У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 р. м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Попович О.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 06 травня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№k3xrF105060375 від 28 лютого 2008 року,
укладений між банком та ОСОБА_2

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що за умовами
зазначеного договору ОСОБА_2 отримав
кредит в розмірі 5 018,00 гривень.
Взятих на себе зобов'язань відповідач
не виконував, у зв'язку з чим станом на 05
квітня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 49 728,16 грн.

Рішенням Комсомольського міського
суду від 25 лютого 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 06 травня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення про
задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та невірне
застосування норми матеріального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 06 травня 2014 року, залишити в силі
рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 25 лютого 2014
року.

Вивчивши касаційну скаргу вважаю, що у
відкритті касаційного провадження
слід відмовити, оскільки касаційна
скарга є необґрунтованою і викладені в
ній доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову
Публічному акціонерному товариству
комерційний банк «ПриватБанк», суд
першої інстанції виходив з того, що
світлини обличчя відповідача на
наданій банком його паспорту з
кредитної справи та копії паспорту, що
була надана ОСОБА_2 суду, різняться, а
тому суд дійшов висновку, що
відповідачем кредитний договір не
укладався.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що ОСОБА_2 не спростовано та не доведено
не укладання ним кредитного договору,
позов про визнання кредитного договору
ним не заявлявся і не був предметом
розгляду.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами, суд апеляційної інстанції
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягали
застосуванню, повно та всебічно
дослідив обставини справи та наявні у
справі докази, надав їм належну оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів по справі.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного
провадження, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 06 травня 2014 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я
О.В. Попович