У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 року м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів
: Собіни І.М., Хилевича С.В.

секретар - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дубенського
міськрайонного суду від 15 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про захист честі, гідності і
ділової репутації особи та
відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 15.10.2014 р. у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
вважає, що воно ухвалено з порушенням
норм процесуального права та з
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Вказує, що суд 1-ї
інстанції не взяв до уваги поданий
позивачем деталізований рахунок за
номером позивачки, що є доказом
розповсюдження відповідачкою
негативної та недостовірної
інформації. Крім того, не був
досліджений текст СМС-повідомлень з
польського номера, зазначеного у
позовній заяві, що належав ОСОБА_3,
оскільки там містились такі факти,
інформація про події та подробиці, які
могли бути відомі тільки відповідачці.
Вказує, що суд не застосував норми
матеріального права, а саме ч.2 ст. 47 ЗУ
"Про інформацію". Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про її відхилення, виходячи з
наступного.

22.04.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, у якому зазначала, що
відповідачка з грудня 2013р. у
СМС-повідомленнях та телефонних
дзвінках ображала її нецензурними
словами, у грубій, образливій формі,
поширювала неправдиву інформацію щодо
неї та способу її життя, чим принизила
її честь і гідність.

18.11.2013 р. відповідачка приїхала на
роботу у Польську народну республіку,
де працює також і вона та вони обидві
винаймають квартиру за адресою :
АДРЕСА_1. Після її від»їзду додому у м.
Дубно, 20.12.2014 р. на її телефонний номер,
її роботодавців, знайомих та друзів
почали приходити СМС-повідомлення з
нецензурними, образливими висловами
щодо неї та погрозами на її адресу,
внаслідок чого її роботодавці у Польщі
почали відмовлятися від її послуг,
погіршилися стосунки з чоловіком,
почалися скандали. Порушився
нормальний хід її життя, самопочуття та
сон, вона вимушена була шукати роботу.

________________________________________________________________________
______________________________________

Справа № 5591316/14-ц

Головуючий у 1 інстанції - Ходак С.К.

Провадження № 22-ц/787/2464/2014

Суддя-доповідач - Оніпко О.В.

Отже, відповідачкою поширено
недостовірну та негативну інформацію
щодо неї,порушено її честь і гідність,
яка є недоторканою. Такими діями їй
завдано душевні страждання та моральна
шкода, розмір якої вона оцінює у 20 000
грн. Посилаючись на норми ст.ст. 23, 201, 270,
277, 297, 299 ЦК України, просила суд визнати
відомості, викладені відповідачкою у
СМС-повідомленнях на її адресу такими,
що не відповідають дійсності,
принижують її честь, гідність та ділову
репутацію; зобов»язати ОСОБА_3 у
місячний термін з часу вступу рішення у
законну силу спростувати поширені про
неї відомості, що не відповідають
дійсності та принижують її честь,
гідність та ділову репутацію, а також
стягнути з відповідачки на її користь
завдану такими діями моральну шкоду у
сумі 20 000 грн. та судові витрати.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, місцевий
суд послався на недоведеність
останньою своїх позовних вимог і з
таким висновком погоджується колегія
суддів, виходячи з наступного.

Статтею 34 Конституції України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до ст. 68
Конституції України, кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції та законів України, не
посягати на права і свободи, честь і
гідність інших людей. Право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань відповідає
обов'язок не поширювати про особу
недостовірну інформацію та таку, що
ганьбить її гідність, честь чи ділову
репутацію.

У зв'язку з цим, статтею 32 Конституції
України передбачено судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканними. Фізична особа має
право звернутись до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
України, негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).

Згідно з роз»ясненнями п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України « Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1 при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі. Проте
судам необхідно враховувати, що
повідомлення оспорюваної інформації
лише особі, якої вона стосується, не
може визнаватись її поширенням, якщо
особа, яка повідомила таку інформацію,
вжила достатніх заходів
конфіденційності для того, щоб ця
інформація не стала доступною третім
особам.

Також, відповідно до роз»ясень п. 19
зазначеної Постанови Пленуму
Верховного Суду України , вирішуючи
питання про визнання поширеної
інформації недостовірною, суди повинні
визначити характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Разом з тим, якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

За положеннями ст.ст. 10,11 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи неможливо
встановити, яка саме особа відправляла
СМС-повідомлення та їхній зміст, а
деталізований рахунок оператора
мобільного зв'язку МТС за період з
18.12.2013 р. по 01.01.2014 р. та з 01.01.2014 р. по
24.04.2014 р. на а.с. 35-52 лише підтверджує
факт відправки СМС-повідомлень з
номеру НОМЕР_1 на номер позивачки ( а.с.
38,49).

Інших доказів в обгрунтування своїх
позовних вимог, окрім особистих
пояснень, позивачкою суду не надано,
зокрема, про те, що на номер її телефону
були відправлені СМС-повідомлення саме
наведеного нею у позовній заяві змісту,
і саме відповідачкою, а також, що
повідомлення такого змісту були
поширені останньою іншим особам та
доведені до відома цих осіб, що в
подальшому призвело до негативних
наслідків для ОСОБА_1 : втрати нею
роботи, погіршення стосунків у сім»ї та
з оточуючими, душевних страждань у
зв»язку з цим.

Таким чином місцевий суд дійшов
обгрунтованого висновку про
недоведеність ОСОБА_1 своїх позовних
вимог, а тому відмовив їй у позові до
ОСОБА_3 про захист честі, гідності та
ділової репутації та про відшкодування
моральної шкоди.

Оскільки рішення місцевим судом
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і доводи апеляційної скарги висновків,
наведених у ньому, не спростовують,
колегія суддів не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 15 жовтня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий

Судді