РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2014 Франківський районний
суд м. Львова у складі:

Головуючого- судді - Ванівського Ю.М.

при секретарі - Мартинюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Львівського регіонального інституту
державного управління Національної
академії державного управління при
Президентові України, за участю третіх
осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
незаконними дій,визнання незаконним та
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього
заробітку, стягнення компенсації,
стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

18 жовтня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Львівського
регіонального інституту державного
управління Національної академії
державного управління при
Президентові України, за участю третіх
осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
незаконними дій.

В процесі розгляду справи позивач
уточнила позовні вимоги та просила
визнати незаконним та скасувати пункт 2
наказу Львівського регіонального
інституту державного управління
Національної академії державного
управління при Президентові України
№14-к від 16.01.2012 про звільнення ОСОБА_1,
професора кафедри державного
управління та місцевого
самоврядування, 19 січня 2012 року, у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору, відповідно до п.2
ст. 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на
посаді професора кафедри державного
управління та місцевого
самоврядування Львівського
регіонального інституту державного
управління Національної академії
державного управління при
Президентові України з 19 січня 2012 року;
стягнути з Львівського регіонального
інституту державного управління
Національної академії державного
управління при Президентові України на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 19 січня 2012
року; стягнути з Львівського
регіонального інституту державного
управління Національної академії
державного управління при
Президентові України на користь
ОСОБА_1 6040,50 грн. компенсації за
невикористану відпустку; стягнути з
Львівського регіонального інституту
державного управління Національної
академії державного управління при
Президентові України на користь
ОСОБА_1 середній заробіток з 19 січня 2012
року за весь час затримки по день
фактичного розрахунку; стягнути з
Львівського регіонального інституту
державного управління Національної
академії державного управління при
Президентові України на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000
гривень.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 18.04.2012 року позовну заяву
ОСОБА_1 до Львівського регіонального
інституту державного управління
Національної академії державного
управління при Президентові України,
за участю третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання незаконними дій, визнання
незаконним та скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку, стягнення
компенсації, стягнення моральної шкоди
залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 18.09.2012 року було скасовано
ухвалу Франківського районного суду
м.Львова від 18 квітня 2012 року в частині
залишення без розгляду позовних
вимог про стягнення з Львівського
регіонального інституту державного
управління Національної академії
державного управління при
Президентові України на користь ОСОБА_1
6040,50 грн. компенсації за невикористану
відпустку та стягнення з Львівського
регіонального інституту державного
управління Національної академії
державного управління при
Президентові України на користь ОСОБА_1
середнього заробітку з 19 січня 2012 року
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку та в цій частині позовних
вимог заяву направлено для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що з 01.09.2000 року по
19.01.2012 року працювала у ЛРІДУ НАДУ при
Президентові України на посаді
професора кафедри державного
управління та місцевого
самоврядування. При звільнені її з
роботи відповідач порушив вимоги ст. 83
КЗпП України, оскільки не виплати всіх
сум, що належали її при звільненні, а
саме: компенсацію за невикористану
відпустку за 30 календарних днів в
розмірі 6040,50 грн.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали,
просять стягнути з відповідача 6040,50
грн. компенсації за невикористану
відпустку та середній заробіток з 19
січня 2012 року за весь час затримки по
день фактичного розрахунку. Пояснення
дали аналогічні викладеним у заявах.

Відповідач - Львівський регіональний
інститут державного управління
Національної академії державного
управління при Президентові України
забезпечив явку в судові засідання
своїх уповноважених представників, які
проти позову заперечили, зокрема,
вказують, що при звільненні ОСОБА_1 було
нараховано та виплачено компенсацію за
невикористану щорічну відпустку за 39
календарних днів, а також нараховано та
виплачено компенсацію за
невикористану відпустку як матері двох
дітей віком до 15 років за 15 календарних
днів. Загалом ОСОБА_1 відповідно до
наказу ЛРІДУ НАДУ при Президентові
України №14-к від 16.01.2012 року було
нараховану компенсацію за всі не
використані дні щорічної відпустки та
відпустки як матері двох дітей віком до
15 років в сумі 10872,90 грн., а виплачено
було суму в розмірі 8678,20 грн. з
врахуванням обов'язкових відрахувань.
Зазначені кошти були перерахованні на
особовий картрахунок ОСОБА_1 в
Приватбанку. Просить відмовити у
задоволенні позову.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
слухання справи, клопотання про
відкладення розгляду справи не
подавав, а тому згідно ст. 169 ЦПК
України, суд вважає, що справу можна
слухати у його відсутності, оскільки в
матеріалах справи є достатньо належних
доказів про права, обов'язки та
взаємовідносини сторін.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання
також не з'явився, про причини неявки
суд не повідомив, хоча належним чином
був повідомлений про дату, час і місце
слухання справи, клопотання про
відкладення розгляду справи не
подавав, а тому згідно ст. 169 ЦПК
України, суд вважає, що справу можна
слухати у його відсутності, оскільки в
матеріалах справи є достатньо належних
доказів про права, обов'язки та
взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали і документи по
справі, заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, оцінивши докази в сукупності,
на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, оцінивши докази в
сукупності, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Відповідно до ст.83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.
У разі звільнення керівних,
педагогічних, наукових,
науково-педагогічних працівників,
спеціалістів навчальних закладів, які
до звільнення пропрацювали не менш як 10
місяців, грошова компенсація
виплачується за не використані ними
дні щорічних відпусток з розрахунку
повної їх тривалості. Аналогічне
положення передбачено ч.1 ст. 24 Закону
України «Про відпустки».

Згідно з частиною шостою статті 6
Закону України «Про відпустки»
керівним працівникам навчальних
закладів та установ освіти, навчальних
(педагогічних) частин (підрозділів)
інших установ і закладів, педагогічним,
науково-педагогічним працівникам та
науковим працівникам надається
щорічна основна відпустка тривалістю
до 56 календарних днів у порядку,
затверджуваному Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 6 Порядку надання
щорічної основної відпустки
тривалістю до 56 календарних днів
керівним працівникам навчальних
закладів та установ освіти, навчальних
(педагогічних) частин (підрозділів)
інших установ і закладів, педагогічним,
науково-педагогічним працівникам та
науковим працівникам, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 14 квітня 1997 року № 346, у разі
звільнення керівних, педагогічних,
наукових і науково-педагогічних
працівників навчальних закладів та
навчальних (педагогічних) частин
(підрозділів) інших установ і закладів,
які до звільнення пропрацювали не менш
як 10 місяців, грошова компенсація
виплачується за не використані ними
дні щорічної основної відпустки з
розрахунку повної її тривалості, а
особам, які до звільнення пропрацювали
менш як 10 місяців, - пропорційно до
відпрацьованого ними часу (з
розрахунку тривалості щорічної
основної відпустки за кожний
відпрацьований місяць 5,6; 4,2 і 2,8
календарних дня за тривалості щорічної
основної відпустки відповідно 56, 42 і 28
календарних днів).

Судом встановлено, що позивач з 03.04.2000
року по 19.01.2012 року працювала у ЛРІДУ
НАДУ при Президентові України на
посаді професора кафедри державного
управління та місцевого
самоврядування.

Відповідно до наказу ЛРІДУ НАДУ при
Президентові України від 16.01.2012 року
№14-к ОСОБА_1 було звільнено з роботи з
посади професора кафедри державного
управління та місцевого
самоврядування з 19 січня 2012 року у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору на підставі п. 2 ч. 1
ст. 36 КЗпП України.

Цим же наказом передбачалась виплата
компенсації за невикористану щорічну
основну відпустку та відпустку як
матері двох дітей віком до 15 років за
періоди роботи: з 03.04.2000р. до 01.09.2000р. - 12
календарних днів; за 2010-2011 навчальний
рік - 1 календарний день; за 2011-2012
навчальний рік - 26 календарних днів; за
2000р. - 5 календарних днів; за 2001р. - 5
календарних днів; за 2002р. - 5 календарних
днів.

Згідно довідки ЛРІДУ НАДУ при
Президентові України від 21.02.2012 року
№185 вбачається, що ОСОБА_1 Дмитривні,
відповідно до наказу №14-к від 16.01.2012
року, було виплачено 8678,20 грн.
компенсації за всі не використанні дні
щорічної відпустки та відпустки як
матері двох дітей віком до 15 років за 54
календарних дні.

Як вбачається з довідки ЛРІДУ НАДУ при
Президентові України від 22.05.2013 року
№270/03 ОСОБА_1 відповідно до наказу №49/кв
від 18 вересня 2001 року було надано
основну щорічну відпустку за період
роботи з 01.09.2000 року по 30.06.2001 року на 56
календарних дні з 24 вересня 2001 року по
18.11.2001 року (про що був внесений
відповідний запис в її особову картку
за №087НП). Згідно наказу №49/кв від 18
вересня 2001 року їй було нараховано та
виплачено відпускні в сумі 816,48 гривень.

У відповідності до довідки ЛРІДУ НАДУ
при Президентові України від 29.01.2014
року №57/21 ОСОБА_1 Дмитривні, відповідно
до наказу №14-к від 16.01.2012 року, було
виплачено 8678,20 грн. компенсації за всі
не використанні дні щорічної відпустки
та відпустки як матері двох дітей віком
до 15 років за 54 календарних дні.
Зазначені кошти в сумі 8678,20 грн. були
зараховані на особистий картрахунок
ОСОБА_1 в Приватбанку, що
підтверджується розрахунковою
відомістю заробітної плати за першу
половину січня 2012 року та
розрахунковою відомістю заробітної
плати за другу половину січня 2012 року.

Як вбачається з наданого відповідачем
розрахунку компенсації за
невикористану відпустку від 16.01.2012
року, сума компенсації відпустки за 54
календарні дні ОСОБА_1 становить 10872,90
грн. із якої відраховано прибутковий
податок 15% - 1513,45 грн., єдиний внесок 6,1% -
663,25 грн. та перераховано на зарплатний
картковий рахунок - 8678,20 грн.

Відтак, суд приходить до висновку, що
ЛРІДУ НАДУ при Президентові України
вірно нараховано та виплачено грошову
компенсацію за невикористану
відпустку за 54 календарних дні у
розмірі 8678,20 гривень.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2, 3, 4 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, повною мірою
дослідивши всі фактичні обставини у
справі, а також оцінивши докази, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
безпідставними, оскільки позивачем не
надано належних і допустимих доказів,
які б спростовували заперечення
відповідача, а тому у задоволенні
позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене,
керуючись ст.ст. 3, 10, 58, 59, 60, 88, 209, 213 - 215
ЦПК України, ст.ст. 83, 116 КЗпП України, ст.
6 Закону України «Про відпустки», суд -

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до
Львівського регіонального інституту
державного управління Національної
академії державного управління при
Президентові України, за участю третіх
осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
компенсації за невикористану щорічну
основну відпустку в розмірі 6040,50 грн.,
стягнення середнього заробітку з 19
січня 2012 року за весь час затримки по
день фактичного розрахунку відмовити
за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10-ти днів після його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Ванівський Юрій Михайлович