Справа № 456/707/14
Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/6981/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника позивача
ПАТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 05 вересня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 05 вересня
2014 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№б/н від 04.04.2007 року в розмірі 15318,14 грн.
вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволити частково та стягнути з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
суму заборгованості в розмірі 7636,25грн.
Зазначає, що судом зроблено хибний
висновок про те, що часткова сплата
боргу відміняє застосування позовної
давності у кредитних відносинах. Також,
зазначає, що судом невірно зроблено
висновок про стягнення штрафних
санкцій у сумі 1205,63 грн., щодо яких 28.06.2012
року також закінчився строк
спеціальної позовної давності в один
рік. Також, судом не враховано
заперечення та наголошення, що
апелянтом вносились часткові платежі і
що банку необхідно було б подати
належні документи по зарахуванню
кредиту станом на день прийняття
рішення. Таким чином розрахунок боргу
не відповідає фактичним обставинам
справи, які судом не встановлювались, а
в основу рішення покладений розрахунок
заборгованості, оформлений та
підписаний не уповноваженою особою.
Також, позивач безпідставно з 01.01.2013
року нараховує на залишок
заборгованості відсотки не за ставкою
22,8% річних, а за ставкою 30% річних, нічим
не обґрунтовуючи її застосування, що
призвело до нарахування зайвих коштів.

У судове засідання відповідач не
з'явилася, причин неявки не повідомила.
Однак суд вважав за можливе проводити
розгляд справи у її відсутності,
враховуючи, що така повідомлялася
належним чином про час та місце
судового розгляду, клопотань про
відкладення розгляду справи від неї до
суду не надходило, доказів, що свідчили
б про поважність причин її неявки суду
представлено не було, зважаючи на
вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, а також те,
що її інтереси у судовому засіданні
захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення представника позивача в
заперечення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного
рішення, суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги виходив з
того, що у відповідача через неналежне
виконання умов укладеного між
сторонами кредитного договору
утворилась заборгованість по тілу
кредиту, відсотках за користування
кредитом, а також Банком у
відповідності до умов договору були
нараховані комісія та штрафи. Строк
давності з даними вимогами позивачем
не пропущено, оскільки відповідач
здійснювала погашення заборгованості
за договором у період 2007-2014 роки, а тому
такими діями вона визнавала борг,
вчиняла дії по його погашенню та
відповідно переривала строк позовної
давності, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК
України. Судом також не враховано і
доводів відповідача про застосування
спеціального строку позовної давності
до нарахованих штрафів, оскільки
вимоги про стягнення таких заявлені в
межах строку спеціальної позовної
давності.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду обґрунтованими, такими, що
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи,
встановлено рішенням суду та сторонами
не оспорювалось між сторонами 4.04.2007
року було укладено кредитний договір
шляхом приєднання (ч.1 ст. 634 ЦК України).
Відповідно до укладеного договору
відповідачу було надано право на
отримання кредиту із кредитним лімітом
7000 грн. П. 9.12 умов та правил надання
банківських послуг було передбачено
строк дії договору протягом 12 місяців
та його лонгування на такий же термін,
якщо жодна із сторін не проінформує
іншу про припинення дії договору. Даних
про те, що відповідач інформував
позивача або навпаки позивач
інформував відповідача про припинення
дії договору у матеріалах справи -
немає. Договором також було
передбачено строк дії кредитного
ліміту відповідно до строку дії картки
і така діяла до березня 2009 року. Однак
як вбачається із заперечень на позов
відповідача (а.с. 69-71), даних про
отримання кредитних коштів та їх
погашення у розрахунку заборгованості
та виписках по рахунку відповідача (а.с.
7-16, 51-66, 78-94) їй згодом була надана нова
картка та відповідно і пролонговано
строк дії договору та кредитного
ліміту. Востаннє відповідачем кошти
були зняті з картки 30.03.2012 року та строк
їх повернення, у відповідності до умов
договору без нарахування відсотків,
склав місяць, тобто до 1.05.2012 року. Після
цієї дати до звернення позивача до суду
кошти відповідачем не знімались та не
повертались та розмір заборгованості
за кредитом незмінний та становить 7127,68
грн. Відповідно з цієї дати Банк вправі
був заявити позов до суду про стягнення
неповернених вчасно кредитних коштів,
отже і почав свій перебіг строк
позовної давності за вимогами. Такий,
що є загальним та становить три роки
завершується 1.05.2015 року. Банк же до суду
звернувся 11.02.2014 року тобто у
передбачений строк. Враховуючи вказане
такий і не слід вважати пропущеним
Банком. Крім цього, під час розгляду
справи відповідачем здійснювалось
погашення сум за кредитним договором, а
саме остання проплата здійснена 29.04.2014
року. Тобто такими своїми діями
відповідач перервала строк позовної
давності та такий знову ж не пропущено.

Крім цього, у відповідності до вимог
договору та закону позивачем було
нараховано відповідачу заборгованість
за відсотками за користування
кредитом, комісію та штрафи.

Доводи скарги та представника
відповідача в судовому засіданні про
невірність висновків суду про
переривання строку позовної давності
через те, що відповідач не погашала
боргу з тіла кредиту та відсотків, а
виключно комісію, тому строк позовної
давності за тілом та відсотками і
надалі продовжував свій перебіг та
сплив, на думку колегії суддів, - не
обґрунтовані. Так зараховані здійснені
відповідачем платежі в рахунок
погашення комісії не свідчить про те,
що нею погашалась лише така, а не весь
борг за договором, оскільки згідно умов
договору погашення здійснюється в
порядку черговості та першочергово
погашається комісія, а в подальшому
інші частини боргу. Окремо ж сплачувати
певні види заборгованості можливості
згідно умов договору - немає. Окрім
наведеного вказане значення не має
через те, що строк давності і без
переривання строку оплатами не сплив
як вказано вище.

Що стосується доводів про протиправне
збільшення відсоткової ставки банком,
то такі теж не є обґрунтованими. Так,
відсоткова ставка була збільшена у
відповідності до вимог договору а саме
п.5.3 Умов та правил надання банківських
послуг, проти цього відповідач не
заперечувала, здійснювала відповідні
оплати за договором та вимог до банку
про неправомірність таких дій не
пред'являла.

Крім цього Банком, теж у відповідності
до вимог договору були нараховані і два
штрафи 500 грн. - фіксована частина та 705,63
грн. процентна складова (п. 8.6 Умов і
правил надання банківських послуг) та
строк позовної даності за такими не
пропущено, оскільки такі штрафні
санкції нараховуються при поданні до
суду позову, відповідно до згаданої
умови договору.

Доводи щодо неврахування судом при
ухваленні рішення внесених під час
розгляду справи платежів теж
необґрунтовані, оскільки судом
ухвалено рішення про стягнення суми
боргу, що виникла станом на час
звернення до суду, а саме 2.02.2014 року.
Внесені ж пізніше суми можуть змінити
суму необхідну до стягнення за
рішенням суду під час його виконання.

Решта доводів апеляційної скарги
вірних висновків суду першої інстанції
не спростовують, підстав для її
задоволення немає та таку слід
відхилити. Рішення ж суду як таке, що
ухвалене у відповідності до вимог
закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 05 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А.
Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А.
Гірник