Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2014 року
м. Кіцмань

Кіцманський районний суд
Чернівецької області
у складі:
головуючого - судді Олексюк Т.І.

при секретарі - Пітак О.В.

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
інтереси якої представляє ОСОБА_1, до
ОСОБА_2, ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу та визнання
права спільної сумісної власності на
земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, від імені якої виступає
ОСОБА_1, звернулась до суду з даним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
30.06.2004 року приватним нотаріусом
Кіцманського районного нотаріального
округу Чернівецької області ОСОБА_6
був посвідчений договір купівлі -
продажу земельної ділянки між ОСОБА_8
(продавець) та ОСОБА_7 (покупець). 30.09.1991
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
зареєстровано шлюб, який було
розірвано рішенням суду від 14.01.2013
року. Під час шлюбу вони отримували
дохід від продажу транспортних засобів
та від підприємницької діяльності. В
2004 році вони вирішили придбати
земельну ділянку в АДРЕСА_1.
Кіцманського району. 30.06.2004 року
ОСОБА_2 повідомив про придбання
земельної ділянки. Лише у вересні 2012
року під час підготовки позову про
поділ спільного майна подружжя ОСОБА_4
дізналась про те, що за ОСОБА_2 не
зареєстровано право власності на
землю. 15.11.2012 року ОСОБА_2 надав копію
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, де покупцем вказана ОСОБА_7
Вважає вказаний договір удаваним в
частині покупця, так як всі обов'язки
покупця за договором виконав ОСОБА_2,
який діяв за згодою дружини ОСОБА_4,
просить визнати його недійсним з
підстав, передбачених ст. 235 ЦК
України. Вказує, що ОСОБА_7 не могла
придбати земельну ділянку за ціною 15249
гривень, оскільки була пенсійного
віку, розмір отримуваної нею у 2004 році
пенсії становив 100-102 гривень на місяць,
вона потребувала матеріальної
допомоги, і ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла.
Окрім того, підпис від імені покупця
вчинений не ОСОБА_7, а ОСОБА_2, тому
просила визнати останнього покупцем
за вказаним договором, та відповідно
до ст.ст. 60, 63 Сімейного кодексу
України просила визнати за нею право
спільної сумісної власності на
земельні ділянки.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені вимоги з
наведених підстав.

Відповідач та його представник
заперечували проти позову тим, що
30.06.2004 року мати відповідача ОСОБА_7
придбала у ОСОБА_8 земельні ділянки
площею 0,2500га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд та
площею 0,0496га для ведення особистого
селянського господарства. Договір
купівлі-продажу посвідченим приватним
нотаріусом Кіцманського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 Мати
відповідача домовлялась про вартість
земельної ділянки 3000 доларів США та про
день укладення договору. До нотаріуса
в м. Кіцмань відповідач їхав разом із
матір`ю, нотаріус склала та зачитала
текст договору, мати його самостійно
перечитувала після чого власноручно
підписала. Гроші передавалися матір`ю
особисто продавцю. Після придбання
земельних ділянок, на ім`я ОСОБА_7 13.09.2004
року були видані державні акти на право
власності на земельні ділянки серії ЧВ
№081867 та ЧВ №081868. 13.10.2004 року рішенням
виконавчого комітету Шипинецької
сільської ради №143/10 ОСОБА_7 надано
дозвіл на будівництво індивідуального
житлового будинку та видано
будівельний паспорт. 06.01.2004 року
Відділом містобудування та
архітектури Кіцманської РДА ОСОБА_7
було видано дозвіл на виконання
будівельних робіт та одразу навесні
розпочато будівництво та здійснено
значну частку робіт. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_7 раптово померла. Відповідач, як
спадкоємець по закону, звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, однак свідоцтво
про право на спадщину ще не отримав. У
вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом про поділ спільного
майна подружжя, а саме житлового
будинку, який збудований матір`ю на
належній їй земельній ділянці, щодо
якої ведеться спір. Рішенням
Кіцманського районного суду від
15.10.2013р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 26.12.2013р., у задоволенні
позову ОСОБА_4 про поділ майна
відмовлено. У позовній заяві ОСОБА_4 про
поділ спільного майна нею ж зазначено,
що їй було відомо, що чоловік купує
земельну ділянку, однак оформляти
документи на землю чоловік поїхав зі
своєю матір`ю, на яку як виявилося
пізніше, оформив договір
купівлі-продажу. Тобто ОСОБА_4 відомо
було про те, що земельну ділянку купує
матір та договір оформлений на її ім` я.
Посилання позивача на те, що мати не
була спроможна придбати землю,
оскільки являлась пенсіонеркою та мала
мізерну пенсію не відповідають
дійсності, оскільки мати перед
придбанням землі продала успадкований
нею будинок, крім того мала значні
заощадження, оскільки неодноразово
допомагала мені з грішми. Відповідач
вважає, що у суду відсутні правові
підстави на визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним, як удаваного правочину,
оскільки на час розгляду цієї справи
однієї із сторін правочину немає в
живих, а тому відсутня можливість
з`ясування, який саме правочин мала на
меті укласти ОСОБА_7, а інша сторона
правочину продавець дійсно мав на меті
продаж земельної ділянки. За чинним
законодавством удаваним є правочин, що
вчиняється з метою приховати інший
правочин, який сторони насправді
вчинили. Воля сторін в удаваному
правочині спрямована на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином. При
цьому позивач повинен вказати, який
інший правочин приховується з
допомогою укладеного правочину. В
даному випадку позивач ОСОБА_4
стверджує, що вона із чоловіком мали
намір придбати саме спірну земельну
ділянку, однак договір купівлі-продажу
був оформлений між матір`ю чоловіка та
продавцем. Тобто, нею не доведено, що
сторонами договору, або однією
стороною був насправді прихований
інший правочин. За удаваним правочином
обидві сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини. Вважаю позовні вимоги
необгрунтованими та безпідставними.

Відповідач ОСОБА_8 позову не
визнав, подав письмову заяву, в якій
викладає обставини, на які
посилається відповідач ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представників
сторін, відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що заявлені вимоги
задоволенню не підлягають знаступних
підстав.

Встановлено, що 30 червня 2004 року між
ОСОБА_7 (покупець) та ОСОБА_8 (продавець)
було укладено договір купівлі-продажу
земельних ділянок площею 0,2500га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд та площею 0,0496га для
ведення особистого селянського
господарства. Договір посвідчений
приватним нотаріусом Кіцманського
районного нотаріального округу ОСОБА_6

На ім`я ОСОБА_7 13.09.2004 року були видані
державні акти на право власності на
земельні ділянки серії ЧВ № 081867 та
серії ЧВ № 081868.

Рішенням виконавчого комітету
Шипинецької сільської ради за №143/10 від
13.10.2004 року ОСОБА_7 надано дозвіл на
будівництво індивідуального житлового
будинку та видано будівельний паспорт.

06.01.2005 року ОСОБА_7 відділом
містобудування та архітектури
Кіцманської РДА було видано дозвіл на
виконання будівельних робіт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.
17.06.2005 року відповідач ОСОБА_2 до
державної нотаріальної контори подав
заяву про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7

Рішенням Кіцманського районного суду
від 15.10.2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 26.12.2013 року,
у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя
відмовлено. Ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02.04.2014 року рішення
Кіцманського районного суду від 15.10.2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 26.12.2013 року
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 2 та п. 25 постанови № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», згідно із
статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади
України, органів влади Автономної
Республіки Крим у випадках і в межах,
встановлених Конституцією України та
законом, а також моральним засадам
суспільства. Зміст правочину не
повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України (статті 1, 8
Конституції України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства
має оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини.

На відміну від фіктивного
правочину, за удаваним правочином
права та обов'язки сторін виникають,
але не ті, що випливають зі змісту
правочину.

Встановивши під час розгляду
справи, що правочин вчинено з метою
приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм,
що регулюють цей правочин.

Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд
ухвалює рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені статтею 216
ЦК, можуть застосовуватися тільки у
випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або
суд визнає його недійсним як
оспорюваний.

Позивачем не вказано, який інший
правочин приховується з допомогою
укладеного правочину, і позивачем не
доведено, що сторонами договору, або
однією стороною був насправді
прихований інший правочин. За удаваним
правочином обидві сторони свідомо, з
певною метою, документально оформлюють
правочин, але насправді між ними
встановлюються інші правовідносини.

Також в судовому засіданні
оглянутий оригінал договору
купівлі-продажу земельних ділянок
площею 0,2500га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд та
площею 0,0496га для ведення особистого
селянського господарства, укладений 30
червня 2004 року між ОСОБА_7 (покупець) та
ОСОБА_8 (продавець), та посвідчений
приватним нотаріусом Кіцманського
районного нотаріального округу ОСОБА_6

У графі покупець вказаного
договору відсутній підпис ОСОБА_2 (як у
наданій позивачем копії цього
договору).

За законом, удаваним може бути
визнаний не весь правочин, а лише в
частині когось з учасників, зокрема,
якщо один із учасників вдає покупця,
будучи лише формально вписаним таким
в договір, у такому разі суд може
визнати договір купівлі-продажу в
частині покупця удаваним і визнати
покупцем за договором особу, яка
фактично була покупцем майна, проте,
ОСОБА_2 таких вимог не заявляв, а
ОСОБА_7 померла.

Враховуючи вищевикладені
встановлені судом обставини, позовні
вимоги щодо визнання удаваним в
частині покупця договору
купівлі-продажу земельних ділянко є
необгрунтованими та безпідставними і в
їх задоволенні слід відмовити.

За відсутності підстав для
визнання удаваним договору
купівлі-продажу земельних ділянок,
відсутні підстави для задоволення
вимог про визнання ОСОБА_2 покупцем за
договором купівлі-продажу та про
визнання за позивачем права спільної
сумісної власності на земельні
ділянки.

На підставі викладеного, ст.ст. 4,
10, 203, 235 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,
11, 15, 31, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш
И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: