АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 435/6729/13-ц 22-ц/774/1778/К/14
Справа № 214/6729/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/1778/К/14
Доповідач - Братіщева
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі: головуючого судді:
Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко
Н.М., Турік В.П.

при секретарі: Булах
К.А.

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» - Сичової Ліни Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 10 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
співвідповідача Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди і просив
стягнути з відповідача в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 2886
грн. 07 коп. та в рахунок відшкодування
моральної шкоди 2000 грн., а також судові
витрати. Ухвалою суду до участі у
цивільній справі в якості
співвідповідача було залучено ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія».

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що він на праві
приватної власності володіє
автомобілем марки «ВАЗ-21112»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 від 31.07.2007 року.

20 січня 2012 року відповідач по справі
ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_2
скоїв ДТП, внаслідок чого автомобілі
отримали механічні пошкодження.

Постановою Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012
року, ОСОБА_4 був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст.. 124 КУпАП та на нього накладено
адміністративне покарання у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн.

Оскільки відповідач мав страховий
поліс, ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» провела
виплату страхового відшкодування в
сумі 16133 грн. 93 коп., при цьому остаточна
вартість відновлюваного ремонту
автомобіля склала 20020 грн. Загальний
розмір непокритих збитків склав: 20020 -
16133,93 = 3886,07 грн. Відповідач, визнаючи
свою провину, сплатив йому лише 1000 грн.

Крім того, аварія внаслідок
неправомірних дій відповідача,
спричинила позивачу душевні
страждання та моральну шкоду, розмір
якої він оцінює у 2000 грн.

Таким чином, позивач просив суд
стягнути з відповідача заподіяну йому
внаслідок ДТП шкоду у розмірі 4886 грн. 07
коп., яка складається з 2886 грн. 07 коп.
матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної
шкоди, а також сплачений судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп.

Ухвалою Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 06 березня 2014 року до
участі у праві в якості
співвідповідача було залучено
Приватне акціонерне товариство
«Українська пожежно-страхова
компанія». При цьому позовні вимоги
позивачем змінені не були.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу суду від 10 липня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 500 грн. розміру франшизи у
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої дорожньо-транспортною
пригодою та 30 грн. у рахунок
відшкодування понесених судових
витрат.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким зобов'язати відповідача
по справі ОСОБА_4 сплатити різницю між
фактично витраченими ним на
відновлювальний ремонт належного йому
транспортного засобу та сплаченою
страховиком відповідача в розмірі 2886
грн. 07 коп., моральну шкоду в розмірі 2000
грн., а всього - 4886 грн. 07 коп. в рахунок
заподіяної ним шкоди. Посилається на
порушення судом першої інстанції
матеріального та процесуального права.
Вважає, що судом не було взято до уваги
понесені ним моральні страждання
внаслідок протиправних дій
відповідача з огляду на те, що його
транспортний засіб було пошкоджено.
Крім того вважає, що саме ОСОБА_4, як
особа, яка завдала шкоду та
застрахувала свою цивільну
відповідальність, повинен сплатити
йому різницю між фактичним розміром
шкоди - розміром
поновлювально-ремонтних робіт
транспортного засобу та сплаченим
страховим відшкодуванням.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами на
оспорюється, що 20.01.2012 року о 16.30 год.
ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109»
д.н. НОМЕР_2 по вул. Груні Романової у м.
Кривий Ріг, перетинаючи перехрестя вул.
Груні Романової - вул. Ярославська, не
був уважний, не стежив за дорожньою
обстановкою на перехресті
рівнозначних доріг, не надав дороги
транспортному засобу, що наближався
праворуч, виїхавши на перехрестя та
скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21112»
д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2,
внаслідок ДТП автомобілі отримали
механічні пошкодження, чим порушив п.п.
2.3в, 16.12 ПДР України.

Постановою Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 15.02.2012 року
ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП та
накладено адміністративне покарання у
вигляді штрафу в сумі 340 грн., яка не
була оскаржена і набрала законної сили
(а.с. 8).

Відповідно до калькуляції
поновлювально-ремонтних робіт
транспортного засобу ОСОБА_2, зробленої
ФОП ОСОБА_6 та проведення цих робіт, їх
вартість склала 20020 грн. (а.с.13-15).

24.01.2012 року та 12.03.2012 року транспортний
засіб «ВАЗ-21112» було оглянуто страховим
представником у присутності позивача,
за результатами чого були складені
акти огляду пошкодженого
транспортного засобу, які підписано
учасниками огляду (а.с. 46, 47).

Відповідно до калькуляції, складеної
аварійним комісаром, вартість
відновлюваного ремонту пошкодженого
транспортного засобу складає 19062 грн. 48
коп. (а.с. 48-49), з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу - 16699 грн. 93 коп. Таким
чином, розмір збитку завданого
автомобілю позивача складає за мінусом
франшизи 500 грн. - 16133 грн. 93 коп. (а.с. 50).

Приватне акціонерне товариство
«Українська пожежно-страхова
компанія» провела виплату страхового
відшкодування ОСОБА_2 згідного
договору АА/1997830 від 17.02.2011 року в сумі
16133 грн. 93 коп., що підтверджується
випискою за особовим рахунком (а.с. 12).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов висновку, що, оскільки
страховиком виплачено страхове
відшкодування потерпілому, яке не
перевищує ліміту відповідальності,
який складає 50000 грн. і позов до
страховика щодо стягнення заявленої
суми, ОСОБА_2 не поданий, то підлягає
стягненню з відповідача лише 500 грн.,
тобто розмір франшизи, який не
відшкодовується страховиком згідно
договору страхування.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитись з зазначеним висновком
суду, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема такі питання 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Проте суд першої інстанції не
з'ясував у повній мірі всі обставини,
які мають значення для справи, та не
виконав усі вимоги цивільного
судочинства, у зв'язку із чим рішення в
даній справі неможна визнати законним
і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» № 1961-IV, страховий поліс - єдина
форма внутрішнього договору
страхування, яка посвідчує укладення
такого договору.

В статті 9 Закону № 1961-IV зазначено, що
страхова сума - це грошова сума, у межах
якої страховик зобов'язаний здійснити
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування. Розмір страхової суми за
шкоду, заподіяну майну потерпілих,
становить 50 тисяч гривень на одного
потерпілого. Розмір страхової суми за
шкоду, заподіяну життю та здоров'ю
потерпілих, становить 100 тисяч гривень
на одного потерпілого.

Згідно п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від страхової
суми, в межах якого відшкодовується
збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Відповідно до змісту полісу № АА/1997830
від 17.02.2011 року (а.с. 11) цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4, як власника
наземного транспортного засобу,
застрахована АТ «Українська
пожежно-страхова компанія». Ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
життю та здоров'ю (одного потерпілого ) -
100 000 грн.; за заподіяну шкоду майну
(одного потерпілого) - 50 000 грн., франшиза
- 500 грн. (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкоди,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно пункту 16 постанови Пленуму
ВССЦК від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки»: відповідно до
ст. 21 Закону № 1961-IV на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 ст. 13 цього Закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку з цим при пред'явленні позовних
вимог про відшкодування такої шкоди в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди безпосередньо до особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, суд має право
виключно в порядку, передбаченому ст. 33
ЦПК України залучити до участи у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме до страховика є підставою для
відмови в позові до завдача шкоди у
відповідному розмірі.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» з подальшими змінам,
страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована,
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю
та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Зазначеного Закону
передбачено, що у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи встановлено, що ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» провела виплату страхового
відшкодування в сумі 16133 грн. 93 коп. в
той час, як відповідальність
страховика встановлена в розмірі 50000
грн.

З позовом до страховика щодо стягнення
різниці між виплаченою страховою
компанією суми та суми
відновлювального ремонту автомобіля,
позивач не звертався, тому суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що з відповідача ОСОБА_4 на
відшкодування заподіяної матеріальної
шкоди слід стягнути лише 500 грн. розміру
франшизи та відмовити в стягненні
недоплати по страховому полісу у
розмірі 2886 грн. 07 коп., оскільки
незважаючи на роз'яснення судом в
порядку ст. 167 ЦПК України позивачу
положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України, вимоги
про стягнення шкоди ним змінені не
були.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду в частині
відмови в стягненні моральної шкоди, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Колегія суддів вважає, що
позивачем доведено те, що
протиправними діями відповідача йому
завдана моральна шкода. Внаслідок
пошкодження автомобіля позивач
відчував певні незручності з огляду на
те, що його транспортний засіб було
пошкоджено та на протязі певного часу у
зв'язку з цим йому доводилось
пересуватися містом, користуючись
громадським транспортом з постійними
пересіданнями з одного на інший, що
забирало більше часу під час
пересування, адже користуючись власним
транспортним засобом він витрачав
значно менше часу на це, що й призводило
до відчування певних незручностей та
позбавляло його певного комфорту, до
якого він вже звик.

Колегія суддів дійшла висновку,
що моральна шкода підлягає стягненню
саме з відповідача, винного в ДТП,
внаслідок чого був пошкоджений
автомобіль позивача і йому завдана
моральна шкода.

Страховик у даному випадку не
несе відповідальності за
відшкодування моральної шкоди,
оскільки відповідно до п. 23.1 ст. 23
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» з подальшими
змінами: шкода, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є -
моральна шкода, що полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких потерпілий -
фізична особа зазнав у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

А як вбачається з матеріалів
справи та підтверджено позивачем в
апеляційному суді при розгляді справи,
тілесні ушкодження при скоєнні з вини
відповідача ДТП, він не отримав. Таким
чином у даному випадку моральна шкода
підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_4, а не зі страховика.

Виходячи з вищезазначеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду в частині відмови в
стягненні з відповідача моральної
шкоди, підлягає скасуванню з підстав п.
1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України - неповного
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову в частині стягнення
моральної шкоди.

Оскільки розмір спричиненої
позивачеві моральної шкоди, слід
визначити з урахуванням роз'яснень п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р., з подальшими
змінами «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до
якого, розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин, колегія суддів вважає,
що, враховуючи ступінь фізичних і
моральних страждань позивача, їх
тривалість і тяжкість, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, конкретні обставини по
справі, а також наслідки, що наступили,
слід стягнути з відповідача на користь
позивача моральну шкоду в розмірі 500
грн.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
в частині відмови у стягненні
моральної шкоди, з ухваленням в цій
частині нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог. В іншій
частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 10 липня 2014 року в
частині відмови в стягненні моральної
шкоди скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у
відшкодування моральної шкоди 500
(п'ятсот) грн.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: