Ухвала

іменем україни

14 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права власності в
порядку спадкування за законом за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_6, ОСОБА_4
звернулась до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 29 лютого 1992 року
ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7,
після чого вони стала проживати за
адресою: АДРЕСА_1 в тій частині будинку,
яка за законом належала на праві
власності батьку ОСОБА_7 - ОСОБА_8 11
квітня 1992 року ОСОБА_6 була
зареєстрована за вказаною адресою.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька -
ОСОБА_4 2 липня 2002 року ОСОБА_8 оформив
заповіт на ім'я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_8 помер, після його смерті
відкрилась спадщина, яка складалась з
1/3 частки будинку. На день смерті із
ОСОБА_8 проживали його син ОСОБА_7 з
родиною, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Інші 2/3 частки
спірного будинку належать на праві
власності ОСОБА_5,матері ОСОБА_7, який
фактично прийняв спадщину після смерті
свого батька, але відповідного
свідоцтва за життя не оформив.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, будь-яких
розпоряджень щодо свого майна не
залишав. Оскільки ОСОБА_7 за життя не
оформив свої права після смерті
батька,вони не можуть оформити свої
спадкові права, а тому просила визнати
за нею право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7 на 1/9 частку будинку за кожною.

Під час розгляду справи ОСОБА_6
відмовилась від позову, яка прийнята
судом, а ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовною заявою, посилаючись на те, що
вона є спадкоємцем за законом після
смерті батька, який за життя не залишив
жодних розпоряджень щодо свого майна. У
встановленому порядку вона звернулась
до нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини, її баба свій намір про
прийняття спадщини не висловила, заяв
до нотаріальної контори не подавала.
Просила встановити факт прийняття
ОСОБА_7 спадщини у вигляді 1/3 частки
вказаного будинку за заповітом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька, ОСОБА_8;
встановити факт прийняття нею спадщини
у вигляді 1/3 частини будинку
за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її
батька, ОСОБА_7; визнати за нею право
власності на 1/3 частку будинку за
законом після смерті її батька, ОСОБА_7

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 30 квітня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.
Встановлено факт прийняття ОСОБА_7
спадщини 1/3 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 за законом після смерті батька,
ОСОБА_8, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано
за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку
цього домоволодіння за законом після
смерті її батька, ОСОБА_7, що помер
ІНФОРМАЦІЯ_3. В іншій частині
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 27 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення. Встановлено
факт прийняття ОСОБА_7 спадщини у
вигляді 32/100 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 за заповітом після його батька
ОСОБА_7, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3.
У іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Скасовуючи рішення суду та частково
задовольняючи позов, апеляційний суд
на підставі доказів, поданих сторонам,
які належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що
позивачка має право на спадкування за
законом, але лише на половину спадщини,
як дочка, так як на іншу половину
спадщини має право мати спадкодавця,
відповідачка, яка, будучи
зареєстрованою за місцем спадщини,
проживала зі своїм сином, і, таким
чином, прийняла спадщину.

Доводи касаційної скарги, крім того,
фактично стосуються лише переоцінки
доказів, що знаходиться поза межами
повноважень суду касаційної інстанції
(ст. 335 ЦПК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 27 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д.
Луспеник