Справа № 524/9314/13-ц
Провадження № 2/524/187/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20.05.2014 року Автозаводський районний суд
м. Кременчука Полтавської області у
складі:

Головуючої судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі - Власовій М.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її
представника адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про повернення безпідставно
набутого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року до суду звернулася
ОСОБА_1 із вказаним позовом до ОСОБА_3;
просила стягнути з відповідача на її
користь безпідставно набуті грошові
кошти в сумі 163 600 грн. та судові витрати,
понесені нею при подачі позову до суду,
в розмірі 6 600 грн. Свої позовні вимоги
обґрунтувала тим, що надала ОСОБА_3 під
розписку грошові кошти з метою
подальшого укладення з ним договору
купівлі-продажу його ювелірного
бізнесу. Зі спливом часу договір між
сторонами укладено не було, а грошові
кошти позивача ОСОБА_3 не повернув. У
зв'язку з цим вона була змушена
звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, просили
суд задовольнити позов з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4
пояснив, що ОСОБА_3 отримав як завдаток
20 000 доларів США від ОСОБА_1 за продаж їй
ювелірного виробництва. Повна його
вартість становила 60 000 доларів США і
решту коштів ОСОБА_1 повинна була
передати відповідачу у строк до 01.10.2012
року. У подальшому ОСОБА_1 відмовилась
від передачі грошей та укладення угоди.
Посилаючись на ч. 2 ст. 220, статті 526, 610, 626,
629 ЦК України, ОСОБА_3 просив визнати
договір дійсним. В судове засідання
20.05.2014 року відповідач та його
представник не з'явилися, причин своєї
неявки не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
її представника, дослідивши матеріали
справи, встановив наступне:

24.07.2012 року позивач ОСОБА_1 з метою
укладення у подальшому договору
купівлі-продажу ювелірного бізнесу
ОСОБА_3 передала останньому 20 000 доларів
США. На підтвердження факту отримання
вказаних грошових коштів ОСОБА_3 було
складено розписку, в якій він зазначив,
що дійсно отримав від ОСОБА_1 162 000 грн. -
еквівалент 20 000 доларів США - в рахунок
часткової оплати за ювелірне
виробництво; оригінал розписки
міститься в матеріалах справи (а.с. 49).
Сторони домовилися про укладення
договору купівлі-продажу ювелірного
бізнесу після підготовки ОСОБА_3 всіх
необхідних документів.

Станом день розгляду справи договір
купівлі-продажу сторонами не укладено;
отримані відповідачем кошти позивачу
не повернуті.

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
слідчого відділу Кременчуцького МВ
УМВС із заявою на неправомірні дії
ОСОБА_3 щодо неповернення ним грошових
коштів, на підставі якої було відкрито
кримінальне провадження (а.с. 65, 71).

25 липня 2013 року було винесено постанову
про закриття кримінального
провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Із пояснень ОСОБА_1 та представника
відповідача ОСОБА_4 не вбачається, що
предметом майбутнього договору
купівлі-продажу мало стати нерухоме
майно, або те, що сторони домовилися про
нотаріальне посвідчення правочину.
Ніяких письмових доказів про це суду не
надано.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України особи, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що відповідач
безпідставно (без належної правової
підстави) набув 20 000 доларів США від
ОСОБА_1, тому зобов'язаний їх повернути.

Позивач пояснила, а відповідач
підтвердив (а.с. 89), що грошові кошти
фактично передавалися в іноземній
валюті.

Станом на 12.09.2013 року 1 долар США
дорівнював 8,18 грн. тому слід стягнути з
ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 163 600 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд
вирішує питання про судові витрати: з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 1 636, 00 грн. судового збору та 1
258, 60 грн. витрат на правову допомогу (125
хв. роботи адвоката в судовому
засіданні та 30 хв. ознайомлення зі
справою, а всього 155 хв. х 8,12 грн. = 1 258,60
грн.).

Відповідно до статей 215-218 ЦПК України,

В И Р І Ш И
В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 -
задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 163
600 грн. (сто шістдесят три тисячі
шістсот грн. 00 коп.).

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати: 1258,60 грн.
витрат на правову допомогу на 1636,00 грн.
судового збору, а всього 2894,60 грн.
судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення. У
разі якщо рішення було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя