснила, що позивач потребує значних
коштів на лікування на підтвердження
чого надані медичні документи, також
зазначила, що син позивача не надає їй
матеріальної допомоги. Враховуючи
наведене позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час, день та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

В наданих до суду запереченнях проти
позову заперечував в повному обсязі та
пояснив, що шлюб з позивачем був
розірваний 03 серпня 1994 року, тобто 20
років тому. Продовження
шлюбно-сімейних відносин після
розірвання шлюбу не було. Також
відповідач зазначив, що є пенсіонером
та отримує пенсію в розмірі 2565,31 грн. та
не має фінансової можливості
утримувати колишню дружину.

10.10.2013 року відповідач ОСОБА_2
зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 1954 року
народження, з якою до цього на протязі
декількох років підтримував фактичні
шлюбні відносини. Окрім того,
відповідач зазначив про те, що
зобов'язаний матеріально підтримувати
ОСОБА_4, яка отримує пенсію за віком в
розмірі 1069,15 грн., також на їх утриманні
перебуває син ОСОБА_4 - ОСОБА_5, 1979 року
народження, який є інвалідом другої
групи з психічного захворювання.

Представник відповідача ОСОБА_6 в
судовому засіданні проти позову
заперечувала в повному обсязі. Та
пояснила, що відповідач на даний час
не працює та є пенсіонером, у зв'язку з
чим отримує лише пенсію в розмірі 2565
грн., іншого джерела доходу не має.
Також зазначила про те, що відповідач
аліменти на утримання будь-яких осіб не
сплачує та хворіє на хронічний
алкоголізм.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання
не з'явився, про час, день та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, її
представника, представника
відповідача, свідка та дослідивши
наявні в матеріалах справи докази в їх
сукупності, приходить до висновку що
позов задоволенню не підлягає виходячи
з наступного.

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу, виданого 03 серпня 1994 року
Комінтернівським відділом реєстрації
актів цивільного стану м. Харкова,
актовий запис № 537, шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 розірвано (а.с. 4).

Судом встановлено, що від зазначеного
шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_7, 1978
року народження, що підтверджуються
свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від
19.04.1978 року виданого Палацом реєстрації
новонароджених (а.с.70).

Відповідно до пояснень позивача в
судовому засіданні та довідки до
акту огляду МСЕК Серія ХАР-07 № 013130
виданою Комінтернівською міжрайонною
медико-соціальною експертною комісією
вбачається, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2008 року
встановлена друга група інвалідності
(а.с. 6).

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є
сусідкою позивача та підтримує дружні
відносини з позивачем, іноді викликає
швидку допомогу, допомагає позивачу,
купує ліки. Також пояснила, що сторони у
справі раніше проживали однією сім'єю
разом з сином. Та зазначила, що
відповідач у справі зловживав
спиртними напоями. Також, вона знайома
з сином позивача, який мешкає разом із
матір'ю. На думку свідка, відповідач має
можливість надавати допомогу колишній
дружині, оскільки вона його доглядала.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 75 СК України
право на утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той з
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є
інвалідом І, ІІ, чи ІІІ групи.

Частиною 4 ст. 75 СК України встановлено,
що один із подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
прожитковий мінімум", прожитковий
мінімум - вартісна величина
достатнього для забезпечення
нормального функціонування
організму людини, збереження його
здоров'я набору продуктів харчування,
а також мінімального набору
непродовольчих товарів та
мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості.

Прожитковий мінімум визначається
нормативним методом у розрахунку на
місяць на одну особу, а також окремо
для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення: дітей віком до 6 років; дітей
віком від 6 до 18 років; працездатних
осіб; осіб, які втратили
працездатність.

До осіб, які втратили працездатність,
відносяться особи, які досягли
встановленого законом пенсійного віку,
особи, які досягли пенсійного віку, що
дає право на призначення пенсії на
пільгових умовах, та непрацюючі особи,
визнані інвалідами в установленому
порядку.

Згідно Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" прожитий
мінімум у 2014 році із розрахунку на одну
особу на місяць для працездатних осіб
встановлений на рівні 1218 грн., а для
непрацездатних осіб встановлений на
рівні 949 грн.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач на час розгляду справи
відносяться до осіб, які втратили
працездатність.

Відповідно до наданих відповідачем
довідок Управління Пенсійного фонду
України в Комінтернівському районі м.
Харкова № 100067/100 від 21 липня 2014 року та
№ 11438/13-28 від 07.10.2014 року, відповідач
ОСОБА_2 знаходиться на обліку в УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова,
отримує пенсію за віком у розмірі 2565,31
грн., та за період з травня 2014 року по
жовтень 2014 року має сукупний дохід у
розмірі 15283,67 грн. (а.с. 53, 98).

Позивач у судовому засіданні не
заперечувала того факту, що вона є
інвалідом з 1994 року та отримує пенсію у
розмірі 1049 грн.

Відповідно до довідки УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова
від 19.09.2014 року позивач ОСОБА_1
знаходиться на обліку в УПФУ у
Комінтернівському районі м. Харкова та
отримує пенсію по інвалідності в
розмірі 1049 грн. (а.с. 67).

Згідно до довідок з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців виданих Державною
реєстраційною службою України №19321873
від 19.09.2014 року та № 19407474 від 07.10.2014 року
відомості щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
відсутні (а.с. 72, 99).

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія
НОМЕР_2 виданого Рокитненською
сільською радою Нововодолазького
району Харківської області від 10.10.2013
року ОСОБА_2 та ОСОБА_9 перебувають у
шлюбі, який був зареєстрований 10.10.2013
року, актовий запис №1 (а.с.54).

Згідно до положень ч. 2 ст. 76 СК України
після розірвання шлюбу особа має право
на утримання, якщо вона стала
непрацездатною до розірвання шлюбу або
протягом одного року від дня
розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо її
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу.

Отже, судом при розгляді справи
встановлено, що як позивач ОСОБА_1 так
і відповідач ОСОБА_2, є непрацездатними
особами.

Разом з тим, судом під час розгляду
справи встановлено, що дохід позивача
ОСОБА_1 станом на сьогоднішній день
перевищує прожитковий мінімум, який
передбачений Законом України "Про
Державний бюджет на 2014 рік".

За таких обставин, у відповідності до
положень ч. 4 ст. 75 СК України ОСОБА_1 не
може вважатися особою, що потребує
матеріальної допомоги.

При цьому суд враховує, що право на
утримання непрацездатний або той, хто
потребує матеріальної допомоги, може
реалізувати лише за умови, що другий з
подружжя може надавати матеріальну
допомогу. Наявність такої можливості
визначається порівнянням доходів
кожного з подружжя, співвідношенням їх
з прожитковим мінімумом та з реальними
витратами кожного з подружжя. Само по
собі отримання одним з подружжя більш
високого доходу не є підставою для
відрахування частини його доходу на
користь іншого з подружжя.

Виходячи з наведеного, суд приходить
до висновку, що відповідач ОСОБА_2 є
непрацездатною особою, розмір його
щомісячного доходу є незначним, у
зв'язку з чим ОСОБА_2 не має
матеріальної можливості надавати
допомогу колишній дружині ОСОБА_1

Оцінивши в сукупності встановлені
обставини справи та відповідні їм
норми закону, суд дійшов до висновку,
про відсутність обґрунтованих підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1
щодо стягнення аліментів на її
утримання після розірвання шлюбу.

Суд виходить з того, що у даному
випадку відсутня правова підстава, яка
є обов'язковою умовою для стягнення
аліментів на утримання одного із
подружжя, а саме: потреба позивача в
матеріальній допомозі, з зв'язку з тим,
що її щомісячний дохід перевищує
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
що втратили працездатність, та
обґрунтованих заперечень відповідача
та представника відповідача про
неможливість надавати відповідачем
ОСОБА_2 матеріальну допомогу позивачу.

Окрім того, судом встановлено, що від
шлюбу у сторін є син - ОСОБА_7, який є
повнолітньою та працездатною особою,
та у відповідності до положень
Сімейного кодексу України має
обов'язок утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
допомоги.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
по зверненню фізичної чи юридичної
особи, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача на її користь аліментів в
розмірі 1000 грн. щомісячно задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд м.
Харкова протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. Ю. Онупко