22-ц/795/1062/2014 Головуючий у I інстанції -
Лямзіна Н. Ю. Доповідач - Шитченко Н.
В.Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю представника позивача
Милейко М.О.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 10 квітня 2014 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства
виробничо-торгової фірми «Сіверянка»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за проживання в
гуртожитку, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2013 року ПАТ виробничо-торгова
фірма «Сіверянка» звернулось до суду з
позовом, в якому просило стягнути з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно 10695,58
грн. заборгованості за проживання в
гуртожитку, посилаючись на те, що
розпорядженням Чернігівської обласної
державної адміністрації від 22 жовтня
2008 року № 363 встановлено граничний
розмір плати за проживання в
гуртожитках з розрахунку 120 грн. за одне
ліжко-місце, проте відповідачі за
проживання сплачують не в повному
обсязі, у зв'язку з чим утворилась
заявлена сума заборгованості.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 10 квітня 2014 року
позовні вимоги ПАТ ВТФ «Сіверянка»
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість
за проживання в гуртожитку в сумі 10695
грн. 58 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи
рішення суду таким, що не відповідає
дійсним обставинам справи, просить
скасувати судове рішення та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом першої інстанції,
всупереч положень ст.ст. 10, 57-61 ЦПК
України, безпідставно проігноровані
зазначені відповідачем ОСОБА_2 доводи
та надані нею письмові докази.

Апелянт звертає увагу на відсутність
між сторонами договірних відносин, і
відповідно, не погодження між ними
оплати за проживання в гуртожитку в
розмірі 120 грн., а також зазначає, що суд
не дав правової оцінки тій обставині,
що відповідачам у користування
виділялась кімната, а не ліжко-місце,
тому посилання позивача на норми
розпорядження Чернігівської обласної
державної адміністрації від 22 жовтня
2008 року № 363, якими встановлено
граничний розмір плати за проживання в
гуртожитках з розрахунку 120 грн. за одне
ліжко-місце, при здійсненні розрахунку
плати за проживання в гуртожитку, є
необґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду - скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
нарахування оплати для відповідачів
здійснено правомірно з розрахунку на
три ліжко-місця, що становить 360 грн. на
місяць.

Однак, з таким висновком районного суду
не може погодитись апеляційний суд,
виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та
проживають в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с. 29-32)
та належить на праві власності ПАТ ВТФ
«Сіверянка» (а.с. 41).

Відповідно до п. 1 договору № 322 від 25
квітня 1994 року, укладеного між
позивачем та Чернігівською швейною
фабрикою (нині ПАТ «Чернігівська
швейна фабрика «Елегант»), позивач
зобов'язався надати у гуртожитку по
АДРЕСА_1 194 місця для проживання
одиноких громадян - працівників
фабрики (а.с. 42).

Наведена вище кімната була виділена
відповідачу ОСОБА_2 та двом її донькам
ОАО ЧШФ «Елегант», що підтверджується
відповідним ордером від 28 жовтня 1999
року (а.с. 140).

В листопаді 2010 року з ініціативи ПАТ
«Чернігівська швейна фабрика
«Елегант» зазначений договір про
надання місць у гуртожитку між
юридичними особами було розірвано (а.с.
43), в зв'язку з чим мешканці гуртожитку,
поселені відповідно до вищезгаданого
договору, були зобов'язані вносити
відповідну плату за проживання.

Згідно розрахунку, наданого позивачем,
заборгованість відповідачів за
проживання в гуртожитку станом 01
вересня 2013 року становить 10695,58 грн. (а.с.
5).

Дійсно, розміри і складові оплати за
проживання в гуртожитках осіб, які не
перебувають у сімейних відносинах,
врегульовані розпорядженням
Чернігівської обласної державної
адміністрації № 363 від 22 жовтня 2008
року(а.с. 36).

Разом з тим, п. 4 Примірного положення
про гуртожитки, що затверджено
постановою Ради Міністрів УРСР від 3
червня 1986 року № 208, визначено, що
гуртожитки підрозділяються на два
види: гуртожитки для проживання
одиноких громадян (жилі приміщення
знаходяться у спільному користуванні
кількох осіб, які не перебувають у
сімейних стосунках) та для проживання
сімей (жилі приміщення, що складаються
з однієї чи кількох кімнат, перебувають
у відособленому користуванні сімей).
Розділом VІ цього положення
врегульовані питання плати за
користування жилою площею у гуртожитку
і за комунальні послуги. Зокрема, п. 38
вказує на те, що плата за користування
жилою площею у приміщеннях, що
знаходяться у спільному користуванні
кількох осіб, які не перебувають у
сімейних стосунках, провадиться за
встановленими ставками. Громадяни, які
проживають у приміщеннях, що
перебувають в їх відособленому
користуванні, вносять плату за
користування жилою площею і за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідачу ОСОБА_2 було
надано для проживання сім'ї з трьох
осіб кімнату, що підтверджено ордером,
а не ліжко-місця, як зазначив позивач, а
отже нарахування плати за гуртожиток
відповідачам має бути здійснено
відповідно до ч. 2 п. 38 Примірного
положення про гуртожитки, виходячи з
використання певної жилої площі і за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Не беруться до уваги висловлені
представником позивача доводи щодо
недійсності виданого на ім'я ОСОБА_2
ордеру з посиланням на відсутність у
ОАО ЧШФ «Елегант» повноважень на його
видачу, оскільки саме цей ордер став
підставою для вселення відповідачів до
займаної кімнати, а питання
правомірності їх проживання у
гуртожитку не оспорюється. Крім того,
на час видачі ордеру гуртожиток
перебував у віданні позивача, а не у
власності.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК
України апеляційний суд пропонував ПАТ
ВТФ «Сіверянка» надати розрахунок суми
плати за проживання в гуртожитку
відповідачів, проведений відповідно до
ч. 2 п. 38 Примірного положення про
гуртожитки, але позивачем суду такий
розрахунок надано не було. Колегія
суддів позбавлена можливості
визначити розмір такої плати
самостійно, оскільки дані відносно
площі житла відповідачів в матеріалах
справи відсутні.

Оскільки висновок позивача про
необхідність плати за проживання
відповідачів у гуртожитку з розрахунку
за одне ліжко-місце суперечить
матеріалам справи, а розрахунок плати
за проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у
приміщені, що перебуває в їх
відособленому користуванні, не надано,
апеляційний суд вважає необхідним
скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 10
квітня 2014 року та відмовити в
задоволенні заявлених ПАТ ВТФ
«Сіверянка» вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316,
317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 10 квітня 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства
виробничо-торгової фірми «Сіверянка»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за проживання в
гуртожитку - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства виробничо-торгової фірми
«Сіверянка» на користь ОСОБА_2 судовий
збір в сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: