Справа № 450/1609/13
Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/3515/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 20 березня
2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 20 березня 2014
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Пустомитівська РДА Львівської області,
Зимноводівська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області, про визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
від 18.11.1987р. № 336, видане ОСОБА_4
виконавчим комітетом Пустомитівської
райради народних депутатів трудящих;
визнання спадковим майном 1/2 частини
будинку АДРЕСА_1 належного на праві
власності ОСОБА_5; визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом ОСОБА_6 від
27.05.2011року, виданого державним
нотаріусом Пустомитівської державної
нотаріальної кантори Парфенюк О.В.;
встановлення факту прийняття ОСОБА_2
спадщини після смерті батька ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнання
за ОСОБА_2 права власності на 1 /2 частину
житлового будинку та господарських
будівель до нього у АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5;
зобов'язання ОСОБА_6 повернути легковий
автомобіль ЗАЗ-968 М05, 1981 року випуску
ОСОБА_2

Скасовано заходи забезпечення позову,
вжиті відповідно до ухвали
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 21.05. 2013 року.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним,
необґрунтованим і ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Апелянт вказує
на тривалий розгляд справи, у зв'язку з
чим вона не змогла забезпечити явку у
судове засідання свідків, яких не
залишилось в живих, так як події, що
випливають із суті спору, мали місце ще
із 1972 року. Вважає, що суд першої
інстанції взяв до уваги лише докази та
пояснення, надані відповідачем і не
дав оцінки доказам позивача щодо того,
що спірний житловий будинок і
господарські будівлі будувалися
батьком та братом і були збудовані ними
ще до одруження ОСОБА_4 (її брата) з
ОСОБА_6 Вважає, що суд безпідставно
відмовив їй і у задоволенні позову в
частині зобов'язання повернення
належного їй автомобіля, яким її брат
ОСОБА_4 керував згідно довіреності.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю задовольнити її позовні
вимоги.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта ОСОБА_2, котрі належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до
відповідача про визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності, визнання права власності на
1/2 частину житлового будинку і
господарських будівель, що належать до
нього, та повернення автомобіля.

Районним судом встановлено, що 06.07.1972
року виконкомом Пустомитівської
районної ради депутатів трудящих
прийнято рішення №336, яким вирішено
затвердити рішення виконкому
Водянської сільської ради депутатів
трудящих від 27.08.1971 року про дозвіл
будівництва житлового будинку ОСОБА_4 в
с. Водяне на земельній ділянці
присадибного фонду площею 0,05 га,
підсобні будівлі - сарай 3 х 4.

ОСОБА_4 було отримано свідоцтво на
забудову садиби в сільських населених
пунктах Української РСР.

Згідно висновку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від
17.08. 1987 року житловий будинок АДРЕСА_1
збудований на підставі рішення
Пустомитівського райвиконкому від
06.07.1972 року № 336 «Про дозвіл на
будівництво будинку ОСОБА_4». Тому ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО» вважало можливим
провести реєстрацію права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Рішенням виконкому Пустомитівської
районної ради народних депутатів
Львівської області № 362 від 20.08.1987 року
«Про оформлення права власності та
реєстрацію житлових будинків»
вирішено оформити право власності
ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 на
підставі рішення виконкому Водянської
сільської ради народних депутатів № 33
від 13.08.1987 року.

Зазначені вище рішення органів
місцевого самоврядування стали
передумовою та підставою для видачі
Свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Із довідки №841 від 28.03. 2011 року, виданої
виконавчим комітетом Зимноводівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області, вбачається,
що адреса спірного житлового будинку
була змінена з: «АДРЕСА_1» на «АДРЕСА_1».
Також із зазначеної довідки видно, що
зазначений житловий будинок числиться
за ОСОБА_4

Держаним нотаріусом Пустомитівської
державної нотаріальної контори
Парфенюк О.В. 27.05.2011 року було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, що зареєстроване в реєстрі за
№ 2-491. Згідно даного свідоцтва
спадкоємцем майна ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року, є його дружина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер за
даними Державного реєстру фізичних
осіб НОМЕР_1, яка проживає у АДРЕСА_1
Спадщина, на яку видано це свідоцтво,
складається з житлового будинку
НОМЕР_2, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 який належав спадкодавцю на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок,
виданого Зимноводівською (колишня
Водянська сільська рада) сільською
радою Пустомитівського району
Львівської області 18 листопада 1987 року
на підставі рішення виконкому
Пустомитівської районної ради
Львівської області від 20 серпня 1987 року
за №362 та зареєстрованого Львівським
міжміським бюро технічної
інвентаризації 18 серпня 1987 року, номер
запису 52, реєстраційний № 33415145.

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу
Української РСР при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є,
в рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого. До числа
спадкоємців першої черги належить
також дитина померлого, яка народилася
після його смерті. Онуки і правнуки
спадкодавця є спадкоємцями за законом,
якщо на час відкриття спадщини немає в
живих того з їх батьків, хто був би
спадкоємцем; вони успадковують
порівну в тій частці, яка належала б
при спадкоємстві за законом їх
померлому родителю.

Відтак позивач є спадкоємцем за
законом після смерті свого батька
ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
Української РСР часом відкриття
спадщини визнається день смерті
спадкодавця, а при оголошенні його
померлим - день, зазначений в статті
21 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року, то саме цей день є днем відкриття
спадщини після його смерті.

Частиною 1 ст.548 ЦК УРСР визначено, що
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 Цивільного кодексу
Української РСР визначається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини. Особи, для яких право
спадкоємства виникає лише у випадку
неприйняття спадщини іншими
спадкоємцями, можуть заявити про свою
згоду прийняти спадщину протягом
строку, що залишився для прийняття
спадщини. Якщо строк, що залишився,
менше трьох місяців, він продовжується
до трьох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.550 Цивільного
кодексу Української РСР строк для
прийняття спадщини, встановлений
статтею 549 цього Кодексу, може бути
продовжений судом, якщо він визнає
причини пропуску строку поважними.
Спадщина може бути прийнята після
закінчення зазначеного строку і без
звернення до суду при наявності згоди
на це всіх інших спадкоємців, які
прийняли спадщину.

Відповідно до ч.2 ст. 553 Цивільного
кодексу Української РСР спадкоємець за
законом або за заповітом вправі
відмовитись від спадщини протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.
Вважається, що відмовився від спадщини
також той спадкоємець, який не вчинив
жодної з дій, що свідчать про
прийняття спадщини.

Оскільки позивач у визначений законом
строк не вчинив жодної з дій, що
свідчать про прийняття ним спадщини
після смерті ОСОБА_5, а тому слід
вважати, що вона відмовилася від
спадщини.

Згідно ст.112 ЦК УРСР, який був чинним на
час виникнення спірних правовідносин,
майно може належати на праві спільної
власності двом або кільком колгоспам
чи іншим кооперативним та іншим
громадським організаціям, або державі
і одному чи кільком колгоспам або іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або двом чи кільком
громадянам. Розрізняється спільна
власність з визначенням
часток(часткова власність) або без
визначення часток(сумісна власність).

Оскільки земельна ділянка для
будівництва спірного жилого будинку
була надана лише ОСОБА_4, угоди між ним
та ОСОБА_5 про створення спільної
власності, яка б відповідала чинному
законодавству, не було укладено, сам
ОСОБА_5 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року
не оспорював свідоцтво про право
власності, яке було видане 20.08.1987 року
ОСОБА_4, то колегія суддів вважає
правильними висновки суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Твердження апелянта про те, що суд не
дав належної оцінки доказам по справі,
на думку судової колегії, є
безпідставними, так як оцінюючи
зібрані по справі докази, суд
дотримався встановленого ст.212 ЦПК
України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

03.03.1983 року між ОСОБА_5 (дарувальник) та
ОСОБА_2 (обдарований) укладено договір
дарування легкового автомобіля. Згідно
зазначеного договору ОСОБА_5 подарував
ОСОБА_2 легковий автомобіль ЗАЗ - 968 М05,
рік випуску заводом 1981, № шасі НОМЕР_3,
№ двигуна НОМЕР_4, державний номерний
знак НОМЕР_5.

Оскільки у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1
ст.60 ЦПК України позивачем належними та
допустимими доказами не доведено того,
що зазначений автомобіль переданий
померлому ОСОБА_4 в користування і у
даний час знаходиться у відповідача, то
колегія суддів вважає, що районний суд
обгрутовано відмовив у задоволенні і
цієї частини позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 20 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: