Провадження2/405/2073/14
УХВАЛА

16 грудня 2014 року Суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда Іванова
Л.А., розглянувши матеріали заяви
ОСОБА_1 про зняття арешту,-

В С Т А Н
О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даною
заявою, в якій просить зняти арешт з її
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру
заборон відчуження об`єктів нерухомого
майна запис про арешт вищевказаної
квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому ЦПК України, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав, тому
вивчивши зміст вказаної заяви, вважаю
за потрібно запропонувати ОСОБА_1
привести заяву про зняття арешту у
відповідність до вимог ст. 119 ЦПК
України.

ОСОБА_2 Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.09.2012 року за № 10-1386/0/4-12
визначено, що при застосуванні у
судовій практиці норм ЦПК України, суди
повинні дотримуватися прецедентної
практики Європейського суду з прав
людини.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Оскільки пред`явлення позову - це
процесуальна дія, яка здійснюється у
порядку встановленому ЦПК України,
справи позовного провадження повинні
розглядатися судом на підставі поданої
позивачем позовної заяви, яка повинна
за формою та змістом відповідати
закону.

Вимоги щодо форми і змісту позовної
заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Так, частиною 2 вказаної статті
передбачено, що позовна заява повинна
містити: 1) найменування суду, до якого
подається заява; 2) ім'я (найменування)
позивача і відповідача, а також ім'я
представника позивача, якщо позовна
заява подається представником, їх
місце проживання (перебування) або
місцезнаходження, поштовий індекс,
номери засобів зв'язку, якщо такі
відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну
позову щодо вимог майнового характеру;
5) виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; 7) перелік
документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України,
сторонами в цивільному процесі у
справах позовного провадження є
позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, позов
може бути пред'явлений спільно
кількома позивачами або до кількох
відповідачів. Кожен із позивачів або
відповідачів щодо другої сторони діє в
цивільному процесі самостійно. Участь
у справі кількох позивачів і (або)
відповідачів (процесуальна співучасть)
допускається, якщо: 1) предметом спору є
спільні права чи обов'язки кількох
позивачів або відповідачів; 2) права і
обов'язки кількох позивачів чи
відповідачів виникли з однієї
підстави; 3) предметом спору є однорідні
права і обов'язки.

Відповідач в рамках цивільного процесу
- це особа, яка за цивільною позовною
заявою позивача притягається до
відповідальності за порушення чи
оспорення її прав та охоронюваних
інтересів, а також у передбачених
законом випадках, й інші особи, на
адресу яких спрямована вимога
позивача, яка знайшла своє
аргументування та вираження у
відповідній позовній заяві.

Згідно з нормами матеріального права
позивач повинен визначити правові
підстави позову (обставини, які мають
місце у диспозиції норми матеріального
права і мають бути доведені суду) та на
підтвердження цих підстав позову
повинен навести фактичні обставини
справи та зазначити норму закону, яка
регулює спірні правовідносини, що є
предметом судового розгляду. Оскільки
ця обставина має суттєвий вплив на
змагальний характер процесу і сприяє
досягненню істини у справі.

Заява подана без додержання вимог
зазначених норм, зокрема, ОСОБА_1
необхідно викласти заяву про зняття
арешту у відповідності до вимог ст. 119
ЦПК України у формі позовної заяви,
зазначити позивача, відповідача, в разі
необхідності, третю особу, викласти в
позовній заяві обставини, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, при
цьому, порушене, невизнане або
оспорюване суб’єктивне право, свободи
чи інтереси, які зазначені позивачем у
прохальній частині позову, повинні
бути обґрунтовані обставинами, які є
юридичними фактами, що в сукупності
складають зміст позову. Хоча стаття 119
ЦПК України не вимагає від позивача
обов’язкового зазначення правової
підстави позову, тобто вказівки на
норму права, яка регулює спірні
правовідносини, тем не менш позивач
повинен в обґрунтування своїх вимог
посилатися на те право, захисту якого
він вимагає. Під підставами позову слід
розуміти обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги, а не
посилання позивача на певну норму
закону, яку суд може змінити, якщо її
дія не поширюється на правовідносини.

Крім того, заява не містить виклад
обставин та зазначення доказів,
зокрема, не зазначено доказів, хто є
власником квартири за адресою: АДРЕСА_1
та ким накладений арешт на вищевказану
квартиру (число, місяць, рік та запис).

Крім того, враховуючи, що для позовів
про зняття арешту з майна положеннями
ст. 114 ЦПК України встановлена виключна
підсудність, то місцезнаходження
нерухомого майна має бути підтверджено
документально (п. 41 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року №3 "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ").

Більш того, відповідно до ч.1 ст. 120 ЦПК
України позивач повинен додати до
позовної заяви її копії та копії всіх
документів, що додаються до неї,
відповідно до кількості відповідачів і
третіх осіб.

У порушення вимог зазначеної норми,
копії заяви подані без копій всіх
документів, що додаються до неї, що
позбавляє суд можливості направити їх
для ознайомлення відповідачам та в
разі необхідності третім особам.

Також, відповідно до вимог ч. 5 ст.119 ЦПК
України до позовної заяви додаються
документи, що підтверджують сплату
судового збору.

Встановлено, що позовна заява подана з
порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а
саме: не сплачений судовий збір за
подання до суду позовної вимоги
немайнового характеру.

Згідно з п.п.2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України
“Про судовий збір” за подання до суду
позовної заяви немайнового характеру
ставка судового збору визначається у
розмірі 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати, розмір якої
встановлено законом на 01 січня
календарного року, в якому відповідна
заява подається до суду, що, на момент
подачі позову, та відповідно до Закону
України “Про державний бюджет України
на 2014 рік” становить 243 грн. 60 коп.,
виходячи з мінімальної заробітної
плати 1218 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно сплатити
судовий збір у розмірі 243,60 коп. за
подання позовної заяви немайнового
характеру.

Враховуючи, що дана заява подана без
додержання вимог, викладених в ст.119 ЦПК
України, то відповідно до ст.121 ЦПК
України вона підлягає залишенню без
руху з наданням ОСОБА_1 строку для
усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
останньою ухвали.

Керуючись ст.ст. 119, 120, ч. 1 ст. 121
Цивільного процесуального кодексу
України, Законом України "Про судовий
збір", -

У Х В А Л И Л
А:

Заяву ОСОБА_1 про зняття арешту
залишити без руху, надавши строк для
усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
заявником ухвали.

Запропонувати ОСОБА_1 в
установлений строк виправити
зазначені в ухвалі недоліки.

В разі невиконання указаної
вимоги заява буде вважатись неподаною
і повернута ОСОБА_1

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду

м.
Кіровограда

Л. А. Іванова