АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4671/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач -
Каратаєва Л.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до
центрального відділення філії
публічного акціонерного товариства
«Фідобанк», публічного акціонерного
товариства «Фідобанк», треті особи:
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
Національний банк України про визнання
договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а:

25 березня 2014 року Жовтневим
районним судом м. Дніпропетровська
ухвалено рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ПАТ «Фідобанк», третя особа: приватний
нотаріус Дніпропетровського
нотаріального округу ОСОБА_5,
Національний банк України, про
визнання договорів недійсними.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги позивача в
повному обсязі. Перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 04 квітня 2008 року між ВАТ «Ерсте
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Фідобанк» та ОСОБА_4 в рамках
укладеної між сторонами генеральної
кредитної угоди № 01/306/003 від 04 квітня 2008
року на загальну суму 132 000,00 доларів
США(а. с. 13-15), були укладені кредитний
договір № 014/14113/2/13057, за умовами якого
позивачу був наданий кредит у сумі 120
000,00 доларів США (а.с.10-12) та кредитний
договір № 014/14113/3/13061, за умовами якого
позивачу був наданий кредит у сумі 12
000,00 доларів США (7-9).

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальником за вказаними кредитними
договорами між сторонами 04 квітня 2008
року був укладений договір іпотеки №
014/14113/2/13057/1, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за № 1104,
предметом іпотеки, за яким є житловий
будинок АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на
праві власності (а. с. 16-18).

Крім того, в забезпечення
виконання зобов'язань позичальником
між банком та ОСОБА_6 був укладений
договір поруки № 014/14113/2/13057/2 від 04
квітня 2008 року (а. с. 19-20).

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України та
укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці - гривні. Сторони
можуть визначати грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання повинно виконуватися в
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим нормативно -
правовим актом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» на підставі банківської
ліцензії банки мають право здійснювати
операції з валютними цінностями.

Статті 47 та 49 ЗУ «Про банки банківську
діяльність» визначають операції
банків із розміщення залучених коштів
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик як кредитні операції,
незалежно від виду валюти, яка
використовується. Вказані операції
здійснюються на підставі банківської
ліцензії.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральної ліцензії) на
здійснення операцій з валютними
цінностями. Генеральні ліцензії
видаються комерційним банкам та іншим
фінансовим установам, що не потребують
індивідуальної ліцензії на весь період
дії режиму валютного регулювання.

Інструкцією про перші регулювання
діяльності банків в Україні,
затвердженою постановою Правління НБУ
від 28.08.2001 р. № 368, передбачена вимога
покриття капіталом валютного
кредитного ризику. Положенням про
порядок формування та використання
резерву для відшкодування можливих
втрат за кредитними операціями банків,
затвердженим постановою Правління НБУ
від 06.07.00 р. № 279, встановлено підвищені
коефіцієнти резервування за
кредитними операціями в іноземній
валюті.

При цьому з урахуванням особливостей
діяльності банківських установ в
умовах фінансової кризи, НБУ
постановою Правління НБУ від 01.12.08 р. №
406 «Про затвердження змін до положення
про порядок формування та використання
резерву для відшкодування можливих
втрат за кредитними операціями банків»
посилив вимоги щодо формування,
банками спеціальних резервів за
кредитами, наданими позичальникам в
іноземній валюті.

На підставі Листа НБУ № 13-210/7871-22612 від
07.12.2009 р. «Про правомірність укладання
кредитних договорів в іноземній
валюті» належить встановити
відповідні юридичні факти: про
відсутність регулювання
законодавством України меж здійснення
кредитування в іноземній валюті за
строками та за сумами.

Отже, здійснювані банком операції з
надання кредитів в іноземній валюті у
будь-яких сумах та на будь-який строк
відповідно до підпунктів «в» частини 4
ст. 5 Декрету не вимагають отримання
індивідуальної ліцензії НБУ.

Отримуючи кредит, позивач не пред'являв
до відповідача вимог щодо зміни
визначення валюти кредитування,
порядку та строків сплати кредиту.
Зазначені умови кредитного договору є
суттєвими і оговорені в самому
договорі, а його форма та зміст
відповідають положенням ст. 203 ЦК
України.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Цивільне законодавство базується на
принципі обов'язкового виконання
сторонами зобов'язань за договором.
Позивач свої зобов'язання виконав у
повному обсязі. За загальним правилом,
закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України,
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не передбачено договором або
законом. На зміну спірного договору
банком не надано згоди та й взагалі
внесення змін до договору є право
сторони, а не обов'язок. В даному разі
при внесенні змін до договору банк
покладається на власний розсуд
виходячи з засад доцільності та
економічної вигоди.

Статтею 652 ЦК України передбачено
можливість зміни договору за згодою
сторін у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувались при укладенні
договору.

З огляду на вищевикладене кредитні
договори, укладені між позивачем та
відповідачем, відповідають вимогам
законодавства України, а отже і спірні
договір іпотеки та договір поруки,
укладені в забезпечення виконання
кредитних зобов'язань ОСОБА_4, також
були укладені з дотриманням вимог
чинного законодавства України.

Суд першої інстанції всебічно
дослідив обставини справи,
обґрунтовано послався на вказані вище
норми матеріального права та ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам ст..ст.
213, 214 ЦПК.

Доводи апеляційної скарги
вказаних висновків суду першої
інстанції не спростовують, оскільки
зводяться до тлумачення чинного
законодавства на власний розсуд
апелянта з метою уникнути виконання
кредитного договору .

За вказаних підстав, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 25 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді