У х в а л а

іменем україни

28 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа - управління
архітектури та містобудування
Одеської міської ради, про усунення
перешкод у користуванні власністю,
відшкодування шкоди; за зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у праві користування
власністю та стягнення моральної
шкоди; за позовом Київської районної
адміністрації Одеської міської ради до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_1,
Одеська міська рада, про приведення
об'єкту в попередній стан за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 21 грудня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 30 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила зобов'язати відповідачів
привести будинок та прибудинкову
територію по АДРЕСА_1 у первинний стан,
який існував до самочинних дій
відповідачів щодо зведення прибудови,
стягнути на її корить з відповідачів у
рівних частках майнову шкоду у розмірі
15 961 грн 40 коп. та моральну шкоду у
розмірі 20 тис грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
вона є власником Ѕ частини будинку
АДРЕСА_1. Вказувала, що у березні 2005 року
ОСОБА_2 придбала Ѕ частину вказаного
вище будинку, вселилась і почала
самовільно зводити прибудову, чим
порушила цілісність її будинку і
завдала їй майнову та моральну шкоду.

У грудні 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулись до суду з зустрічним
позовом, в якому просили зобов'язати
ОСОБА_1 не чинити перешкод у введенні в
експлуатацію самовільно збудованих
ними приміщень у будинку АДРЕСА_1, а
саме: коридору 1-5, санвузла 1-4, вітальні
1-6, жилої 1-7, жилої 1-8, санвузла 1-9;
відремонтувати вхідну калитку, яка
веде до їх частини двору; закопати
траншею, яка вирита вздовж частини
будинку АДРЕСА_1, що належить їм, та
стягнути на їх користь з ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн.
Посилались на те, що для введення в
експлуатацію збудованих ними спірних
приміщень необхідна згода ОСОБА_1, яка
такої згоди не дає, крім того, вона
перешкоджає їм у користуванні належної
їм частини будинку.

У квітні 2009 року Київська районна
адміністрація Одеської міської ради
звернулась до суду з позовом, в якому
просила зобов'язати відповідачів
власними силами і за рахунок власних
коштів привести у попередній стан
житловий будинок по АДРЕСА_1,
посилаючись на порушення
відповідачами при самочинному
будівництві вимог Законів України «Про
архітектурну діяльність», «Про
планування та забудову територій»,
«Про основи містобудування».

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 21 грудня 2012 року зустрічний
позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без
розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 31 травня 2013 року відмовлено
у відкритті апеляційного провадження
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Київського
районного суду м. Одеси від 21 грудня 2012
року у зв'язку з пропуском строку
апеляційного оскарження.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 21 грудня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 30 жовтня 2013 року,
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 у рівних частках 24 06 грн 95 коп.

Позов Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власними
силами і за рахунок власних коштів
привести у попередній стан, який
існував у грудні 2004 року, Ѕ частину
будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення
прибудови літ. «а3» і надбудованого
другого поверху літ. «А».

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовів
відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов ОСОБА_1 та задовольняючи
позов Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
виходив із того, що дії відповідачів
щодо будівництва прибудови є
неправомірними, оскільки вони
побудовані за відсутності згоди
співвласника ОСОБА_1 Крім того,
зазначені прибудова і надбудова були
зроблені з порушенням діючих
будівельних норм і правил, внаслідок
чого частина житлового будинку ОСОБА_1
зазнала пошкоджень.

Апеляційний суд погодився з висновком
суду першої інстанції.

Проте повністю погодитись з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 побудували прибудову
літ. «а3» і другий поверх над своєю 1/2
частиною будинку літ. «А».

Як убачається з висновків експертів
будівельно-технічних експертиз №
від 14 лютого 2006 року, № від 9
лютого 2011 року, №17еЧ12 від 6 квітня 2012
року зазначені прибудова і надбудова
не відповідають деяким будівельним
нормам, а саме: відсутні належно
обладнані водовідводи з двоповерхової
надбудови, конструкції на горищі в
надбудові виконані без належного
горизонтального та вертикального
зв'язування з дахом над частиною
будинку ОСОБА_1, що негативно вплинуло
на її частина житлового будинку.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

При цьому, суди мають встановлювати, чи
було видано особі, яка здійснила
самочинне будівництво, припис про
усунення порушень, чи можлива
перебудова об'єкту та чи відмовляється
особа, яка здійснила самочинне
будівництво, від такої перебудови.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідачі з дотриманням Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків I та II категорій складності,
які збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж",
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства від
24 червня 2011 року № 91, 20 серпня 2013 року
отримали Декларацію про готовність
(реконструкцію) житлового будинку
АДРЕСА_1 до експлуатації, у п. 15 якої
зазначено: "На об'єкті виконано всі
передбачені проектною документацією
згідно з державними будівельними
нормами, стандартами і правилами
роботи" (а. с. 87-91).

Апеляційний суд, погодившись з
висновком суду про те, що прибудова і
надбудова були зроблені відповідачами
з порушенням діючих будівельних норм і
правил, не врахував доводів
відповідачів щодо наявності вказаної
декларації про готовність об'єкту до
експлуатації, та дійшов передчасного
висновку про застосування до спірних
правовідносин вимог ч. 7 ст. 376 ЦК
України.

Крім того, відповідно до положень ч. 3
ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57 -60 ЦПК
України. При цьому ч. 4 цієї статті на
суд покладено обов'язок сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

З матеріалів справи убачається, що
розмір майнової шкоди, завданої
частині будинку ОСОБА_1 у результаті
реконструкції частини будинку ОСОБА_3,
складають 15 961 грн 40 коп., що
підтверджується висновком додаткової
будівельно-технічної експертизи від 6
квітня 2012 року та складеним експертом
кошторисом. При цьому у вказаному
висновку зазначено, що у приміщеннях,
які належать ОСОБА_1, виявлені
пошкодження, що виникли або отримали
свій розвиток у результаті самовільної
реконструкції частини жилого будинку
співвласників ОСОБА_3, також у вказаних
приміщеннях ремонтні роботи довгий час
не проводились, фізичний знос складає 30
%.

Суди дійшли передчасного висновку про
стягнення майнової шкоди, оскільки
ОСОБА_1 не будо надано доказів, які б
підтвердили наявність причинно -
наслідкового зв'язку між діями ОСОБА_3
та завданою їй майновою шкодою у
розмірі, визначеному експертизою.

Таким чином, з урахування викладеного
судова колегія дійшла висновку, що
апеляційний суд, у порушення вимог ч. 4
ст. 10 ЦПК України, яка зобов'язує суд
сприяти всебічному й повному
з'ясуванню обставин справи, доводів
сторін як на підтвердження, так і на
заперечення позову належним чином не
перевірив; не дав належної правової
оцінки зібраним у справі доказам, хоча
це має суттєве значення для
правильного вирішення спору, порушення
вимог матеріального та процесуального
права призвело до ухвалення судового
рішення, яке не відповідає вимогам ст.
ст. 212-214 ЦПК України щодо законності і
обґрунтованості.

За таких обставин ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 30 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко