У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Наумчука М.І.,

Мартинюка В.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» в особі відділення
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Надра»
Ужгородське регіональне управління до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Іршавського
районного суду Закарпатської області
від 14 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра» в
особі відділення публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» Ужгородське регіональне
управління (далі - ПАТ КБ «Надра»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на
неналежне виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором від 11 березня 2008 року,
унаслідок чого утворилася кредитна
заборгованість у розмірі 516 477 грн. 06
коп., яку ПАТ КБ «Надра» й просило
стягнути з відповідача на користь
банку.

Рішенням Іршавського районного суду
Закарпатської області від

14 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду

Закарпатської області від 4 лютого 2004
року, позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Надра» кредитну заборгованість у
розмірі 516 477 грн. 06 коп. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення Іршавського районного суду
Закарпатської області від 14 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 4 лютого 2014
року скасувати й передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позов ПАТ КБ «Надра», суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із доведеності та
обґрунтованості вимог банку, оскільки
відповідачем допущено порушення умов
кредитного договору щодо належного і
своєчасного погашення кредиту.

Проте з таким висновками суду
повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судом установлено, що 11 березня 2008
року між ВАТ КБ «Надра»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав відповідачу кредит у
розмірі 25 900 євро, зі сплатою 12,99 % річних
строком до 11 березня

2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором між сторонами 12
березня 2008 року було укладено договір
іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_3
передав в іпотеку банку жилий будинок
та земельну ділянку площею 0,10 га, що
розташовані по АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань виникла кредитна
заборгованість, розмір якої станом на 9
жовтня 2013 року складає 516 477 грн. 06 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530
ЦК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Отже, неустойка є забезпеченням
виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), як
зазначено у ч. 1 ст. 549 ЦК України, є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК
України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Правова природа пені така, що строк
позовної давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій на порушення вимог

ст. 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України на
зазначені положення закону уваги не
звернули; заперечень відповідача щодо
неукладення кредитного договору та
неотримання кредитних коштів, а також
доводів щодо здійснення підпису від
його імені іншою особою належним чином
не перевірили; не встановили усі дійсні
обставини справи, що мають визначальне
значення для її

правильного вирішення, в достатньому
обсязі не дослідили умови укладеного
між сторонами кредитного договору й не
визначилися з тим, чи дотримані вони
позивачем й чи виникло у останнього
право дострокової вимоги повернення
всієї суми заборгованості за кредитом;
не з'ясували, які виплати здійснював
відповідач у рахунок погашення взятих
у позивача кредитів й, відповідно, не
встановили дійсного розміру кредитної
заборгованості, взявши за основу
розрахунок позивача, не перевірили
його правильності з урахуванням
заперечень ОСОБА_3 щодо розміру пені,
який на його думку невірно розраховано.

При цьому суди обох інстанцій
належним чином не перевірили період, за
який відбулося нарахування пені, з
урахуванням встановлених договорами
термінів виконання зобов'язань й,
відповідно, дотримання позивачем
строку позовної давності для
пред'явлення вимог про стягнення пені,
не встановили й не зазначили у рішенні
дійсного розміру кредитної
заборгованості в межах встановленого
строку позовної давності.

Крім того, розглянувши справу у
відсутності відповідача

ОСОБА_3, суди допустили суттєву
неповноту у з'ясуванні дійсних
обставин справи та у порушення вимог
ст. 143 ЦПК України не вирішили питання
щодо призначення почеркознавчої
експертизи, з урахуванням заявлених
відповідачем клопотань.

Викладене вище свідчить про неповне
встановлення судами як першої, так і
апеляційної інстанцій фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим
відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду
Закарпатської області від 14
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 4 лютого 2014 року скасувати.

Справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» в особі відділення
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Надра»
Ужгородське регіональне управління до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6- 9077 св 14Категорія:Головуючий
у першій інстанції: Сойма М.М.
Доповідач: Мартинюк В.І.