АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/7653/14
Головуючий 1-ї інстанції Боговський
Справа № 641/6610/14-ц
Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: спори, що виникають з
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна
С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 17 вересня 2014 року по справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» в особі
філії товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ
«Приватбанк» або Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 (відповідач-1),
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» в особі
філії товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова
(надалі - ТОВ «УФА «Верус» або
відповідач-2), в якому просило:
1.стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
№DNH4КР70720032 від 14.09.2005року в сумі 38
408,86грн.; 2.стягнути солідарно з ТОВ «УФА
«Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус»
у Комінтернівському районі м. Харкова
та ОСОБА_1 на їх користь 200,00грн.;
3.відшкодувати понесені судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
14.09.2005року між ОСОБА_1 та Банком був
укладений кредитний договір
№DNH4КР70720032, відповідно до умов якого
він отримав кредит в розмірі 3 381,30грн.
зі сплатою за користування кредитом
25,08% (відсотків) на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, строком на
24 місяця, з цільовим призначенням -
придбання автомобіля марки Опель
моделі «Омега», державний
реєстраційний НОМЕР_1. Банк виконав
свої зобов'язання, надавши
позичальнику кредитні кошти у
вищезазначеному розмірі. Але,
відповідач-1 взяті на себе зобов'язання
виконував не належним чином, а саме
сплату кредитних сум проводив
несвоєчасно та не в повному розмірі.

З метою забезпечення виконання
відповідача-1 за вищеназваним
кредитним договором, 22.03.2011року між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ТОВ «УФА «Верус» в
особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова
укладено договір поруки, згідно умов
якого боржник і поручитель
відповідають перед Банком як солідарні
боржники, розмір відповідальності
поручителя встановлюється в сумі
200,00грн.

У судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача ПАТ КБ
«Приватбанк» - Катеринюк В.В. заявлені
вимоги підтримав і просив їх
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав,
вказуючи, що позивачем пропущено без
поважних причин строк позовної
давності, а тому просив до даних
правовідносин застосувати позовну
давність.

Відповідач ТОВ «УФА «Верус» про час і
місце розгляду справи повідомлявся у
встановленому законом порядку, про
причини неявки свого представника не
повідомив.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року в
позові ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на не повне з'ясування обставин справи
та на неналежну оцінку наданим доказам.

Інші сторони рішення місцевого суду в
апеляційному порядку не оскаржують.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість судового рішення,
апеляційний суд з'ясовує чи були
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти); якими
доказами мотивовано рішення, належними
чи допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримані та
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем-1 подана заява про
застосування до даних правовідносин
строку позовної давності, а позивачем
не надано доказів поважності пропуску
цього строку.

Проте, погодитися з таким висновком
колегія суддів не може, оскільки суд
дійшов його без повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

Судовим розглядом встановлено, що 14
вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ
«Приватбанк» було укладено кредитний
договором №DNH4КР70720032, згідно з яким він
отримав кредит в розмірі 3 381,30грн., зі
сплатою за користування кредитом 25,08%
(відсотків) на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, строком на
24 місяця, з цільовим призначенням -
придбання автомобіля марки Опель
моделі «Омега», державний
реєстраційний НОМЕР_1.

Банк виконав взяті на себе
зобов'язання, надав позичальнику
вищевказані кредитні кошти. Але,
відповідач-1 взяті на себе зобов'язання
виконував не належним чином, а саме
сплату кредитних сум проводив
несвоєчасно та не в повному розмірі.

Із ухвали Дзержинського районного суду
м. Харкова від 20 лютого 2009 року
вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк»
звертався 02.02.2009року до суду із заявою
про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в
розмірі 9 119,22грн. за кредитним
договором №DNH4КР70720032. На підставі цієї
заяви видавався судовий наказ, який у
подальшому за заявою ОСОБА_1 було
скасовано.

З метою забезпечення виконання
відповідачем-1 зобов'язань за
вищеназваним кредитним договором,
22.03.2011року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ
«УФА «Верус» у Комінтернівському
районі м. Харкова було укладено
договір поруки, згідно умов якого
боржник і поручитель відповідають
перед Банком як солідарні боржники,
розмір відповідальності поручителя
встановлюється в сумі 200,00грн.

Згідно п.п.5.5. кредитного договору
терміни позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів
встановлюються сторонами тривалістю -
п'ять років (а.с.9).

Як свідчать матеріали справи, станом на
19.07.2013року утворилася заборгованість
по сплаті кредитних коштів, яка згідно
наданого Банком розрахунку
складається із: 2 460,24грн. -
заборгованість за кредитом; 11 958,46грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 21 875,45грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи: 500,00грн- - (фіксована частина), 1
814,71грн. - штраф (процентна складова).

Згідно цього розрахунку, відповідачем-1
останній платіж по погашенню сум за
кредитним договором проведено -
23.05.2005року. Отже, п'ятирічний строк
позовної давності починається з
23.06.2005року, тобто коли ОСОБА_1 повинен
був провести черговий щомісячний
платіж. Таким чином, 5-ти річний строк
позовної давності повинен закінчиться
23.06.2010року. Оскільки 16.02.2009року судом
видавався судовий наказ на підставі
заяви Банку про стягнення з
відповідача-1 заборгованості за цим
кредитним договором, тому строк
позовної давності перервався і з
моменту скасування цього судового
наказу ухвалою Дзержинського
районного суду м. Харкова від 20.02.2009року
- розпочався заново. З цим позовом до
суду Банк звернувся - 29.10.2013року, тобто в
межах 5-ти річного строку позовної
давності. За таких обставин, підстав
для застосування норм матеріального
права, які регулюють позовну давність у
суду не було.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного судочинства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник уважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором чи
законом.

Нормами ст.1050 ЦК України також
передбачено, що якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити гроші відповідно
до ст.625 ЦК України незалежно від сплати
процентів, належних йому згідно з
вимогами ст.1048 ЦК України.

Отже, належним виконанням
зобов'язання з боку відповідача-1 є
повернення кредиту в строки, у розмірі
та у валюті, визначеним кредитним
договором.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконанням ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (ч.1ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ч.1 та ч.2
ст.554 ЦК України).

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки (штрафу, пені) може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може
зменшити розмір неустойки (штрафу,
пені), що підлягає стягненню,
враховуючи при цьому, зокрема занадто
високий її розмір порівняно зі
збитками споживача, ступінь виконання
зобов'язання, майновий стан сторін, їх
майнові та інші інтереси, що
заслуговують на увагу. При цьому
зменшення розміру неустойки - це право
суду. Суд може прийняти рішення про
зменшення розміру неустойки як за
власною ініціативою, так і за
клопотанням відповідача, однак у
останньому випадку відповідач, що
звертається із клопотанням, повинен
довести наявність підстав для
зменшення неустойки.

У заяві, поданої ОСОБА_1 до суду
12.06.2014року, останній просив застосувати
до даних правовідносин положення ч.3
ст.551 ЦК України, але ним не надано
будь-яких доказів які б заслуговували
на увагу.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
можливе застосувати положення ч.3 ст.551
ЦК України та зменшити розмір суми
нарахованої неустойки з 21 875,45грн. до 2
460,24грн., тобто до розміру фактично
несплаченої основної суми боргу по
кредиту, з урахуванням того, що ця сума
значно її перевищує, зокрема у вісім
разів.

Отже, сума заборгованості за кредитним
договором, що підлягає стягненню з
ОСОБА_1 на користь Банку, становить - 19
193,65грн., з яких: 2 460,24грн. -
заборгованість за кредитом; 11 958,46грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 2 460,24грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, штрафи:
500,00грн- - (фіксована частина), 1 814,71грн. -
штраф (процентна складова).

Також, з ОСОБА_1 на користь Банку
відповідно до положень ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню судові витрати,
які складаються із: судового збору по
сплаті позовної заяви - 114,70грн.,
судового збору при подачі апеляційної
скарги - 193,05грн., а всього 307,75грн.

Окрім того, з боржника ОСОБА_1 та
поручителя ТОВ «УФА «Верус» на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають
стягненню в солідарному порядку -
200,00грн.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено
з порушенням норм закону, тому воно
підлягає скасуванню з ухваленням у
справі нового рішення - про часткове
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк».

Згідно п.п.1),4) ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи, та порушення
або неправильне застосування норм
матеріального бо процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись
ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.1),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319
ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
Банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року
скасувати і ухвалити у справі нове
рішення, яким позов публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агентство
«Верус» в особі філії товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агентство
«Верус» у Комінтернівському районі м.
Харкова, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№DNH4КР70720032 від 14.09.2005року в сумі - 19
193,65грн. та судові витрати в розмірі
307,75грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» в особі
філії товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова, на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором №DNH4КР70720032 від
14.09.2005року в сумі - 200,00грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -