Провадження №2/761/5138/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі
Бульбі І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з ОСОБА_2 суму
боргу в розмірі 244 505, 16 грн., що
складається з: суми інфляційних втрат в
розмірі 18 909,91 грн., 3% річних від суми
боргу в розмірі 21 176, 70 грн., відсотків за
користування коштами в розмірі 75 890, 86
грн., курсової різниці в розмірі 128 527, 69
грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 15 листопада 2010
року Шевченківським районним судом м.
Києва ухвалено рішення у цивільній
справі №2-16889/10 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, яким
стягнуто з відповідача на користь
позивача суму боргу у розмірі 400 476 грн.
05 коп., державне мито у сумі 1700 грн. 00
коп. та 120грн. 00коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

22 квітня 2011 року Шевченківським
районним судом м. Києва було видано
виконавчий лист №2-16889/10, у
відповідності із яким органами
державної виконавчої служби України
було проведено часткове стягнення із
ОСОБА_2 суми боргу за рахунок
примусової реалізації майна боржника
на загальну суму 136 927 грн. 67коп.

Стягнення суми боргу в розмірі 263 267 грн.
73коп. за виконавчим листом не
проведено.

Саме по собі ухвалення судом рішення
про стягнення з відповідача боргу не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін договору: не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
ними грошових зобов'язань та не
позбавляє кредитора права на подальше
нарахування, вимогу і стягнення з
боржників відсотків, штрафів, пені,
неустойки.

Оскільки відповідач свого грошового
зобов'язання не виконав, то ці
зобов'язання не припинилися та
відповідно він звернувся з даним
позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15.11.2010 р. задоволено
позовні вимоги в частині - 3% річних від
суми боргу в розмірі 11 035 грн. 36коп. (за 352
дня включно по 29.09.2010р.), - суми
інфляційних втрат в розмірі 8010 грн.
00коп. (за період з жовтня 2009р по серпень
2010р.).

Зважаючи на той факт, що він й досі несе
збитки внаслідок не належного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань із повернення суми боргу та
зволіканням із виконанням рішення суду
від 15.11.2010р., вважає правомірним
застосувати до відповідача санкції
передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України за
період, що не враховувався при
визначенні суми боргу, а саме: суми
інфляційних втрат в розмірі 18 909грн.
91коп. (за період з 30 травня 2011р. по 30
травня 2014р.); 3% річних від суми боргу в
розмірі 21 176 грн. 70 коп. (за період з 30
травня 2011р. по 30 травня 2014р.).

Всього до стягнення з відповідача суми
інфляційних втрат та 3% річних від суми
боргу в розмірі 40 086,61грн.

Також, з відповідача підлягають
стягненню проценти за користування
чужими коштами на рівні облікової
ставки НБУ, що діяла у відповідних
періодах та становить 75 890,86грн.

Положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України
передбачено, якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу.

Враховуючи, що в передбачений
розпискою останній день повернення
боргу та до 11.07.2012 р. відповідачкою не
було вчинено на його користь жодного
платежу, - днем першого платежу є дата
зарахування у його власність частини
суми боргу в розмірі 87449 грн. 67 коп., а
саме 11.07.2012 р., - днем другого платежу є
дата зарахування у його власність
частини суми боргу в розмірі 49 480грн. 00
коп., а саме 25.12.2013 р., залишок не
погашеної суми боргу станом на 30.05.2014р.
складає 263 267грн. 73 коп.

Зважаючи на те, що курс долара з 29.09.2009р.
виріс із 791,35 грн. за 100дол. США до 1176,5592
за 100дол. США станом на 30.05.2014р., у
відповідача перед ним виник залишок
заборгованості у сумі 31 069,59 доларів
США, що за курсом НБУ становить 365 552,12
грн.

Відповідно курс НБУ - станом на 29.09.2009 р.
курс складав 791,35 грн. за 100 доларів США, -
станом на 11.07.2012р. та на 25.12.2013р. курс
складав 799,30грн. за 100 доларів США, -
станом на 30.05.2014р. курс складав 1176,5592 за
100 доларів США, а отже курсова різниця,
що підлягає відшкодуванню зі сторони
відповідача складає: 878,53грн. (за
сплаченою сумою боргу в розмірі 87 449
грн. 67 коп.); - 497,08 грн. (за сплаченою
сумою боргу в розмірі 49 480грн. 00 коп.); - 128
152,08 грн. (за не сплаченою сумою боргу в
розмірі 263 267грн. 73коп.)

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
позов задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на те, що позивачем
пропущено строк звернення до суду з
даним позовом, який сплив 14.10.2012 р. Крім
цього, посилання позивача на ст. 1048 ЦК
України є помилковим, в даному випадку
необхідно застосовувати норми ст. ст.
625, 1050 ЦК України. Оскільки основний
борг відповідача стягнутий не в
доларах США, а в сумі еквівалентній в
національній валюті - гривні,
невиконання рішення суду саме в гривні
дає підстави для застосування норм ст.
625 ЦК України, тобто стягнення
інфляційних втрат, а не курсової
різниці.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи , приходить до
наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва, справа № 2-16889/10, від 15 листопада
2010 року було задоволено позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу та стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в
розмірі 400 476, 06 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що 30
вересня 2009 р. ОСОБА_2 за договором
позики отримала від ОСОБА_1 грошові
кошти в розмірі 48 200 доларів США, які
зобов'язалась повернути 12 жовтня 2009
року. По закінченні зазначеного строку
ОСОБА_2 суми позики ОСОБА_1 не повернула.
Станом на 29 вересня 2009р. заборгованість
згідно курсу НБУ (791,35 грн. за 100 доларів
США) складає 381 430,7 грн.

Судом стягнуто з відповідача на
користь позивача борг у сумі 381 430,7 грн.,
З%" річних від суми боргу, а саме 11 035, 36
грн., а також витрати від знецінення
грошових коштів, завдані інфляцією в
розмірі 8010,00 грн., а всього 400 476,06 грн.

Обставини встановлені рішенням суду у
цивільній справі не підлягають
доказуванню у відповідності до ч. 3 ст. 61
ЦПК України.

Згідно квитанції від 11.07.2012 р. № 2662
ОСОБА_2 було сплачено ОСОБА_1 борг за
вказаним рішенням в розмірі 87 449,67 грн.
та згідно квитанції від 25.12.2013 р. в
розмірі 49 484, 78 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог кодексу, актів
законодавства, а при відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

У відповідності до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики. Договір
позики вважається безпроцентним, якщо:
він укладений між фізичними особами на
суму, яка не перевищує
п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін;
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Відповідно до листа ВДВС
Шевченківського РУЮ в м. Києві від
20.03.2014 р. № 155/11 станом на 20 березня 2014
року борг по виконавчому листу № 2-16889/10
від 22 квітня 2011 року складає 263 267, 73 грн.

Оскільки, між сторонами у даній справі
було укладено договір позики, що
підтверджується розпискою, якою умови
одержання процентів не були
передбачені, то посилання позивача на
ст. 1048 ЦК України, що стягнення
процентів за користування коштами є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню

Згідно розрахунку, наданого позивачем
та перевіреного судом, сума боргу
відповідача перед позивачем за
неналежне виконання рішення суду від
15.11.2010 р. становить 115977,47 грн., та
складається з: інфляційних втрат в
розмірі 18 909 грн. 91коп. (за період з 30
травня 2011р. по 30 травня 2014р.); 3% річних
від суми боргу в розмірі 21 176 грн. 70 коп.
(за період з 30 травня 2011р. по 30 травня
2014р.); відсотків за користування
коштами в розмірі 75 890, 86 грн.

За таких обставин, з урахуванням
вищевикладеного та того, що відповідач
зобов'язання за договором позики
станом на 30.05.2014 р. не виконав, суд
приходить до висновку про те, що вимоги
позивача про стягнення з нього 3%
річних, інфляційних втрат та процентів
за користування коштами підлягають
задоволенню.

Проте, суд приходить до висновку про те,
що вимоги в частині стягнення з
відповідача курсової різниці в розмірі
128 527, 69 грн. позбавлені юридичного
обґрунтування.

Так, рішенням Шевченківського
районного суд ум. Києва від 15.11.2010 року,
на яке посилається позивач, як на
підставу своїх вимог сума боргу, яка
підлягає до стягнення з відповідача
зазначена в валюті України - гривні.

За таких обставин відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість в сумі 115977 грн. 47
коп., яка складається з суми
інфляційних втрат в розмірі 18909 грн. 91
коп., 3% річних від суми заборгованості в
розмірі 21 176 грн. 70 коп., відсотки за
користування чужими грошовими коштами
в розмірі 75890 грн. 86 коп., судовий збір в
сумі 1159 грн. 77 коп., а всього 117137 грн. 24
коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: