Справа № 148/917/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( Заочне )

02 червня 2014 року
Тульчинський районний суд Вінницької
області

В складі :
головуючого судді Робак С.О.

при
секретарі Грох Т.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Тульчині,
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виділення частки із спільного майна,

В С Т
А Н О В И В:

В квітні 2014 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про виділення частки із спільного
майна.

Обгрунтовуючи свої позовні
вимоги, позивач посилалась на те, що
02.10.1999 року вона та ОСОБА_3
зареєстрували шлюб. Будучи в шлюбі вони
купили: житловий будинок, позначений
літерою «А», загальною площею 176,5 кв.м.,
житловою площею 95,0 кв.м, з житловою
прибудовою, позначеною літерою «А1», з
погребом, позначеним літерою «А1/під», з
тамбуром, позначеним літерою «а», з
вхідними майданчиками, позначеними
літерами «а1» і «а2», з сараєм-гаражем,
позначеним, літерою «Б», розташований в
АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0, 1097
га, призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
розташовану в АДРЕСА_1.

Рішенням Тульчинського
районного суду від 24 жовтня 2005 року їх
договір купівлі-продажу будинку та
земельної ділянки було визнано дійсним
та за її чоловіком ОСОБА_3 було визнано
право власності на даний будинок і
земельну ділянку, на якій знаходиться
даний будинок за адресою АДРЕСА_1. Так
як даний житловий будинок та земельна
ділянка були куплені спільно в шлюбі,
то дане нерухоме майно являється
спільним майном подружжя на праві
спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік
ОСОБА_3 помер і з цього часу відкрилася
спадщина на його майно. Про прийняття
спадщини вона звернулась в нотаріальну
контору з заявою. Однак, спадкоємцями
першої черги також являється мати її
чоловіка ОСОБА_2, яка на момент смерті
проживала разом з ним. ОСОБА_2 не дає
згоду на отримання нею свідоцтва про
право власності на 1/2 частину даного
житлового будинку та земельної
ділянки.

Відповідно до ст. 370 ЦК
України вона має право на виділ частки
із майна, що є спільною сумісною
власністю.

Просить постановити рішення,
яким виділити її частку із майна, що є
спільною сумісною власністю, а саме 1/2
частину житлового будинку та земельної
ділянки, розташованих в АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не
з'явилась. Направила суду заяву, в якій
просить справу розглянути в її
відсутність. Позовні вимоги підтримує
і просить їх задовольнити. Проти
постановлення заочного рішення не
заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, хоча належним чином була
повідомлена про час і місце розгляду
справи.

Суд вважає можливим розглянути справу
у відсутність сторін з постановленням
заочного рішення, так як проти цього не
заперечує позивач.

Дослідивши матеріали
цивільної справи, з'ясувавши дійсні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що позов слід задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК
України, а також правильно витлумачив
ці норми.

Обгрунтованим визнається
рішення ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання : чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані ( пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Так, при розгляді справи
судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні
встановлено, що 02.10.1999 року позивач та
ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що
підтверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу ( а.с.14). Будучи в
шлюбі сторони купили : житловий
будинок, позначений літерою «А»,
загальною площею 176,5 кв.м., житловою
площею 95,0 кв.м, з житловою прибудовою,
позначеною літерою «А1», з погребом,
позначеним літерою «А1/під», з тамбуром,
позначеним літерою «а», з вхідними
майданчиками , позначеними літерами
«а1» і «а2», з сараєм-гаражем,
позначеним, літерою «Б», розташований в
АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0, 1097
га, призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
розташовану в АДРЕСА_1.

Рішенням Тульчинського
районного суду від 24 жовтня 2005 року
даний договір купівлі-продажу будинку
та земельної ділянки було визнано
дійсним та за ОСОБА_3 було визнано право
власності на даний будинок і земельну
ділянку, на якій знаходиться даний
будинок за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується копією рішення
Тульчинського районного суду від 24.10.2005
року (а.с.24), державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 810131 (а.с.7), витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно ( а.с.
25).

Відповідно до ст. 60 СК України
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Дана норма закону кореспондується із
ч.3 ст.368 ЦК України, відповідно до якої
майно, набуте подружжям за час шлюбу є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлене договором чи
законом.

Таким чином, житловий будинок
з господарськими будівлями, земельна
ділянка, що розташовані по АДРЕСА_1, які
були придбані ОСОБА_3 під час шлюбу з
ОСОБА_1 є їх спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Відповідно до ст. 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Таким чином, частка позивача в
спільній сумісній власності складає 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та земельної
ділянки, розташованих в АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер, що підтверджується копією
свідоцтва про його смерть серії
НОМЕР_1, виданого 30 липня 2013 року
виконкомом Кинашівської сільської
ради Тульчинського району ( а.с.17 ).

Відповідно до ст. 1220 ЦК
України після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина, до складу якої згідно ст. 1218
ЦК України входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Тобто ОСОБА_3 мав право на момент смерті
на 1/2 частину житлового будинку з
відповідною часткою господарських
будівель та споруд та на 1/2 частину
земельної ділянки, призначеної для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, розташованих
АДРЕСА_1.

Згідно ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення за
допомогою дослідження показів свідків,
письмових та речових доказів,
висновків експертів.

У відповідності до ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Обов'язок по доказуванню
обставин, викладених в позові
покладений саме на позивача.

Враховуючи вищевикладені
обставини, норми матеріального права з
урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України відповідачем належними
доказами в судовому засіданні не
спростовані доводи позовної заяви.

На підставі ст.41 Конституції України,
ст.ст.370 ЦК України, ст. 60, 62, 70 СК України,
ст.ст.4, 8, 58, 59, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд,-

В И
Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 із майна, що є
спільною сумісною власністю 1/2 частину
житлового будинку, позначеного літерою
«А», загальною площею 176,5 кв. м.,
житловою площею 95,0 кв. м, з житловою
прибудовою, позначеною літерою «А1», з
погребом, позначеним літерою «А1/під», з
тамбуром, позначеним літерою «а», з
вхідними майданчиками, позначеними
літерами «а1» і «а2», з сараєм-гаражем,
позначеним, літерою «Б», розташованого
в АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної
ділянки площею 0, 1097 га, призначеної для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, розташованих в
АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення до Тульчинського районного
суду.

Суддя: