У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Гончара В.П., Нагорняка
В.А.,

Мазур Л.М., Савченко
В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4,
про відшкодування витрат в порядку
регресу, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року Моторне (транспортне)
страхове бюро України (далі - МТСБУ)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування.

Позивач посилався на те, що 06 травня 2008
року у м. Львові по вул.
Городоцькій з вини відповідача, який
керував автомобілем «Фольксваген»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
сталася дорожньо-транспортна пригода,
у результаті якої був пошкоджений та
зазнав технічних пошкоджень
автомобіль «Нісан», державний номерний
знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 Вина
ОСОБА_3 у скоєнні вищезазначеної ДТП
підтверджується постановою
Шевченківського районного суду м.
Львова від 26 травня 2008 року. На дату
скоєння пригоди водій ОСОБА_3 не мав
чинного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Згідно з висновком спеціаліста
автотоварознавчого дослідження від
12 червня 2008 року № 1804/ 08 розмір
завданих збитків становить 47 866 грн
79 коп. Власник пошкодженого автомобіля
з метою отримання відшкодування
звернувся до МТСБУ з відповідною
заявою, додавши копію поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВА/1229390 терміном дії з 28
грудня 2007 року до 27 грудня 2008 року.

04 серпня 2008 року позивач здійснив
виплату відшкодування потерпілій
особі у розмірі 25 500 грн відповідно до
пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а тому у нього виникло право
зворотної вимоги до ОСОБА_3

Також зазначав, що позивач поніс
витрати зі збирання документів у
розмірі 100 грн, а також витрати з
надання правової допомоги у розмірі 2 000
грн, що підтверджується платіжними
дорученнями.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 у
добровільному порядку не компенсував
виплаченого страхового відшкодування,
позивач просив стягнути з відповідача
на користь МТСБУ 25 600 грн страхового
відшкодування, 9 451 грн 85 коп.
інфляційних та 3 % річних, 350 грн 58 коп.
судового збору, 120 грн витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільної справи в суді та
2 000 грн витрат, пов'язаних з оплатою
правової допомоги.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 07 жовтня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 30 січня 2014 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 07 жовтня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позов
МТСБУ задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь МТСБУ 25 600 грн
страхового відшкодування, 384 грн
судового збору, 120 грн витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, 2 000 грн витрат,
пов'язаних з оплатою правової допомоги,
всього 28 104 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 06 травня 2008 року
по вул. Городоцькій у м. Львові з
вини ОСОБА_3, який керував автомобілем
марки Volkswagen Jetta, державний номерний
знак НОМЕР_1, сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої пошкоджено автомобіль
марки Nissan X-Trail, державний номерний знак
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 травня 2008 року
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з
порушенням п.13.1 Правил
дорожнього руху.

Також встановлено, що на час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди водій
ОСОБА_3 не мав чинного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Згідно з полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВА/1229390
ОСОБА_4 застрахував відповідальність
транспортного засобу - автомобіля
марки Nissan X-Trail, державний номерний знак
НОМЕР_2.

19 червня 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
МТСБУ з заявою про здійснення
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

04 серпня 2008 року МТСБУ здійснило
виплату відшкодування потерпілій
особі у розмірі 25 500 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
збитки потерпілому ОСОБА_4
відшкодовано ОСОБА_3 у повному обсязі, а
тому МТСБУ неправомірно здійснив
виплату страхового відшкодування
потерпілому ОСОБА_4

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
цивільно-правова відповідальність
відповідача не була застрахована,
відповідач добровільно не відшкодував
потерпілій стороні матеріальну шкоду,
позивач на підставі пп. «а» п. 41.1 ст.
41 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» здійснив
виплату матеріальної шкоди потерпілій
стороні, тому матеріальна шкода
повинна бути відшкодована з
відповідача в порядку регресу.

Також суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивач поніс
витрати зі збирання документів у
розмірі 100 грн, що підтверджується
платіжним дорученням від 15 липня 2008
року, а також позивач поніс витрати з
надання правової допомоги у розмірі 2 000
грн, що підтверджується платіжним
дорученням від 03 лютого 2011 року, та
судові витрати у справі.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції повністю
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 2.1 ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» МТСБУ після сплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до власника
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, який не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, крім осіб,
зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього
Закону.

Відповідно до висновку спеціаліста
експертного автотоварознавчого
дослідження від 12 червня 2008 року № 1804/08
вартість відновлювального ремонту
автомобіля марки Nissan X-Trail, державний
номерний знак НОМЕР_2, на момент огляду
становить 47 866 грн 79 коп.

Згідно з накладною на реалізацію
товарів від 06 червня 2008 року, виданою
ТОВ «Галавтосвіт», ОСОБА_4 придбав
запчастини для проведення ремонту
свого автомобіля на загальну вартість
17 179 грн 80 грн.

Згідно з накладною від 12 червня 2008 року
№ А0004419, виданої ТОВ «Алекс со», ОСОБА_4
придбав розхідні матеріали на ремонт
автомобіля на суму 1 750 грн 01коп.

З наряду-замовлення від 12 червня 2008
року № ХЯ004419 вбачається, що за
проведені роботи на автомобілі марки
Nissan X-Trail, державний номерний знак
НОМЕР_2, ПП ОСОБА_5 сплачено 4 432 грн 80
коп., замовником яких також зазначено
ОСОБА_4

Стягуючи з ОСОБА_3 на користь МТСБУ 25 500
грн страхового відшкодування, суд
апеляційної інстанції правильно
виходив з того, що цивільно-правова
відповідальність відповідача не була
застрахована, відповідач добровільно
не відшкодував потерпілій стороні
матеріальну шкоду, позивач на підставі
пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» здійснив виплату
матеріальної шкоди потерпілій стороні,
тому матеріальна шкода повинна бути
відшкодована з відповідача в порядку
регресу.

Разом із тим, не можна погодитись з
висновком апеляційного суду в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат зі збирання документів
у розмірі 100 грн, оскільки згідно з
платіжним дорученням від 15 липня 2008
року позивач поніс витрати з послуг
аварійного комісара у сумі 85 грн.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
витрати на правову допомогу належать
до судових витрат.

За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Зазначених положень апеляційний суд не
врахував, та задовольняючи частково
позовні вимоги, необґрунтовано стягнув
судові витрати не пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а
повністю.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсаційних витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ і порядок їх
компенсації за рахунок держави»
установлено, що граничний розмір
витрат, пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, не повинен
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що зазначеній особі
виплачується 40 % розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

Вирішуючи питання про відшкодування
витрат на правову допомогу, суд
апеляційної інстанції не врахував, що
законодавством установлено граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу, та не з'ясував, який саме
розмір такої компенсації підлягає
сплаті на користь позивача.

За таких обставин рішення апеляційного
суду в частині вирішення питання про
розподіл судових витрат та в частині
відшкодування витрат зі збирання
документів підлягає скасуванню з
передачею справи в цій частині на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 30 січня 2014 року в частині
вирішення питання про розподіл судових
витрат та в частині вирішення позовних
вимог Моторного (транспортного)
страхового бюро України до ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування
витрат зі збирання документів
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Львівської області від 30 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді: В.П.
Гончар

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

В.О. Савченко