АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2532/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3790/14
Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А.
Доповідач Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну
справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 31 жовтня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини, яка навчається та додаткових
витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Національного універститету
харчових технологій про визнання
договору недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 14 липня 1995 року
вона зареєструвала шлюб з
відповідачем. У шлюбі
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася донька -
ОСОБА_5 В 1998 році шлюб було розірвано. У
2013 році донька вступила до
Національного універститету харчових
технологій на денну комерційну форму
навчання, вартість навчання в якому
складає 12500 грн. на рік, крім цього
донька проживає в гуртожитку, за який
сплачується 1450 грн. на рік. Строк
навчання - до 30 червня 2017 року.
Відповідач не бере участі у витратах
на навчання та проживання в гуртожитку
їхньої доньки, що змушує її відповідно
до ст. 199 СК України звернутися до суду з
цим позовом. На підставі наведеного,
просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь
аліменти на утримання повнолітньої
доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
продовжує навчання, у розмірі ? частки
з усіх видів його заробітку (доходу),
але не менше одного неоподатковуваного
мінімуму доходів гро-мадян щомісяця,
починаючи з дня пред'явлення позову та
до закінчення навчання останньої, чи до
досягнення дитиною
двадцятитрьохрічного віку, - з
урахуванням того, яка із зазна-чених
обставин настане першою. Також просила
стягнути з відповідача на її користь
? частину додаткових витрат
по оплаті навчання у вищому
навчальному закладі за період
з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2014 року
в розмірі - 6250 грн., та ? частину
додаткових витрат за проживання
доньки в гуртожитку, в сумі - 725 грн.

Окрім того, позивачка просила
стягувати з відповідача на її користь ?
частину додатових витрат по оплаті за
навчання їх спільної дитини, які будуть
проведені нею за час навчання з вересня
2014 року до закінчення донькою навчання,
чи до досягнення нею 23-річного
віку.

24 вересня 2014 року ОСОБА_4 в особі свого
представника ОСОБА_1 . подала до суду
заяву про збільшення позовних вимог та
просила стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання дитини
до досягнення нею 23 років у зв'язку з
продовженням навчання у розмірі 50 %
від заробітку (доходу) /а.с. 70/.

Ухвалою Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 22серпня
2014 року позовну заяву ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, яка навчається та
додаткових витрат, в частині позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь
позивачки ? частини
додаткових витрат по оплаті за
навчання їх спільної дитини, які будуть
проведені за навчання з вересня 2014 року
до закінчення нею навчання чи до
досягнення нею 23-річного
віку, - у зв'язку із тим, яка із
зазначених обставин настане першою, -
залишено без розгляду з підстав,
передачених п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
/а.с. 54-55/.

26 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Національного університету харчових
технологій про визнання договору
недійсним, мотивуючи свої вимоги тим,
що ОСОБА_5 навчається в НУХТ за
договором від 12 серпня 2013 року, який
укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та НУХТ.
Вказаний договір передбачає надання
університетом освітньої послуги, та
оплати цієї послуги в сумі 50000 грн. за
весь час навчання. На день укладання
цього договору його донька ОСОБА_5 була
неповнолітньою, а тому відповідно до
ст. 32 ЦК України, для укладання цієї
угоди повинна була отримати згоду обох
батьків, проте, він, як батько дитини,
такої згоди не надавав. Разом із тим,
цей договір породжує для нього правові
наслідки у формі сплати частини
вартості навчання. Відповідно до ч. 2 ст.
222 ЦК України правочин, вчинений
неповнолітньою особою за межами її
цивільної дієздатності без згоди
батьків (усиновлювачів),
піклувальників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом
заінтересованої особи. З цих підстав
просив визнати недійсним договір від
12 серпня 2013 року, укладений
між ОСОБА_4, ОСОБА_5.і Національним
університетом харчових технологій.

Ухвалою Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 24 вересня
2014 року позовну заяву
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5
про стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, яка навчається та
додаткових витрат об"єднано в одне
провадження з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Національного університету
харчових технологій про визнання
договору недійним /а.с. 77-78/.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду від 31 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 -
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
аліменти на користь ОСОБА_4 на
утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
студентки Національного університету
харчових технологій в розмірі ? частини
всіх видів заробітку (доходу)
щомісячно, починаючи з 24 липня 2014 року
на період навчання, але не більше, ніж
до досягнення дитиною 23-річного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів
за один місяць допущено до негайного
виконання. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь держави судовий збір в розмірі
243 грн. 60 коп. В задоволенні іншої
частини позовних вимог ОСОБА_4 -
відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Національного універститету
харчових технологій про визнання
договору недійсним - відмовлено.

З рішенням місцевого суду не
погодилися обидві сторони, оскарживши
його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, вказуючи,
що в цілому рішення є правильним, в
той же час зазначала, що частково
рішення ухвалено з порушенням вимог
закону за неповно досліджених
обставин, тому просила змінити рішення
суду та стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/3 частини
від заробітку (доходу) з моменту
настання повноліття: присудити з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 додаткові
витрати на дитину з1 вересня 2013 року по30
червня 2014 року у розмірі 6250 грн.;
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 ?
частину додаткових витрат по оплаті за
навчання з вересня 2014 року до
закінчення останньою навчання чи до
досягнення нею 23-річного віку.

Відповідач ОСОБА_3 в своїй апеляційній
скарзі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив оскаржуване ним судове рішення
в частині задоволених позовних вимог
ОСОБА_4 та в частині залишеної без
задоволення його позовної вимоги -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задволенні позовних вимог
ОСОБА_4 - відмовити в повному обсязі; а
його позовну вимогу - задовольнити.

Окрім того, ОСОБА_3 надав своє
заперечення на апеляційну скаргу
ОСОБА_4 Повністю заперечуючи доводи
апелянта, просив в задоволенні її
апеляційної скарги - відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 до суду
апеляційної інстанції надіслав
пояснення Національний університет
харчових технологій, в якому
спростовуючи доводи апелянта, просив
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги останнього, а
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 31 жовтня
2014 року - залишити без змін, як таке, що
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що
сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 14 липня 1995
року перебували в зареєстрованому
шлюбі, мають спільну дитину - доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 25 березня 1998 року
їх шлюб було розірвано.

12 серпня 2013 року між ОСОБА_4
(замовником), ОСОБА_5 (студентом) та
Національним університетом харчових
технологій (виконавецем) було укладено
договір № Б13-ГСд020 про навчання і
підготовку фахівця
освітньо-кваліфікаційного рівня
бакалавр в даному навчальному закладі.

На замовника ОСОБА_4 покладено
обов»язок щодо своєчасного внесення
плати за освітню послугу в розмірах та
у строки, визначені цим договором.

Згідно зазначеного договору загальна
вартість освітньої послуги становить
50000 грн. 00 коп.

ОСОБА_5 зареєстрована та тимчасово на
час навчання проживає в гуртожитку в м.
Київі, за який сплачує 1450 грн. 00 коп. на
рік. У зв"язку із навчанням ніде не
працює та ніяких доходів не має, на
даний час не одружена, та перебуває на
утриманні матері.

Також судом встановлено,
підтверджується наявними у справі
доказами, що ОСОБА_4 працює в ПАТ «Дика
орхідея, Україна», її середня заробітна
плата за 2013 рік складала
1803 грн. 57 коп.; за 2014 рік - 2171 грн. 05 коп.

ОСОБА_3 працює директором ЗОШ І-ІІІ ст.,
його середньомісячна заробітна плата
за 2013 рік складала - 4 075 грн. 93 коп.; за
2014 рік - 4553 грн. 47 коп.

В той же час, судом встановлено та не
заперечується сторонами, що відповідач
участі в утриманні повнолітньої
доньки, яка навчається не бере.

Встановивши вищенаведені обставини,
місцевий суд, з урахуванням положень
ст. ст. 191, 198, 199, 200 Сімейного кодексу
України, дійшов правильного висновку
щодо обґрунтованості позовних вимог
ОСОБА_4 в цій частині, стягнувши на її
користь аліменти на утримання
повнолітньої доньки ОСОБА_5, яка
продовжує навчання в розмірі ? частини
всіх видів заробітку (доходу)
щомісячно, починаючи з дня пред"явлення
позову на період навчання, але не
більше, ніж до досягнення дитиною
23-річного віку. При визначенні розміру
аліментів на повнолітню дочку, судом
враховано обставини, зазначені в ст. 182
СК України, а також, відповідно до ч. 2
ст. 200 СК України, взято до уваги
можливість надання утримання другим
з батьків.

При вирішенні позовних вимог в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 ?
частини додаткових витрат по оплаті
навчання та проживання доньки
в гуртожитку, місцевий суд правомірно
виходив з того, що правовідносини щодо
обов'язку батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина врегульовано
главою 16 Сімейного кодексу України.
Дана глава не містить положень, які б
встановлювали обов'язок батьків брати
участь у додаткових витратах
повнолітніх дочки, сина. Відповідно до
ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між
батьками і дочкою, сином щодо надання
їм утримання застосовуються лише норми
статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, в
той час як позивачка в обґрунтування
своїх позовних вимог посилалася на ст.
185 СК України, закріплену главою 15, якою
врегульовано правовідносини щодо
обов'язку матері, батька утримувати
неповнолітню дитину.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки ОСОБА_4 позовні вимоги в цій
частині виклала як вимоги про
стягнення з відповідача грошових
коштів на відшкодування понесених нею
додаткових витрат на навчання
повнолітньої дитини /абзац 10 а. с. 2/, суд
першої інстанції, з
урахуванням вищенаведених вимог
Закону, дійшов обґрунтованого висновку
про відсутність підстав для
задоволення зазначених позовних
вимог.

Обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_4 виходить за межі доводів та
вимог її позовної заяви. Окрім того,
вимоги щодо стягнення аліментів та
додаткових витрат на дитину на користь
третьої особи - ОСОБА_5, викладені у
скарзі без урахування процесуального
статусу ОСОБА_5, яка не брала участі у
справі в якості позивача та не заявляла
позовних вимог. Окрім того, вимога в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 ? частини додаткових витрат по
оплаті за навчання з вересня
2014 року до його закінчення останньою чи
до досягнення нею 23-річного віку -
викладена в апеляційній скарзі ОСОБА_4
на рішення суду від 31 жовтня 2014 року,
в той час як її позовні вимоги в
цій частині залишені без розгляду
згідно п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України ухвалою
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 22серпня
2014 року, яка набрала законної сили та
не була оскаржена жодною зі сторін /а.с.
54-55/.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4,
та приходить до висновку про її
відхилення.

Колегія суддів також погоджується і з
висновком місцевого суду щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та Національного університету
харчових технологій про визнання
договору недійсним.

Так судом встановлено, що 12 серпня 2013
року між Національним університетом
харчових технологій /виконавцем/,
ОСОБА_4 /замовником/, ОСОБА_5 /студентом/
було укладено договір № Б13-ГСд020 про
навчання і підготовку фахівця
освітньо-кваліфікаційного рівня
бакалавр в даному навчальному закладі.

Форма вказаного Договору не суперечить
Типовому договору про навчання,
підготовку, перепідготовку, підвищення
кваліфікації або про надання
додаткових освітніх послуг
навчальними закладами, затвердженому
наказом Міністерства освіти і науки
України від 11 березня 2020 року №183.

Відповідно до пп. 1.1 п. 1 Договору
виконавець бере на себе зобов»язання
за рахунок коштів замовника надати
освітню послугу, а саме: здійснити
навчання і підготовку студента за
освітньо-кваліфікаційним рівнем -
бакалавр на денній формі навчання за
напрямком підготовки 6.140101
Готельно-ресторанна справа на
факультеті ГР та ТБ в період
з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017
року.

Згідно пп. 3.1 п. 3 Договору на замовника
ОСОБА_4 покладено обов»язок щодо
своєчасного внесення плати за освітню
послугу в розмірах та у строки, що
встановлені цим договором.

Студент відповідно до пп. 4.1 п. 4
Договору зобов»язаний у повному обсязі
якісно засвоїти теоретичний,
практичний і виробничий курс навчання.

Таким чином, вимоги ст. 32 ЦК України
щодо необхідності отримання згоди
батьків на укладення правочину про
здійснення оплати за освітню послугу,
при укладенні вказаного Договору не
були порушені, оскільки своєчасно
вносити плату за освітню послугу
відповідно до Договору зобов»язалася
повнолітня дієздатна особа - ОСОБА_4, а
не її неповнолітня донька.

Окрім того, вищевказаний договір
відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та
не суперечить іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відтак, відсутні підстави для визнання
даного договору недійсним відповідно
до ч. 2 ст. 222 ЦК України.

За наведених обставин, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 не
спростовують правильності висновків
місцевого суду, як і не підтверджують
належними доказами їх неправомірність.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційних скарг сторін
та скасування рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 31 жовтня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: