Справа № 738/681/14-ц
№ провадження 2/738/179/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Мена

Менський pайонний суд Чеpнiгiвської
областi в складi:

головуючого - суддi Волошиної Н.В.

з участю секpетаpя Костюка І.А.

представника органу опіки та
піклування Менської РДА -

Песоцької Т.А., відповідача -
ОСОБА_3

розглянувши у вiдкpитому судовому
засiданнi в залі суду м. Мена
Чернігівської області цивільну спpаву
за позовом органу опіки та піклування
Менської районної державної
адміністрації в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року орган опіки та
піклування Менської районної
державної адміністрації в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів. Позов мотивований
тим, що відповідач ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
утриманню та вихованню доньки, не
цікавиться станом її здоров'я та
успіхами у навчанні, не допомагає
матеріально, не працює, вживає
алкогольні напої, веде аморальний
спосіб життя, що свідчить про свідоме
ухилення від виконання батьківських
обов'язків. Мати дитини - ОСОБА_5 була
позбавлена батьківських прав рішенням
Менського районного суду
Чернігівської області від 19 грудня 2009
року. Неповнолітня ОСОБА_4 проживала у
м. Мена з бабусею по лінії матері -
ОСОБА_6, яка влітку 2013 року разом з
онуками переїхала на постійне місце
проживання в м. Чернігів. 19 вересня 2013
року неповнолітня ОСОБА_4 по
самозверненню була прийнята до центру
соціально-психологічної реабілітації
у м. Чернігові як така, що опинилася в
складних життєвих обставинах, а 04
лютого 2014 року звернулася до служби у
справах дітей Менської
райдержадміністрації з проханням
вирішити питання про позбавлення
батьківських прав її батька - ОСОБА_3.
Також позивач просить стягнути з
відповідача аліменти на утримання
неповнолітньої дитини в розмірі не
менше 30 % прожиткового мінімуму доходів
громадян для дитини відповідного віку,
щомісячно, до досягнення дитиною
повноліття.

Ухвалою Менського районного суду
Чернігівської області від 27 березня 2014
року та протокольною ухвалою суду від 07
квітня 2014 року до участі у справі в
якості третіх осіб залучено
Чернігівський центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей та виконавчий комітет Менської
міської ради Менського району
Чернігівської області як орган опіки
та піклування.

У судовому засіданні представник
органу опіки та піклування Менської
районної державної адміністрації
підтримала позовні вимоги та просила
задовольнити позов, посилаючись на
обставини, викладені в позові.

Представники органу опіки та
піклування Менської міської ради
Менського району Чернігівської
області та Чернігівського центру
соціально-психологічної реабілітації
дітей в судове засідання не з'явилися,
надали суду заяви про розгляд справи
без їх участі та підтримали позовні
вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив не позбавляти його батьківських
прав, посилаючись на те, що він ніколи
не ухилявся від утримання доньки,
завжди мав бажання з нею спілкуватися,
але йому не дозволяла цього роботи
бабуся доньки по лінії матері - ОСОБА_6
та її сім'я. Він по можливості завжди
допомагав доньці матеріально, оскільки
працював і мав таку можливість, купував
необхідні речі для школи, вона
періодично проживала разом з ним та
навчалася у гімназії в м. Мені, поки не
виїхала з бабусею у м. Чернігів, куди
саме йому не було відомо. На даний час
вони з донькою порозумілися й він має
намір і бажання найближчим часом
забрати її з центру та хоче, щоб дитина
проживала разом з ним. З метою
створення належних умов для проживання
доньки працевлаштувався та розпочав
ремонт в будинку своєї матері у с.
Киселівка Менського району, де й має
намір проживати з дитиною.

Заслухавши пояснення представника
органу опіки та піклування Менської
районної державної адміністрації,
відповідача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» - виховання в сім'ї
є першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язанні виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Відповідно до статей 150, 151 Сімейного
кодексу України, батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя, поважати дитину. Передача дитини
на виховання іншим особам не звільняє
батьків від обов'язку батьківського
піклування щодо неї. Батьки мають
переважне право перед іншими особами
на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного
кодексу України батьки можуть бути
позбавлені судом батьківських прав у
випадках їх винної поведінки, зокрема,
якщо буде встановлено, що вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 16 постанови від 30 березня
2007 року № 3 „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони, маючи реальну
можливість, свідомо не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дітей, їх
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
огляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання: не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Судом встановлено, що батьками
неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_1, виданим повторно відділом
державної реєстрації актів
громадянського стану Менського
районного управління юстиції 08 грудня
2000 року та повним витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян щодо актового запису про
народження № (а.с.9-11).

Відповідно до довідки №122-2.14/04 від 19
квітня 2008 року, виданої відділом
реєстрації актів цивільного стану
Ставищенського районного управління
юстиції Київської області, 29 вересня 2001
року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_8 та після реєстрації шлюбу їй
присвоєно прізвище «ОСОБА_5».

Рішенням Менського районного суду
Чернігівської області від 19 січня 2009
року ОСОБА_5 позбавлено батьківських
прав стосовно малолітніх дітей, в тому
числі стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Малолітніх дітей передано для
опікування органу опіки та піклування
Менської міської ради (а.с.42-43).

За повідомленням Чернігівського
центру соціально-психологічної
реабілітації дітей №01-23/56 від 20 вересня
2013 року, адресованого начальнику
служби у справах дітей Менської
райдержадміністрації, 19 вересня 2013
року до центру по самозверненню була
прийнята ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку
зі складними життєвими обставинами.
Остання 04 лютого 2014 року звернулася до
служби у справах дітей Менської РДА із
заявою з приводу вирішення питання про
позбавлення її батька - ОСОБА_3
батьківських прав, оскільки він з нею
не спілкується, не цікавиться її життям
та здоров'ям, матеріально не підтримує.

Органом опіки та піклування Менської
районної державної адміністрації
Чернігівської області надано висновок
від 20 лютого 2014 року про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
стосовно його неповнолітньої доньки -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Аналогічний висновок надав орган опіки
та піклування Менської міської ради
Менського району Чернігівської
області від 27 квітня 2014 року за № 70
зазначивши, що ОСОБА_3, будучи присутнім
на засіданні виконкому, не надав
чітких пояснень з приводу того, чому
рідко спілкується з донькою, не
утримує її та не займається її
вихованням, крім того, посилається на
повідомлення Менської районної
гімназії, згідно з яким батько жодного
разу не був в школі, відповідно до Акту
обстеження побутових умов проживання
від 18 квітня 20014 року проживає у м. Мена
у своєї співмешканки, яка заперечує,
щоб дитина проживала разом з ними.

Так, дійсно, як вбачається з довідки
Менської районної гімназії Менської
районної ради Чернігівської області
від 29 січня 2014 року, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, була ученицею районної
гімназії, яку відвідувала не
систематично, мала пропуски занять без
поважних причин, не завжди мала
охайний вигляд, не була повністю
забезпечення шкільним приладдям. За
час навчання в гімназії батько
дівчинки участь у її вихованні не
приймав, не цікався її життям та
навчальним процесом, за час навчання
дитини жодного разу не з'являвся у
школі, не спілкувався з вчителями, не
відвідував батьківських зборів (а.с.6).

Відповідно до роз'яснень, викладених у
зазначеній вище постанові Пленум
Верховного Суду України, позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей. А це
означає, що ця міра застосовується
судом тоді, коли всі інші заходи впливу
виявились безрезультатними.

Пред'явленню позову про позбавлення
батьківських прав має передувати
велика профілактична, попереджувальна
робота з неблагополучними батьками.
Зазвичай попереджувальну роботу з
батьками, які не забезпечують
виховання дітей, здійснюють в першу
чергу органи опіки та піклування. Таку
ж попереджувальну роботу мають право
проводити й інші органи, зокрема служба
у справах дітей. Суд також може бути
органом, який здійснює профілактичні
міри, оскільки у виняткових випадках
при доведеності винної поведінки
когось із батьків при розгляді справи
про позбавлення батьківських прав з
урахуванням характеру його поведінки,
особистості й інших конкретних
обставин, суд вправі відмовити в
задоволенні позову про позбавлення
батьківських прав і попередити
відповідача про необхідність зміни
свого ставлення до виховання дитини і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків. На це орієнтує
суди нижчих ланок Пленум Верховного
Суду України (п.18 вищезазначеної
постанови).

Положеннями статей 9, 27 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року
(набрала чинності для України 27 вересня
1991 року), передбачено, що
Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини, яке
може бути необхідним у тому чи іншому
випадку, наприклад, коли батьки
жорстоко поводяться з дитиною або не
піклуються про неї.

Батько (-ки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до
національних умов і в межах своїх
можливостей вживають необхідних
заходів щодо надання допомоги батькам
та іншим особам, які виховують дітей, у
здійсненні цього права і у випадку
необхідності надають матеріальну
допомогу і підтримують програми,
особливо щодо забезпечення дитини
харчуванням, одягом і житлом.

Таким чином, суд на стадії розгляду
справи може застосувати заходи щодо
збереження батьківських прав, оскільки
позбавлення батьківських прав повинно
бути заходом, який застосовується
після того, як всі інші засоби впливу на
батьків виявились безрезультатними.

Як встановлено судом, профілактичні
бесіди з відповідачем з приводу
невиконання ним батьківських
обов'язків не проводилися, а підставою
звернення до суду була заява
неповнолітньої ОСОБА_4 про позбавлення
ОСОБА_3 батьківських прав.

Проте, під час розгляду справи остання
звернулася до суду із заявою, в якій
просила не позбавляти батька - ОСОБА_3
батьківських прав стосовно неї,
оскільки вони відновили з ним
спілкування і вона хоче проживати з
ним. Зазначене підтверджується
письмовими поясненнями директора
Чернігівського центру
соціально-психологічної реабілітації
дітей про те, що ОСОБА_3 відвідував свою
доньку та звертався до адміністрації
центру з питання щодо можливості
забрати дитину з центру.

Для позбавлення батьківських прав
недостатньо впевнитися в невиконанні
батьками обов'язків по вихованню,
необхідно також встановити, що батько
(мати) ухиляється від їх виконання. А це
означає, що батько свідомо та
систематично, незважаючи на всі міри
попередження, продовжує не виконувати
свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки як для
батька (матері), так і для дитини (ст.166
СК України). Це означає, що позбавлення
батьківських прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо.

При встановленні обставин справи, суд
ретельно перевірив докази, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги і
встановив, що їх недостатньо для того,
щоб вдатись до крайнього заходу, а саме
позбавити відповідача батьківських
прав.

Що стосується висновку органу опіки та
піклування, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ч. 6 статті
19 Сімейного кодексу України, суд може
не погодитися з висновком органу опіки
та піклування. Вказаний висновок є
рекомендаційним, і суд може ухвалити
інше рішення, ніж пропонує орган опіки
та піклування.

Зазначені висновки органу опіки та
піклування про доцільність
позбавлення батьківських прав не
обґрунтовані ніякими конкретними
обставинами, не містять посилань на
поведінку батька дитини, причини, за
яких спілкування дитини з батьком є
неможливим і може лише зашкодити
дитині. Посилання органу опіки та
піклування про вжиття заходів до
відповідача за ухилення від виконання
батьківських обов'язків взагалі нічим
не підтверджені.

Не містять матеріали справи і доказів
того, що відповідач веде нездоровий
(аморальний) спосіб життя, зловживає
спиртними напоями, не спростовані
доводи відповідача й про надання ним
дитині матеріальної допомоги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що вихованням доньки ОСОБА_4
відповідач займається виходячи зі
своїх здібностей і фінансових
можливостей, а наявні в матеріалах
цивільної справи докази не є
достатніми для обґрунтованості
висновку про ухилення відповідача від
виховання дитини, оскільки зібрані
докази не свідчать про свідоме та
умисне нехтування відповідачем своїми
батьківськими обов'язками.

Кеpуючись ст.ст. 150, 151, 155, 164, 165 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 213-215
ЦПК України, суд -

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову органу опіки
та піклування Менської районної
державної адміністрації в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність
змінити ставлення до виховання доньки -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки і піклування
Менської райдержадміністрації
контроль за виконанням ОСОБА_3
батьківських обов'язків стосовно
неповнолітньої доньки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Н.В. Волошина