Справа № 461/1525/11
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/6906/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 30 січня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «СЕБ Банк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,-

в с т
а н о в и л а:

В липні 2010 року Публічне
акціонерне товариство (далі ПАТ) «СЕБ
Банк», звернулося в суд з даним позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просить стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
№104-В/46 від 11.06.2008 року, який було
укладено між АКБ "Факторіал-Банк" та
ОСОБА_2

Обґрунтовуючи заявлений позов
позивається на те, що 11.06.2008 року між АКБ
«Факторіал-Банк», правонаступником
якого є ПАТ «СЕБ Банк», та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№104-В/46 на суму 235 000 доларів США з
терміном погашення до 10.06.2015 року із
сплатою відсоткової ставки у розмірі
12,5 % річних. Для забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
11.06.2008 року між позивачем, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки.
Враховуючи те, що вимоги кредитного
договору не були виконані
позичальником у встановлені кредитним
договором строки, позивач просить
стягнути з відповідачів солідарно
заборгованість за кредитним договором.

В ході розгляду справи позивач
змінював позовні вимоги щодо розміру
заборгованості та остаточно просить
стягнути солідарно з відповідачів 2 605
495,12 гривень заборгованості станом на
28.08.2012 року та судові витрати в розмірі
1820 гривень.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 30 січня 2014 року
вищезазначений позов задоволено. Судом
постановлено стягнути солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства"СЕБ Банк",
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю "Скай
Кепітал", заборгованість за кредитним
договором № 104-В/46 від 11.06.2008 р. в розмірі
2 605 495, 12 грн.

Крім того, за вказаним рішенням суду з
відповідачів стягнуто солідарно в
користь Публічного акціонерного
товариства"СЕБ Банк" 1700 гривень витрат
по оплаті судового збору та 120, 00 грн.
витрат за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Вказане рішення суду оскаржив
відповідач ОСОБА_2 В апеляційній
скарзі, посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
постановлення рішення без повного і
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Зокрема посилається на незаконність
укладеного сторонами кредитного
договору, оскільки позивачем надано
кредит у іноземній валюті, що
суперечить вимогам чинного
законодавства, а також, що сторони не
мали ліцензії на здійснення валютних
операцій при укладенні кредитного
договору, однак суд дані обставини
залишив поза увагою. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити (а.с. том. 2 а.с. 34-37).

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Від представника апелянта ОСОБА_4
поступила заява про відкладення
розгляду справи у зв'язку з
перебуванням ОСОБА_2 на стаціонарному
лікуванні та бажанням особисто взяти
участь у судовому засіданні та на ті
обставини, що інший представник цього
відповідача ОСОБА_5 знаходиться на
лікуванні в госпіталі, а представник
ОСОБА_4 зайнята в іншому судовому
засіданні.

Однак, колегія суддів, враховуючи, що 2
грудня 2014 року судовою колегією вже
відкладався розгляд даної справи за
клопотанням саме представника
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 у зв'язку з
її зайнятістю в іншому судовому
процесі, сам ОСОБА_2 в судове засідання 2
грудня 2014 року не прибув, причини своєї
неявки не повідомив, а тому, у зв'язку з
необхідністю дотримання положень
ст.3031ЦПК України щодо строків розгляду
справи апеляційним судом, та
зазначених обставин, які колегія
суддів розцінює як затягування
розгляду справи, та виходячи з положень
ч.2 ст.305 ЦПК України, приходить до
висновку про можливість розгляду
справи у відсутності сторін і
відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - без
здійснення фіксації судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та пред'явлених позовних вимог,
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
достатніх підстав для задоволення цієї
скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно з ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд першої інстанції, в супереч доводам
апелянта, з достатньою повнотою та
всебічністю дослідив надані сторонами
докази, вірно встановив фактичні
обставини справи, спірні
правовідносини та правильно
застосував матеріальне і процесуальне
право при вирішенні даного позову.

Судом вірно встановлено, що
ОСОБА_2 відповідно до кредитного
договору №104-В/46 від 11.06.2008 р. отримав
від АБ «Факторіал-Банк»,
правонаступником якого є позивач,
кредит у розмірі 235 000 дол. США з
терміном погашення до 10.06.2015 р. із
відсотковою ставкою за користування
кредитом 12,5 % річних, згідно якого
ОСОБА_2 передав в іпотеку банку
нерухоме майно - що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання ОСОБА_2 11.06.2008 р. між
банком та ОСОБА_2, як позичальником і
ОСОБА_3, як поручителем, був укладений
договір поруки, відповідно до умов
якого остання зобов'язалась
відповідати перед банком за
невиконання ОСОБА_2 зобов'язання.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 не
виконав взяті на себе зобов'язання,
внаслідок чого станом на 28.08.2012 року
утворилась заборгованість на загальну
суму 2 605 495,12 грн., яка складається з
простроченого боргу по кредиту - 120 292, 45
доларів США (або 961 497,55 грн. за курсом
національного банку), залишку
строкової заборгованості 103 511,86
доларів США ( або 827 370,29 грн.),
нарахованих процентів за користування
кредитом на суму 46 126,32 доларів США(або
368687,67 грн. та пені на суму 447 939,59 грн., що
підтверджено розрахунками позивача та
не заперечено і не спростовано
відповідачами, а тому позивач
правомірно звернувся із позовом у
відповідності до вимог ч.1 ст.554 ЦК
України про стягнення вказаної
заборгованості солідарно із боржника
та поручителя.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність укладеного сторонами
кредитного договору, оскільки
позивачем всупереч вимогам чинного
законодавства надано кредит у
іноземній валюті, а також, що сторони не
мали ліцензії на здійснення валютних
операцій при укладенні кредитного
договору, є безпідставними.

Статтею 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитними
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» кошти -
це гроші у національній або іноземній
валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону
визначають операції банків із
розміщення залучених коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції, незалежно
від виду валюти, яка використовується.
Вказані операції здійснюються на
підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст.5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральної ліцензії) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до п. 2 ст. 5
зазначеного Декрету.

Вимога щодо необхідності
отримання індивідуальної ліцензії на
здійснення операцій з валютними
цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», якщо терміни і
суми кредитів перевищують встановлені
законодавством межі. Однак на сьогодні
такі терміни і суми кредитів в
іноземній валюті законодавством не
визначено.

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитів в іноземній валюті згідно зі
ст.. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Згідно Переліку Національного
банку України банків, які мають
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операцій, у тому
числі з валютними цінностями, АБ
«Факторіал-Банк» отримав таку ліцензію
04.12.2001 р. за №37, а дозвіл 02.06.2006 р. за №37-3.
а ПАТ"СЕБ Банк" ліцензію - 24.05.2006 р. за
№4, та дозвіл - 24.05.2006 р. за №4-1.

У відповідності до роз'яснень п.11
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за №5 від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
у разі виникнення спору щодо отримання
сторонами кредитного договору
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави (підпункт «г» пункту 4
статті 5 Декрету про валютне
регулювання) суд має виходити з того, що
Національним банком України на
виконання положень статті 11 цього
Декрету, статті 44 Закону України «Про
Національний банк України» в межах
своїх повноважень прийнято Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з
пунктом 1.5 цього Положення
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями, який до
переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, або генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні
виходити з того, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.

Таким чином, правомірність
здійснення АБ
«Факторіал-Банк»Банкомоперацій з
валютними цінностями та надання
кредиту ОСОБА_2 у валюті не викликає
сумніву.

Отже, висновок суд про стягнення з
відповідачів у зв'язку з невиконанням
ОСОБА_2 умов кредитного договору
заборгованості в розмірі 2 605 495,12 грн.
відповідає нормам матеріального права.

За наведених обставин, колегія
суддів приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, судом правильно
застосовано норми матеріального права
та не порушено норми процесуального
права, і тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.
308,ст.. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів. -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 30 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.