АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Грицак Р.М. Провадження №
22-ц/789/560/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьми Р. М., Костіва О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
поданої його представником ОСОБА_2, на
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 25 березня 2014
року по справі за позовом Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року Львівський
державний університет внутрішніх
справ звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_1 про стягнення коштів

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 25 березня 2014
року позов Львівського державного
університету внутрішніх справ
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ 11 599 грн. 19 коп. витрат
пов'язаних з утриманням у вищому
навчальному закладі та 229 грн. 40 коп.
судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду
скасуватита ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Представник апелянта зазначає, що
Львівський державний університет
внутрішніх справ не є належним
позивачем, оскільки ОСОБА_1 перебував у
договірних відносинах із
Прикарпатським юридичним інститутом
(далі-ПЮІ), який на даний момент
перебуває на стадії припинення.
Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів того, що він є
правонаступником прав та обов'язків
ПЮІ. Поданий позивачем в останньому
судовому засіданні договір цесії
вважає укладеним з порушенням
процедури його укладення.

У судове засідання представники
апелянта ОСОБА_1- ОСОБА_2 та
Львівського державного університету
внутрішніх справ повторно не з'явились.
Про час і місце його повідомлені
належним чином.

ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, а звернувся із заявою про
відкладення розгляду справи в зв'язку з
його хворобою. Належних доказів про
наявність у нього захворювання, яке б
унеможливлювало його явку в судове
засідання, не подав.

Колегія вважає причини неявки в
судове засідання осіб, які беруть
участь у справі, неповажними, у зв'язку
з чим відповідно до вимог ст. 305,ч.2 ЦПК
України неявка цих осіб у судове
засідання не перешкоджає розглядові
справи.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Судом установлено, що відповідно
до наказу Прикарпатського юридичного
інституту Львівського державного
університету внутрішніх справ (надалі-
ПЮІ ЛьвДУВС) від 27.07.2007 року за № 174
ОСОБА_1 зараховано курсантом 1-го курсу
ПЮІ з присвоєнням спеціального звання
"рядовий міліції".

01 вересня 2007 року між ПЮІ ЛьвДУВС
(Виконавець), управлінням міністерства
внутрішніх справ України в
Тернопільській області (Замовник) та
ОСОБА_1 укладено договір про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 2.3.6.
вищевказаного договору ОСОБА_1
зобов'язувався у разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів внутрішніх справ по закінченні
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з його утриманням у
навчальному закладі згідно із
затвердженим розрахунком.

Наказом № 76 о/с від 20.04.2012 року
УМВС України в Тернопільській області
лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з
органів внутрішніх справ за п. 64"є"
"Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ" за порушення
трудової дисципліни. Відповідно
до п. 4.4. вищезазначеного договору в
разі відмови особи добровільно
відшкодувати витрати, стягнення їх
суми здійснюється у судовому порядку.

Згідно з довідкою-розрахунком № 37
від 28.02.2013 року сума витрат, що підлягає
відшкодуванню за утримання ОСОБА_1 у
ПЮІ ЛДУВС, складає 11 599 грн. 19 коп.

02 липня 2013 року між ПЮІ ЛьвДУВС
(Цедент) та Львівським державним
університетом внутрішніх справ
(Цесіонарій) укладено договір про
відступлення права вимоги, згідно з
умовами якого Цедент відступив, а
Цесіонарій набув прав вимоги за
договорами, що вказані в Додатку 1 та
Додатку 2 до цього Договору, в тому
числі і за договором про підготовку
фахівця у ВНЗ МВС України ОСОБА_1, рік
випуску 2011.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія вважає, що апеляційну
скаргу ОСОБА_1 слід відхилити.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до вимог п.2.3.6Договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
відповідач зобов'язаний відшкодувати
фактичні витрати, пов'язані з його
утриманням у навчальному закладі,
згідно із затвердженим розрахунком. У
зв'язку з відмовою в добровільному
порядку відшкодувати ці витрати права
позивача підлягають захисту шляхом
стягнення з відповідача суми витрат в
судовому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає рішення суду обґрунтованим та
таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Порядок відшкодування особами
витрат, пов'язаних з їх утриманням у
вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ України
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 01.03.2007 року № 313
"Про затвердження порядку
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах МВС України".

Відповідно до ст. 1 Порядку
визначено механізм відшкодування
особами, навчання яких за державним
замовленням у вищих навчальних
закладах МВС України прирівнюється до
проходження військової служби, витрат,
пов'язаних з їх утриманням у таких
закладах, у разі:

- дострокового розірвання
договору про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України
у зв'язку з небажанням особи
продовжувати навчання або порушенням
нею дисципліни;

- відмови від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу в органах
внутрішніх справ протягом перших трьох
років після закінчення навчання.

За змістом ст. 3 Порядку витрати
відшкодовуються згідно з договором про
підготовку фахівця в навчальному
закладі, який укладається між
навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням МВС
України та особою.

Аналогічні підстави
відшкодування витрат, пов'язаних з
утриманням осіб, навчання яких
здійснювалось за державним
замовленням, зазначені і в п. 3 Типового
договору про підготовку фахівців у
вищому навчальному закладі МВС
України, затвердженому наказом МВС
України № 150 від 14.05.2007 року.

В силу ст.ст. 512, ч. 1; 513, ч. 1 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язання вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Відповідно до договору цесії від
02 липня 2013 року до Львівського
державного університету внутрішніх
справ (надалі- ЛДУВС) перейшло право
вимоги за договором про підготовку
фахівця у ВНЗ МВС України від 01.09.2007
року, укладеним між ОСОБА_1 та ПЮІ ЛДУВС.

Згідно з пунктом 10 вказаного
договору МВС України, користуючись
повноваженнями головного розпорядника
бюджетних коштів, дозволило ЛДУВС
стягувати на свої рахунки кошти на
відшкодування витрат за утримання у
вищому навчальному закладі
випускників ПЮІ ЛДУВС, які не
відпрацювали в органах внутрішніх
справ 3 роки за відповідним договором
цесії (лист МВС України від 25.05.2013 року
№ 15/3-2930).

Доводи апелянта стосовно
порушення процедури укладення
вищезазначеного договору, а саме:
укладення його у двосторонній формі
без участі МВС України, який виступав
стороною у договорі про підготовку
фахівця у ВНЗ МВС України від 01.09.2007
року, та неповідомлення його про заміну
сторони в зобов'язанні спростовується
вищезазначеним положенням договору.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що ставиться.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до мотивованого висновку про те, що
відповідач зобов'язаний відшкодувати
витрати, понесені позивачем на його
навчання.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалене
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п. 1; 308; 313; 314;
317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 25 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий-підпис

Судді-два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько