АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» за довіреністю -
Лигіна Вадима Віталійовича на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» до
ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 760/19932/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/14537/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Українець
В.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Гаращенко Д.Р.13 вересня 2013
року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому
просила стягнути з нього на свою
користь кошти у розмірі 32 347, 6 грн. та
судовий збір у розмірі 323, 48 грн. Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що 16 жовтня
2009 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та
Представництвом «ЛОТ С.А.» укладено
договір страхування транспортних
засобів № КІТ 013141, предметом якого є
страхування транспортного засобу
марки «Renaut Megan», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2. 18 серпня 2010
року в м. Києві на вул. Тельмана сталася
дорожньо-транспортна пригода з участю
застрахованого автомобіля та
автомобіля марки «Chery Amulet», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2 Постановою
Голосіївського районного суду м. Києва
від 09 вересня 2010 року ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні даної
дорожньо-транспортної пригоди. 16
грудня 2010 року на підставі страхових
актів та розрахунку суми страхового
відшкодування, виходячи з рахунку №
1020080, акту виконаних робіт № 359397, звіту
№ 980/10 про оцінку колісного
транспортного засобу, страхова
компанія здійснила виплату страхового
відшкодування на користь
страхувальника в розмірі 32 347, 6 грн. та
набула право зворотної вимоги до
винуватця ДТП.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 жовтня 2014 року позов ПрАТ
«СК «ПЗУ Україна» задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК
«ПЗУ Україна» 24 943, 47 грн. на
відшкодування майнової шкоди і 249, 43
грн. судового збору.

06 листопада 2014 року представник ПрАТ
«СК «ПЗУ Україна» за довіреністю -
Лигін В.В. подав апеляційну скаргу на
вказане рішення, у якій, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що відповідно до ст. 27 Закону
України «Про страхування» і ст. 993 ЦК
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування, переходить
право вимоги в межах фактичних витрат.
Також апелянт зазначив, що суд першої
інстанції не взяв до уваги, що страхове
відшкодування було виплачено виходячи
з акту виконаних робіт по технічному
обслуговуванню (ремонту) автомобіля
від 26 листопада 2010 року, згідно якого
вартість відновлюваного ремонту
автомобіля складає 32 785, 42 грн.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_6
апеляційну скаргу просив відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у
судове засідання не з'явився, був
належним чином повідомлений про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представника
відповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 16 жовтня 2009 року між
ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
(страховик) та Представництвом «ЛОТ
С.А.» (страхувальник) був укладений
договір добровільного страхування
наземних транспортних засобів № КІТ
013141, за умовам якого було застраховано
автомобіль марки «Renaut Megan», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 4).

18 серпня 2010 року в м. Києві на вул.
Тельмана сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю застрахованого
автомобіля та автомобіля марки «Chery
Amulet», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 12).

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 09 вересня 2010 року
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
зазначеної дорожньо-транспортної
пригоди (а.с. 13).

У результаті цієї пригоди пошкоджено
автомобіль марки «Renaut Megan», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2.

16 грудня 2010 року на підставі страхових
актів (а.с. 26, 28) та розрахунку суми
страхового відшкодування (а.с. 27, 29),
виходячи з рахунку № 1020080 (а.с. 22-23), акту
виконаних робіт № 359397 (а.с. 24-25), звіту №
980/10 про оцінку колісного транспортного
засобу (а.с. 14-17) ПрАТ «Страхова компанія
«ПЗУ Україна» здійснила виплату
страхового відшкодування на користь
страхувальника в розмірі 22 435, 22 грн. та
9 829, 38 грн., що підтверджується копіями
платіжного доручення № 12573 від 02
листопада 2010 року та платіжного
доручення № 14431 від 16 грудня 2010 року
(а.с. 30, 31).

У звіті № 980/10 про оцінку колісного
транспортного засобу від 21 вересня 2010
року зазначено, що вартість
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу
державний реєстраційний номер НОМЕР_2
складає 24 943, 47 грн., що становить сума
вартості відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу складових транспортного засобу
та величини втрати товарного вигляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції керувався ст. 27
Закону України «Про страхування», ст.
993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та виходив з
того, що страховик не має права
вимагати від винної особи суму, що була
ним виплачена страхувальнику на
виконання умов договору добровільного
страхування, а має право вимоги лише
щодо відшкодування реально
спричиненого збитку, тобто вартості
відновлюваного ремонту з урахуванням
коефіцієнта фізичного зносу.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 993 ЦК України До
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно п. 7 договору добровільного
страхування наземних транспортних
засобів від 16 жовтня 2009 року,
укладеного між ПрАТ «Страхова компанія
«ПЗУ Україна» та Представництвом «ЛОТ
С.А.», при здійсненні страхового
відшкодування амортизаційний знос
враховується лише при повній загибелі
застрахованого транспортного засобу, в
інших випадках амортизаційний знос не
враховується.

На підставі ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до абз. 3 п. 14 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року якщо
для відновлення попереднього стану
речі, що мала певну зношеність
(наприклад, автомобіля), було
використано нові вузли, деталі,
комплектуючі частини, у тому числі
іншої модифікації, що випускаються в
обмін знятих із виробництва однорідних
виробів, особа, відповідальна за шкоду,
не має права вимагати врахування
зношеності майна або меншої вартості
пошкоджених частин попередньої
модифікації. Зношеність пошкодженого
майна враховується у випадках
стягнення на користь потерпілого
вартості такого майна (у разі
відшкодування збитків).

З матеріалів справи вбачається, що
розрахунок страхового відшкодування
був здійснений ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»
виходячи з акту № 359397 виконаних робіт
по технічному обслуговуванню (ремонту)
автомобіля від 26 листопада 2010 року,
згідно якого вартість відновлюваного
ремонту автомобіля склала 32 764, 6 грн., за
вирахуванням передбаченої у договорі
франшизи 500 грн.

Суд першої інстанції вказаним
обставинам не дав належної оцінки, на
вище зазначені положення закону
належної уваги не звернув, не взяв до
уваги, що заподіювач шкоди може
висувати проти страховика лише ті
заперечення, які він має до потерпілої
особи, а тому дійшов до помилкового
висновку про наявність підстав для
стягнення з ОСОБА_2 вартості
відновлюваного ремонту лише з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу. Отже, вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна» про стягнення сплаченого
страхового відшкодування у розмірі 32
264, 6 грн. є такими, що підлягають
задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
відсутні підстави для стягнення 83 грн.
за отримання довідки з УДАІ ГУ МВС
України в м. Києві № 3469 від 03 вересня 2010
року, оскільки вказані витрати
належать до звичайної господарської
діяльності страховика і не підлягають
стягненню з особи, яка відповідальна за
спричинену шкоду. Крім того, в
матеріалах справи відсутні докази, що
підтверджують понесення страховиком
вказаних витрат.

Отже, рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна» частково.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» за
довіреністю - Лигіна Вадима
Віталійовича - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 жовтня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту:

Позов Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» до ОСОБА_2 про стягнення
коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_5) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» () кошти у розмірі 32 264, 6 грн. та
судовий збір у розмірі 322, 65 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді