Провадження № 2/161/3871/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді
Кихтюка Р.М.,

при секретарі -
Стецюку Р.В.,

з участю представника позивача -
Бохонковича В.Є.,

представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» про визнання договору
факторингу недійсним, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Кей-Колект» звернулось в суд з
позовом до відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що 06.05.2008
року між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 був укладений договір про
надання споживчого кредиту № 0,
згідно з яким останній було надано
кредит у розмірі 170000 доларів США з
розрахунку 13,00% річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань відповідачем ОСОБА_3 за
кредитним договором були укладені
договори поруки між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 - №/1 від
06.05.2008 року, з ОСОБА_5 - №/2 від 06.05.2008
року та з ОСОБА_6 - №/3 від 06.05.2008
року.

Однак, відповідач ОСОБА_3 свої
зобов'язання щодо погашення
заборгованості за кредитом не виконала
і станом на 22.03.2012 року загальна сума її
боргу становить 202155,12 доларів США, що у
гривневому еквіваленті становить
1614208,63 грн.

12.12.2011 року між публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» було
укладено договір факторингу, за
умовами якого ПАТ «УкрСиббанк»
передало ТзОВ «Кей-Колект» право
вимоги за кредитним договором № 0
від 06.05.2008 року.

В зв'язку з чим, просить суд стягнути
солідарно з відповідачів на користь
ПАТ «Дельта Банк» кредитну
заборгованість в розмірі - 202155,12
доларів США, що у гривневому
еквіваленті становить 1614208,63 грн. та
судові витрати пов'язані з розглядом
справи.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду
із зустрічним позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» про визнання договору
факторингу недійсним, мотивуючи тим, що
06.05.2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк»
були укладені договори про надання
споживчого кредиту № 0 та №0
і в якості забезпечення виконання
зобов'язань, між нею та банком був
укладений договір іпотеки.

Вважає, що при укладенні договору
факторингу №1 від 12.12.2011 року
відповідачем не виконано
імперативно-диспозитивних приписів,
встановлених правовими нормами.

Вказує, що ТзОВ «Кей-Колект» дозвіл на
здійснення валютних операцій від НБУ
не отримувало, товариство не може
здійснювати валютні операції, а тому не
могло укладати договір факторингу,
предметом якого є кредит в іноземній
валюті.

В зв'язку з чим, просила визнати
недійсним договір факторингу,
укладений 12.12.2011 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект».

В судовому засіданні представник
позивача первісний позов підтримав з
підстав, викладених у заяві та просив
задовольнити, а у задоволенні
зустрічного позову - відмовити.

Представник відповідача в судовому
засіданні первісний позов не визнала
просила відмовити в його задоволенні,
зустрічний позов підтримала з підстав,
викладених у ньому та просила його
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
судове засідання не з'явились, проте
подали суду заяви про слухання справи у
їх відсутності, а тому суд вважає за
можливе слухати справу за наявними у
справі доказами.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши
представлені письмові докази в справі,
суд прийшов до висновку, що первісний
позов підставний і підлягає до
задоволення, а в задоволенні
зустрічного позову слід відмовити з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановленим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06.05.2008 року між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0, згідно з
яким останній було надано кредит у
розмірі 170000 доларів США з розрахунку
13,00% річних (а.с. 14-17).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ
Кей-Колект» було укладено договір
факторингу №1, відповідно до якого було
відступлено право вимоги за договором
про надання споживчого кредиту №0
від 06.05.2008 року та замінено кредитора у
зобов'язанні (а.с. 33-39).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором. Зобов'язання фактора за
договором факторингу може передбачати
надання клієнтові послуг, пов'язаних із
грошовою вимогою, право якої він
відступає.

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом
договору факторингу може бути право
грошової вимоги, строк платежу за якою
настав (наявна вимога), а також право
вимоги, яке виникне в майбутньому
(майбутня вимога).

У відповідності до ст. 1079 ЦК України
клієнтом у договорі факторингу може
бути фізична або юридична особа, яка є
суб'єктомпідприємницької діяльності,а
фактором - банк або інша фінансова
установа, якавідповідно до закону має
право здійснювати факторингові
операції.

Згідно з п. 11 ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансовими послугами є операції з
фінансовими активами, що здійснюються
на користь третіх осіб за власний
рахунок або за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

До фінансових активів належать грошові
кошти, цінні папери, боргові
зобов'язання та право вимоги боргу, які
не є цінними паперами.

При цьому, ст. 2 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності»
передбачено, що дія цього Закону
поширюється на всіх суб'єктів
господарювання. Види господарської
діяльності, не передбачені у статті 9
цього Закону, не підлягають
ліцензуванню.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» визначено
види господарської діяльності,
щопідлягають ліцензуванню відповідно
до спеціальних законів, до яких,
зокрема, належить діяльність із
надання фінансових послуг (п. 4 ст. 9
Закону«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності»)
Спеціальним законом в даному випадку
виступає Закон України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг».

Стаття 34 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання
ринківфінансових послуг» передбачає
обов'язкове ліцензуванняоперацій з
надання лише таких фінансових послуг:
страхової діяльності; діяльності з
надання послуг накопичувального
пенсійного забезпечення; надання
фінансових кредитів за рахунок
залучених коштів; діяльності з надання
будь-яких фінансових послуг, що
передбачають пряме або опосередковане
залучення фінансових активів від
фізичних осіб.

Отже, з налізу наведених норм
законодавчих актів вбачається, що
діяльність фінансових установ, які
здійснюють факторингові операції, не
передбачає додаткове ліцензування в
даному випадку на право здійснення
валютних операцій, оскільки факторинг
не входить до переліку ліцензованих
видів діяльності, визначених у ст. 34
Закону «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринківфінансових
послуг».

Таким чином, з врахуванням наведеного,
суд приходить до висновку, що
зустрічний позов ОСОБА_3 до ТзОВ
«Кей-Колект» про визнання договору
факторингу недійсним до задоволення не
підлягає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 належним чином не виконала
взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з
чим у неї утворилась заборгованість,
яка станом на 22.03.2012 року становила
202155,12 доларів США, що у гривневому
еквіваленті складає 1614208,63 грн. (а.с. 6-13).

При цьому, з метою забезпечення
виконання зобов'язань відповідачем
ОСОБА_3 за кредитним договором, були
укладені договори поруки між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 -
№/1 від 06.05.2008 року, з ОСОБА_5 -
№/2 від 06.05.2008 року та з ОСОБА_6 -
№/3 від 06.05.2008 року, за якими
останні зобов'язалися відповідати
перед кредитором за виконання
зобов'язань щодо погашення кредиту
відповідачем ОСОБА_3 і, зважаючи, що
остання порушила умови договору та у
неї виникла заборгованість, то вказані
відповідачі повинні нести солідарну
відповідальність на підставі ст. 554 ЦК
України, за якою у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Таким чином, оцінивши зібрані та
дослідженні в судовому засіданні
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підставний та
підлягає до задоволення, з
відповідачів слід стягнути солідарно
на користь ТзОВ «Кей-Колект»
встановлену в судовому засіданні суму
заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому
вимога позивача про відшкодування
відповідачем судових витрат також
підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 209, 213-215ЦПК
України, ст. ст. 526, 559, 1048, 1049, 1054, 1077, 1078, 1079
ЦК України, Законом України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
Законом України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності», суд ,-

в и р і ш и в :

Первісний позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
заборгованість за кредитним договором
№0 від 06.05.2008 року в розмірі 202155
(двісті дві тисячі сто п'ятдесят п'ять)
доларів США 12 центів, що в гривневому
еквіваленті становить 1614208 (один
мільйон шістсот чотирнадцять тисяч
двісті вісім) грн. 63 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
заборгованість за кредитним договором
№0 від 06.05.2008 року в розмірі 202155
(двісті дві тисячі сто п'ятдесят п'ять)
доларів США 12 центів, що в гривневому
еквіваленті становить 1614208 (один
мільйон шістсот чотирнадцять тисяч
двісті вісім) грн. 63 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
заборгованість за кредитним договором
№0 від 06.05.2008 року в розмірі 202155
(двісті дві тисячі сто п'ятдесят п'ять)
доларів США 12 центів, що в гривневому
еквіваленті становить 1614208 (один
мільйон шістсот чотирнадцять тисяч
двісті вісім) грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» з кожного по 804 (вісімсот
чотири) грн. 75 коп. судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» про
визнання договору факторингу
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Р.М.
Кихтюк