Справа №307/3861/13
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова В.В., Дроботя В.В.,

при секретарі -Чучка Н.В.,

без участі сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгород справу за апеляційною скаргою
представника за довіреністю Грицюк
В.П., який діє в інтересах ТОВ "Кредитні
ініціативи", на рішення Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 25 лютого 2014 року по цивільній
справі за позовом ТОВ "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кредитні Ініціативи"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості. Позовні
вимоги мотивував тим, що 08 листопада 2007
року між ЗАТ "Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком",
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи", та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 134/8-07 згідно якого
банк зобов'язався надати позичальнику
ОСОБА_2 кошти у сумі 45 000 дол. США зі
сплатою 12% річних за користування
кредитом та кінцевим терміном
повернення 07.11.2010 року. 17 грудня 2012 року
між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ
"Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком"
укладено договір відступлення прав
вимоги, тому позивач просив стягнути з
ОСОБА_2 заборгованість за договором від
08 листопада 2007 року, що становить 509 530,41
грн. та судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 лютого 2014
року позовні вимоги задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ
"Кредитні ініціативи" 109030,33 грн.
заборгованості за кредитним договором
№134/8-07 від 8 листопада 2007 року та 1090,30
грн. сплаченого судового збору. В решті
позову відмовлено.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним
рішення суду першої інстанції,
представник за довіреністю Грицюк В.П.,
який діє в інтересах ТОВ "Кредитні
ініціативи", подав апеляційну скаргу,
якою просить скасувати рішення
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 лютого 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що 8 листопада 2007
року між ЗАТ "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк",
правонаступником якого є ТОВ "Кредитні
ініціативи", та відповідачем ОСОБА_2
було укладено кредитний договір №134/8-07,
відповідно до якого йому було надано
кредит в розмірі 45 000 доларів зі
сплатою 12% річних за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення 07.11.2010 року та згідно до умов
цього договору відповідач ОСОБА_2
зобов'язався щомісячно, відповідно до
графіку погашення кредиту, погашати
кредити та відсотки за користування
кредитом.

Згідно ст. 512 ч.1 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Ст. 514 цього ж Кодексу передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно договору про відступлення
права вимоги від 17.12.2012 року, укладеного
між ПАТ "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" та TOB
"Кредитні і ініціативи", відбулося
відступлення права вимоги в тому числі
за кредитним договором 134/8-07 від 08.11.2007
року і згідно його умов TOB "Кредитні
ініціативи" набуло прав кредитора до
ОСОБА_2

Згідно до п.1 ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором. Відповідно до умов
кредитного договору у випадку
порушення позичальником зобов'язань,
передбачених умовами кредитивного
договору, банк має право вимагати від
позичальника дострокового повернення
кредиту, сплати винагороди, комісії,
відсотків за користування кредитом.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у такій самій сумі, що були
передані йому позикодавцем у строк та в
порядку, що встановлені договором і
згідно до ст. 1048 цього Кодексу
позикодавець має право на одруження
від позичальника процентів від
позичальника від суми позики, розмір і
порядок одержання яких встановлюється
договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК
України наслідками порушення
відповідачем зобов'язань щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Однак, як вбачається з оскаржуваного
рішення підставою часткової відмови у
позові слугувало рішення Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 18 серпня 2011 року в цивільній справі
№2-727/11 за позовом ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу за кредитним договором позов
задоволено частково та стягнуто
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
№134/8-07 від 08.11.2007 року в розмірі 47 302,85
доларів США, що за курсом НБУ становило
376786,12 гривень, з яких 40 450 доларів США-
заборгованість по кредиту, 6852,85 доларів
США - заборгованість по відсотках за
користування кредитом (а.с.65-66).

Ухвалою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 7 лютого 2014
року в даній цивільній справі на
підставі ст.205 ч.1 п.2 ЦПК України було
закрито провадження в частині позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредитні
ініціативи" кредитної заборгованості
за кредитним договором №134/8-07 від 08.11.2007
року в розмірі 47 302,85 доларів США, з яких
40 450 доларів США- заборгованість по
кредиту, 6852,85 доларів США -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом (а.с.81-82).

У відповідності із ухвалою
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 12 березня
2009 року вказано, що ухвалення судом
рішення про стягнення грошової
заборгованості не припиняє кредитних
правовідносин сторін, оскільки
відповідно до ст. 216 ЦК 1963 р., (аналогічна
норма - ст.599 ЦК) зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином, а тому в разі
невиконання боржником грошового
зобов'язання й після ухвалення рішення
про повернення боргу правомірними є
вимоги кредитора про стягнення з
боржника відсотків та пені.

Проте, із оскаржуваного рішення, а саме
із наведених відповідачем та його
представником пояснень щодо істотних
обставин, які на їх думку дають
підстави щодо зменшення неустойки, не
вбачається аргументованих доводів
щодо зменшення неустойки.

Суд першої інстанції не врахував, що до
уваги приймаються істотні обставини,
які в розумінні ст.155 ЦК України, можна
вважати ступенем виконання
зобов'язання боржником, наприклад,
дострокове погашення кредиту та
процентів, доведений матеріалами
справи майновий стан боржника, інші
інтереси сторін (а не лише боржника),
які заслуговують на увагу.

Приймаючи рішення про зменшення
розміру неустойки, суд першої
інстанції додатково застосував до
спірних правовідносин ст. 616 ЦК України,
оскільки на його думку позивач не
повідомив вчасно відповідача про
заміну кредитора, а тому за наявності
вини в цьому кредитора зменшив розмір
неустойки. Другою підставою судового
висновку, що стало істотною обставиною
у зменшенні неустойки зокрема є те, що
інтереси позивача захищенні
процентною ставкою, яка згідно
пред'явлених вимог становить в розмірі
104 030,33 грн.

Однак з таким висновок суду першої
інстанції важко погодитись, оскільки в
повній мірі не відповідає, ані чинному
законодавству, ані висновкам
викладених ВСУ в Узагальненнях.

ВСУ в Узагальненнях роз'яснює, що
однією з істотних умов укладання
кредитного договору, яка має бути чітко
виписана в договорі та на яку суд
повинен звернути увагу, є сплата
процентів на грошову суму, отриману в
кредит. Проценти, сплачувані
позичальником за користування
кредитом, за своїм характером є
встановленою договором платою за
користування грошовими коштами, а не
неустойкою, яка є не тільки способом
забезпечення виконання зобов'язань, а
також й однією з форм цивільно-правової
відповідальності.

Отже відсотки, нараховані
відповідачу є платою за користування
кредитом і не можуть прийматися як
істотною обставиною у зменшенні
неустойки.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за
довіреністю Грицюк В.П., який діє в
інтересах ТОВ "Кредитні ініціативи", -
задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 лютого 2014
року, - змінити в частині стягнення
заборгованості, а саме стягнути з
ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредитні
ініціативи" 132744,29 грн. заборгованості
за кредитним договором №134/8-07 від 8
листопада 2007 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту його постановлення і може бути
оскаржено на протязі двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: