У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Волочиського
районного суду Хмельницької області
від 13 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 23 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що з 07
листопада 1974 року по 29 січня 2013 року він
перебував у шлюбі з ОСОБА_3 Подружжя
проживало у належній їм трикімнатній
квартирі, а після її продажу - з 04 жовтня
2004 року у будинку матері ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1. Вважав, що договір
дарування будинку по АДРЕСА_1,
укладений 09 жовтня 2013 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, які є рідними сестрою та
братом, є фіктивним та укладений для
забезпечення можливості виселення
позивача.

Просив визнати договір дарування від 09
жовтня 2013 року недійсним.

Рішенням Волочиського районного суду
Хмельницької області від 13
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 23 квітня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у позові
відповідно до вимог ст. 234 ЦК України та
розсунень, наведених у п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних вправ про
визнання правочинів недійсними»,
оскільки належних доказів на
підтвердження фіктивності договору
дарування, укладеного 09 жовтня 2013 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не надано.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору дарування недійсним.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік