Справа № 361/5672/14-ц
Провадження № 2/361/2222/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Шинкаря А.О.

при секретарі - Брейкіній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бровари цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3 про визнання заповіту
нікчемним,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1, від імені якої
на підставі довіреності діє
представник ОСОБА_4, звернулася до суду
з позовом про визнання заповіту
недійсним.

В обгрунтування позовних вимог, з
урахуванням уточнень від 27 жовтня 2014
року, зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла її мати ОСОБА_5. Позивач мала на
руках заповіт від 11 липня 2012 року,
посвідчений секретарем Зазимської
сільської ради ОСОБА_6, за яким мати
належне їй майно заповіла двом своїм
дітям - позивачці та її брату ОСОБА_3

Після смерті матері від нотаріуса, до
якого позивач звернулася з заявою про
прийняття спадщини, довідалася, що за 4
дні до смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5
заповіла все своє майно онуку ОСОБА_2
Позивач вважає, що заповіт підлягає
визнанню недійсним, оскільки при його
укладенні волевиявлення заповідача не
було вільним і не відповідало її волі, а
також посвідчення було проведено з
порушенням визначеного законом
порядку.

Позивач зазначила також, що вона з 1996
року постійно проживає в Італії, а мати
проживала у АДРЕСА_1 тому за дорученням
позивача догляд за матір'ю здійснювала
ОСОБА_7, оскільки мати потребувала
постійного догляду та контролю, і через
дуже явні для оточуючих психічні
розлади її поведінка часто була
непередбачуваною. Брат позивачки та
племінник не виявляли бажання
доглядати матір, тому позивачка
прийняла рішення помістити її в
Броварський районний територіальний
центр соціального обслуговування
одиноких непрацездатних громадян, в
якому мати знаходилася рік, після чого
ОСОБА_3 забрав її до себе у м. Київ і вона
4 місяці до смерті проживала у нього. За
4 дні до смерті матері ОСОБА_3 привіз
ОСОБА_5 в с. Зазим'є, і посвідчення
заповіту відбувалося не в приміщенні
сільської ради, а біля будівлі
сільської ради, ОСОБА_5 з машини не
виходила, секретар сільради сам сідав у
машину до заповідача з паперами.

Позивач вказала, що в заповіті не
зазначено місце та час його складання:
години та хвилини, що нотаріальна дія
вчинялася поза приміщенням сільської
ради, в автомобілі, заповіт було
підписано не самою ОСОБА_5, а іншою
особою - ОСОБА_8, в тексті заповіту не
зазначено внаслідок якої хвороби або
фізичної вади заповідач не підписала
його власноруч, натомість секретар
сільської ради вказав, що через фізичні
вади ОСОБА_5 на її прохання та за її
дорученням і в її присутності текст
заповіту підписано ОСОБА_8, але позивач
заперечує, що заповідач мала фізичні
вади, просто вона була хворою, і підпис
могла поставити, окрім того, на думку
позивача, на момент посвідчення
заповіту ОСОБА_5 не усвідомлювала своїх
дій та не могла ними керувати, тому
просила суд визнати заповіт ОСОБА_5,
посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_2р. Зазимською
сільською радою Броварського району,
на ім'я ОСОБА_2, недійсним.

26 листопада 2014 року позивач звернулася
до суду з заявою про зміну предмету
позову, в якій зазначила, що
посвідчення заповіту ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 року проведено секретарем
Зазимської сільської ради ОСОБА_6 з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, встановлених нормами
ст.1251 ЦК України, ст. 37 ЗУ «Про нотаріат»
та п.1.1 Порядку вчинення нотаріальних
дій посадовими особами органів
місцевого самоврядування,
затвердженого наказом МЮ України №3306/5
від 11.11.2011р., тому просила визнати
недійсним та нікчемним заповіт ОСОБА_5
посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_2р. Зазимською
сільською радою Броварського району на
ім'я ОСОБА_2

На підставі заяви представника
позивача від 02 грудня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо визнання заповіту
ОСОБА_5 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року недійсним
судом залишені без розгляду.

У судовому засіданні
представники позивача позовні вимоги
щодо визнання заповіту ОСОБА_5 від
ІНФОРМАЦІЯ_2 року нікчемним підтримали
з підстав, викладених у позовній заяві.
Пояснили, що посвідчення цього
заповіту відбулося з порушенням щодо
його форми та посвідчення, що є
підставою для визнання його нікчемним.
Зазначили, що останні чотири місяці
перед смертю ОСОБА_5 проживала у м.
Києві в квартирі сина, а заповіт був
посвідчений в с. Зазим'є, тому секретар
Зазимської сільської ради ОСОБА_6 не
мав повноважень посвідчувати вказаний
заповіт. Представники посилалися на
ст.1247 ЦК України, якою встановлено
загальні вимоги щодо форми заповіту:
заповіт складається у письмовій формі
із зазначення місця та часу його
складання, має бути особисто
підписаний заповідачем, а якщо особа не
може підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч. 4 ст.207 ЦК
України. Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти,
посвідчені особами, зазначеними у
частині 3 цієї статті, підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України. Заповіт
був посвідчений поза межами приміщення
Зазимської сільської ради, на вулиці.
Зазначили, що ОСОБА_5 особисто заповіт
не підписувала, під час судового
розгляду справи не було встановлено
наявності у неї фізичних вад, які б не
дозволили їй власноручно підписати
заповіт, окрім того, вказали, що заповіт
ОСОБА_5 був зареєстрований у Спадковому
реєстрі 28 лютого 2014 року - через 26 днів
після її смерті, тобто на момент
відкриття спадщини він не був
зареєстрований, таким чином вимоги
закону щодо форми заповіту порушені.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
позов не визнали, проти його
задоволення заперечували. Представник
відповідача у судовому засіданні
пояснила, що за змістом ч. 2 ст. 215 ЦК
України нікчемним є такий правочин,
недійсність якого прямо передбачена
законом. Вважає, що заповіт ОСОБА_5 від
ІНФОРМАЦІЯ_2 року вважати нікчемним
немає підстав. Заповіт складався, як
пояснили свідки, зі слів заповідача,
яка розуміла, з якою метою вона
приїхала до сільради і висловила свою
волю заповісти все належне їй майно
онуку ОСОБА_2. Заповіт ОСОБА_5 був
складений у письмовій формі, зазначена
дата його складання - ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
і складений він на бланку Зазимської
сільської ради Броварського району
Київської області, що дає можливість
ідентифікувати місце його складання.
Замість ОСОБА_5 за її дорученням і на її
прохання заповіт підписувала ОСОБА_8, з
якою ОСОБА_5 була знайома тривалий час.
Просила суд звернути увагу, що, ОСОБА_5
не підписала заповіт, бо сказала, що не
слухаються руки, і що секретар сільради
розцінив це як фізичну ваду, а не
хворобу, і саме так зазначив у заповіті.
Посвідчення заповіту відбулося у
присутності двох свідків, які
орендують будинок ОСОБА_5, з якими вона
за життя спілкувалася. Про посвідчення
заповіту у присутності свідків є
відповідний запис у заповіті, секретар
виконкому Зазимської сільради вніс до
заповіту прізвище, ім'я, по батькові
свідків, реквізити паспорта з
зазначенням дати його видачі,
зареєстроване місце проживання. В
заповіті дійсно не вказано дати
народження свідків, але просила суд
взяти до уваги, що дати видачі
паспортів, засвідчують ту обставину, що
свідки є повнолітніми особами.
Представник відповідача заперечувала
проти позиції позивача, що реєстрація
заповіту у Спадковому реєстрі після
настання смерті заповідача є підставою
для визнання такого заповіту
нікчемним. На думку представника
відповідача, секретар виконкому
Зазимської сільської ради мав право
посвідчувати заповіт від імені ОСОБА_5,
яка на законних підставах на день своєї
смерті була зареєстрована у належному
їй будинку АДРЕСА_1, яке є місцем її
постійного проживання. Та обставина, що
з жовтня 2013 року по день своєї смерті
вона мешкала у квартирі свого сина у м.
Києві, слід розцінювати як її не
постійне, а тимчасове місце проживання
відповідно до статті 3 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», за
якою місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Третя особа ОСОБА_3, допитаний як
свідок, пояснив суду, що він є сином
покійної ОСОБА_5 Позивач по справі його
сестра, яка більше п'ятнадцяти років
постійно мешкає в Італії. Раніше
приїздила в Україну кожного року, але
останні шість років в Україні не була,
що дуже засмучувало матір. Пояснив, що
ОСОБА_5 близько сімнадцяти років тому
перенесла інсульт, але в результаті
лікування у неї була збережена і
пам'ять, і мова, вона грала на баяні,
писала вірші, в тому числі і під час
перебування у будинку престарілих, в
якому вона знаходилася з жовтня 2012 року
по жовтень 2013 року. У будинок
престарілих матір помістила подруга
позивачки ОСОБА_7, він матір регулярно
відвідував, а з жовтня місця 2013 року до
дня своєї смерті мати проживала у
нього. Оскільки мати висловила бажання
заповісти своє майно онуку ОСОБА_2, він
домовлявся про посвідчення заповіту з
секретарем Зазимської сільської ради,
а також на власному автомобілі возив
маму з Києва до села Зазим'є, по
відстані це близько двадцяти
кілометрів. Мати до останніх днів мала
ясний розум, але була слаба, руки її не
слухалися, тому розписатися так, щоб
підпис був схожий на той, який вона
ставила у своєму паспорті, у неї не
виходило, тому і розписувалася за неї
родичка ОСОБА_8

Допитані у судовому засіданні за
клопотанням представників позивача
свідки:

ОСОБА_6 пояснив, що працює на
посаді секретаря виконкому Зазимської
сільської ради Броварського району
Київської області і на нього покладено
обов'язок вчиняти нотаріальні дії. З
приводу посвідчення заповіту від імені
ОСОБА_5 до нього звертався її син, якому
він роз'яснив процедуру посвідчення, в
тому числі повідомив, що у разі
неможливості заповідачкою розписатися
на заповіті, має бути особа, яка буде
ставити підпис замість заповідача,
також необхідні свідки. Він
спілкувався з ОСОБА_5, яка сиділа у
машині, запитав, чи впізнає вона його, а
отримавши ствердну відповідь, запитав,
з якою метою вона приїхала до сільради.
ОСОБА_5 відповіла, що хоче хату
заповісти ОСОБА_2, і на уточнююче
запитання, якому ОСОБА_2, сказала, що
онуку ОСОБА_2, а потім добавила, що все
своє майно заповідає на ОСОБА_2. Він
декілька раз уточнив у неї, чи дійсно
вона вирішила все майно заповісти
онуку ОСОБА_2, на що отримав ствердну
відповідь. Руки у ОСОБА_5 трусилися,
тому було зрозуміло, що вона не зможе
поставити підпис на заповіті, він
розцінив це як фізичну ваду. Текст
заповіту він пішов виготовляти у
приміщення сільської ради, а після
виготовлення зачитував його вголос для
ОСОБА_5, яка сиділа у машині, поряд з ним
стояли також свідки.

ОСОБА_7 пояснила, що є кумою
позивачки ОСОБА_1 і тому дуже близька до
родини ОСОБА_1. Повідомила суду, що
опікувалася ОСОБА_5 після від'їзду
ОСОБА_1 до Італії, допомагала по
господарству. Чоловік ОСОБА_5 помер
близько чотирьох років тому, вона
залишилася сама, сину вона не була
потрібна. Питання про перебування
ОСОБА_5 у будинку для престарілих вона
вирішувала за дорученням позивачки.
ОСОБА_9 психічно була нормальною, але
мала важкий характер. В той час, коли
посвідчували заповіт, вона бачила
ОСОБА_3 біля сільради, але він не
повідомив її про мету свого
перебування у сільраді, але ввечері
того ж дня вона дізналася, що ОСОБА_5
переписала заповіт.

ОСОБА_10 повідомила, що з ОСОБА_5
вона разом працювала у школі, що
відвідувала її під час хвороби,
допомагала, психічно ОСОБА_5 була
здорова.

ОСОБА_11 пояснила,, що вона працює
у медамбулаторії, вікна якої виходять
на двір сільради, бачила з вікна, що
біля сільради стояла машина, біля
машини стояли квартиранти ОСОБА_5,
двері в автомобілі були відчинені.

ОСОБА_12 повідомила, що є медичним
працівником і допомагала оформляти
ОСОБА_5 у будинок престарілих.

Свідки з боку відповідача:

ОСОБА_8 розповіла про обставини
посвідчення заповіту, повідомивши, що є
племінницею матері відповідача, ОСОБА_5
знає тривалий час, бо часто гостювала у
неї у селі. Десь за тиждень до
посвідчення заповіту їй телефонувала
мати ОСОБА_13 і просила поставити підпис
у заповіті замість ОСОБА_9. У Зазимську
сільську раду вона приїхала разом з
ОСОБА_5 на автомобілі батька ОСОБА_13.
Була присутня при розмові секретаря
Зазимської сільської ради з ОСОБА_5, яка
відбувалася в машині перед сільрадою.
Підпис на заповіті вона ставила на
колінах у ОСОБА_5

ОСОБА_14 пояснив, що проживає у
належному ОСОБА_5 будинку у с.Зазим'є
разом з дружиною як квартиранти. З
ОСОБА_9 спілкувався у листопаді 2013 року,
коли був вдома у ОСОБА_3 з приводу
ремонту комп'ютеру. ОСОБА_3 попросив
його бути свідком при посвідченні
заповіту у сільраді, він дав на це
згоду. З розмови секретаря сільської
ради з ОСОБА_5, яка відбувалася на
стоянці перед сільрадою, він зрозумів,
що це буде новий заповіт, який змінює
попередній, і що все майно ОСОБА_5
заповідає онуку ОСОБА_2. Секретар
сільської ради зачитував заповіт
вголос, потім поклав його на коліна
ОСОБА_9, вона його читала, і навіть
намагалася читати вголос, але була
слабою. Підпис на заповіті ставила
замість ОСОБА_5 ОСОБА_8, заповіт лежав на
колінах у ОСОБА_9.

ОСОБА_15 пояснила, що бути свідком
при підписанні заповіту її попросив
ОСОБА_3 за тиждень до посвідчення
заповіту. Розмова ОСОБА_5 та секретаря
сільської ради відбувалася у її
присутності на стоянці перед
приміщенням сільради, ОСОБА_9 була у
машині. ОСОБА_8 підписувала заповіт
замість ОСОБА_5 на вулиці, а вони з
чоловіком ОСОБА_14 - у приміщенні
сільради.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що був
знайомий з ОСОБА_5 і бачився з нею в
останні місяці її життя. Вона любила
спілкуватися, давати поради, розум був
ясний. Говорила, що заповість майно
онуку ОСОБА_2, бо діти між собою не
поділяться.

Свідок ОСОБА_17 повідомив, що він є
родичем сім'ї ОСОБА_5, двоюрідним братом
покійної ОСОБА_5 Сестра дуже журилася,
що донька останні п'ять років до неї не
приїздила, але скаржитися на це вона
схильна не була, бо мала незалежний
характер, була творчою людиною. Навіть
тоді, коли їхала у будинок престарілих,
то захотіла взяти з собою баян. Бачився
з ОСОБА_9 останній раз у середині січня
2014 року.

Вислухавши пояснення сторін,
третьої особи, свідків, дослідивши
письмові матеріали справи, суд
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
віці 78 років у м. Києві, що
посвідчується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 03 лютого 2014 року
відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Згідно заповіту, посвідченого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року секретарем виконкому
Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області
ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №
07, ОСОБА_5 заповіла все своє майно
ОСОБА_2.

З матеріалів спадкової справи №
3/2014 до майна померлої ОСОБА_5, відкритої
15.02.2014 року приватним нотаріусом
Броварського районного нотаріального
округу ОСОБА_18 вбачається, що з заявами
про прийняття спадщини, яка відкрилася
внаслідок смерті ОСОБА_5 звернулися
відповідач ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_3

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України визначено, що
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За вимогами ст. 1247 ЦК України,
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої цього Кодексу. Заповіт має
бути посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
Кодексу. Заповіти, посвідчені особами,
зазначеними у частині третій цієї
статті, підлягають державній
реєстрації у Спадковому реєстрі в
порядку, затвердженому Кабінетом
Міністрів України.

Частиною четвертою ст. 1248 ЦК України
передбачено, що якщо заповідач через
фізичні вади не може сам прочитати
заповіт, посвідчення заповіту має
відбуватися при свідках. Також заповіт,
як встановлено ст. 1253 ЦК України, може
бути посвідчений при свідках на
бажання заповідача.

Твердження представників позивачки, що
посвідчення заповіту ОСОБА_5 проведено
посадовою особою органу місцевого
самоврядування з порушенням вимог щодо
його форми та посвідчення,
встановлених нормами ст. 1251 ЦК України,
ст. 37 Закону України «Про нотаріат» та
п.1.1. Порядку вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від
11.11.2011р. №3306/5, спростовується
встановленими судом обставинами.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на день
посвідчення заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_2
року була зареєстрована за своїм
місцем проживання у належному їй
житловому будинку АДРЕСА_1. Твердження
представників позивача, що місцем
проживання ОСОБА_5 була квартира її
сина ОСОБА_3 у Деснянському районі м.
Києва, а відтак секретар виконкому
Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області
не мав права посвідчувати заповіт з
огляду на вимоги ст. 37 Закону України
«Про нотаріат», не ґрунтуються на
фактичних обставинах та законі. Як
вбачається з довідки виконавчого
комітету Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області
від 26.02. 2014 року за № 190, на день своєї
смерті ОСОБА_5 була зареєстрована в
АДРЕСА_1. В матеріалах спадкової справи
№3/2014, відкритої до майна померлої
ОСОБА_5, наявна заява позивача ОСОБА_1
від 05 лютого 2014 року про прийняття
спадщини, що відкрилася внаслідок
смерті матері ОСОБА_5, посвідчена
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_19,
в якій ОСОБА_1 зазначає, що останнє
місце проживання матері - АДРЕСА_1. У
лікарському свідоцтві про смерть
ОСОБА_5 за № 334/2 від 03.02.2014 року
зазначено місце проживання померлої:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України у
редакції, чинній на час смерті ОСОБА_5,
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Згідно ст. 3
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», місце
проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік. У квартирі сина ОСОБА_3 у м. Києві
ОСОБА_5 тимчасово проживала чотири
місяці: з жовтня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1
року у зв'язку з необхідністю догляду
за нею. Суд вважає місцем постійного
проживання ОСОБА_5 на час посвідчення
заповіту зареєстроване у
встановленому законом порядку місце її
проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Заповіт ОСОБА_5 складений у
письмовій формі на бланку Зазимської
сільської ради із зазначенням дати
його складання - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що на
думку суду, свідчить про місце його
складання.

Відповідно до п.2.1. Порядку вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
місцевого самоврядування,
затвердженими Наказом Міністерства
юстиції України від 11.11.2011р. №3306/5,
нотаріальні дії вчиняються в
приміщенні органу місцевого
самоврядування. В окремих випадках,
коли громадянин не може з'явитися у
зазначене приміщення, нотаріальні дії
можуть бути вчиненими поза вказаним
приміщенням.

Як встановлено судом, ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 року приїхала для
складання заповіту до Зазимської
сільської ради, але у зв'язку з
слабкістю з автомобіля не виходила і до
приміщення сільської ради не заходила.
Автомобіль знаходився біля приміщення
сільради. Секретар виконавчого
комітету Зазимської сільської ради
ОСОБА_6 з'ясовував її волю щодо змісту
заповіту шляхом безпосереднього
спілкування з нею у присутності
свідків посвідчення заповіту ОСОБА_14
та ОСОБА_15, при цьому ОСОБА_5 сиділа в
автомобілі на задньому сидінні, двері
автомобіля були відчинені, секретар
виконкому стояв поряд з нею. З'ясувавши
волю заповідачки заповісти все належне
їй майно онуку ОСОБА_2, ОСОБА_6 у
приміщенні сільради надрукував
заповіт, з яким знову вийшов до
автомобіля, в якому знаходилася ОСОБА_5,
зачитав заповіт ОСОБА_5 у присутності
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_8, та поклав його
на коліна ОСОБА_5, яка, як пояснював
свідок ОСОБА_14, читала його і при цьому
намагалася читати вголос, після чого на
колінах у ОСОБА_5 замість неї підпис на
заповіті поставила ОСОБА_8

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо
фізична особа у зв'язку з хворобою або
фізичною вадою не може підписатися
власноручно, за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа.

У тексті заповіту зазначено, що у
зв'язку з фізичними вадами ОСОБА_5 не
може власноручно підписати заповіт.
Судом встановлено, і ця обставина не
заперечується стороною позивача, що
ОСОБА_5 на момент посвідчення заповіту
була дуже кволою, як пояснювали свідки,
заповідачка говорила, що не зможе
підписати заповіт, бо не слухаються
руки. Секретар виконкому розцінив це як
фізичну ваду, а не хворобу, і саме так
зазначив у заповіті.

Свідки посвідчення заповіту ОСОБА_14 та
ОСОБА_15 ставили свої підписи на
заповіті у приміщенні Зазимської
сільської ради, секретар виконкому
Зазимської сільської ради ОСОБА_6 всі
інші дії, пов'язані з посвідченням
заповіту ОСОБА_5, також виконував у
приміщенні сільради. Посилання
позивача на те, що у тексті заповіту
ОСОБА_5 не вказано дати народження
свідків посвідчення заповіту ОСОБА_14
та ОСОБА_15, а також та обставина, що вони
фактично проживають не за місцем своєї
реєстрації, а в належному ОСОБА_5
будинку по АДРЕСА_1, не може бути
підставою для визнання заповіту
нікчемним, оскільки судом встановлено,
що у тексті заповіту наявні дані про
видачу вказаним особам паспортів
громадян України: ОСОБА_14 паспорт
видано 15.08.1998 року, ОСОБА_15 - 17.02.2004 року,
що свідчить, що на момент посвідчення
заповіту особи були повнолітніми, як
цього вимагає ч. 3 ст. 1253 ЦК України, і в
тексті заповіту вказано місце
реєстрації проживання вказаних осіб.

Стосовно державної реєстрації
заповіту відповідно до вимог ч. 4 ст. 1247
ЦК України, з Витягу зі Спадкового
реєстру вбачається, що він був
зареєстрований у Спадковому реєстрі 28
лютого 2014 року.

Процедура внесення відомостей про
заповіти, визначена Порядком державної
реєстрації заповітів і спадкових
договорів у Спадковому реєстрі,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 11.05.2011р. № 491,
передбачає, що посадові особи органів
місцевого самоврядування вносять до
спадкового реєстру відомості шляхом
подання Держінформ'юсту або його
філіям заяв про реєстрацію, заяви
надсилаються реєстратору в день
вчинення відповідної нотаріальної дії,
а реєстратор здійснює державну
реєстрацію у день отримання заяви про
реєстрацію. Законодавством України не
передбачено визнання нікчемності
заповіту у зв'язку з тим, що смерть
спадкодавця настала раніше, ніж
відомості щодо заповіту внесені у
Спадковий реєстр.

З огляду на наведене суд не вбачає
підстав для визнання заповіту ОСОБА_5
від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, посвідченого
секретарем виконкому Зазимської
сільської ради Броварського району
Київської області ОСОБА_6 і
зареєстрованого в реєстрі за №07,
нікчемним.

На підставці викладеного та
керуючись ст.ст. 207, 1247, 1253, 1257 ЦК україни,
ст..ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання
заповіту нікчемним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Броварський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя:
А. О. Шинкар