Справа № 461/4471/14
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/5455/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 у
інтересах ОСОБА_5 на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 26 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні житлом та вселення -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням задоволено
зазначений позов. Зобов'язано ОСОБА_5 не
чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1

Вселено ОСОБА_6 у вказане житло.

Рішення оскаржила ОСОБА_5 Просить його
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у позові. Зазначає про
неправильне встановлення судом
фактичних обставин справи, так як
жодних перешкод у користуванні житлом
ОСОБА_6 вона не чинить. При цьому вказує
на те, що суд дав невірну оцінку
показанням свідків і висновку
дільничного інспектора міліції щодо
обставин справи. Натомість, сам ОСОБА_6
постійно проживає в державі Ізраїль,
квартирою не користується і вона йому
не потрібна для проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 на
підтримання скарги, представника
позивача ОСОБА_3 на її заперечення,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги колегія
суддів не знаходить законних підстав
для її задоволення з огляду на
викладені мотиви.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить праві приватної спільної
часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 по 1/3 частки кожному, що
стверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 30.11.2010
року № 28191804.

ОСОБА_6 і ОСОБА_5 є колишнім подружжям,
шлюб який вони розірвали у 2010 році.

Висновок суду першої інстанції про
задоволення позову відповідає нормам
матеріального права і ґрунтується на
тому, що право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні і власник майна вправі
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 321,
ст. 391 ЦК України).

Відповідає встановленим обставинам
справи також і висновок суду про те, що
відповідач чинить перешкоди позивачу у
здійснення ним права користування
своєю власністю - житлом.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують цей висновок місцевого
суду.

Так, пояснення ОСОБА_6 про неможливість
користування квартирою підтверджено
показаннями допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які
засвідчили відсутність намірів ОСОБА_5
допустити ОСОБА_6 до квартири 07.11.2013
року, у тому числі з мотивів
відсутності у останнього права на
користування житлом. Крім цього, свідки
показали, що ОСОБА_6 неодноразово
скаржився їм на такі перепони зі
сторони своєї колишньої дружини ОСОБА_5

Всупереч доводам апеляційної скарги
місцевий суд дав правильну оцінку
показанням свідків, які належним чином
були попереджені про кримінальну
відповідальність за дачу завідомо
неправдивих показань і врахував ту
обставину, що підстав обмовляти ними
відповідачку не було. Зокрема, свідок
ОСОБА_8 перебуває у добрих, рівних
відносинах зі сторонами.

При ухваленні рішення суд правильно
врахував також матеріали дільничного
інспектора міліції від 14.03.2014 року за
заявою ОСОБА_6 від 29.11.20013 року. Зі змісту
цих документів випливає, що ОСОБА_5 не
впустила до квартири ОСОБА_6 і в
присутності дільничного інспектора,
заперечивши його право на проживання.

Частиною третьою ст. 61 ЦПК України
визначено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказується при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Посилання апелянта на встановлені
обставини рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 27.05.2014 року
та рішенням апеляційного суду
Львівської області від 11.08.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення витрат на оплату
комунальних послуг колегія суддів не
вважає обґрунтованими і такими, які в
силу ст. 61 ЦПК України звільняють від
доказування.

Так, предметом спору у названих справах
був обов'язок співвласників квартири
по оплаті житлово-комунальних послуг.
Хоч і заперечував ОСОБА_6 позов
відсутністю у цій квартирі унаслідок
проживання в державі Ізраїль, проте
спірним строком був період з жовтня 2010
року до березня 2014 року.

Натомість, у даній справі доведеним є
факт виникнення перешкод для ОСОБА_6 з
07.11.2014 року і факт перебування його в
Україні у цей спірний період є
доведеним.

До цього ж слід зазначити, що
заперечення відповідача на позов
певними обставинами у одній справі, не
виключає наявність інших обставин, як є
предметом доказування у іншій справі.

Таким чином колегія суддів приходить
до переконання, що рішення ухвалено
судом першої інстанції з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
місцевого суду і тому рішення слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 у інтересах
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 26 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
надрання законної сили.

Головуючий:

Судді: