Справа № 203/3474/14-ц
УХВАЛА

30 травня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська Маймур Ф.Ф.,
ознайомившись з заявою позивача про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - ВРЕР - 1 про витребування
майна із чужого незаконного володіння,
-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська вищезазначена
цивільна справа була передана ухвалою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 травня
2014 року за підсудністю, внаслідок чого
дана цивільна справа була прийнята до
провадження судді Маймур Ф.Ф. та
призначена до розгляду. Разом з
позовною заявою позивачем було подано
заяву про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на автомобіль марки
«Рено Символ», державний номер №
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, двигун №
НОМЕР_3, колір: D11 бежевий металик, 2007
року випуску. В обґрунтування своєї
заяви про забезпечення позову позивач
послався на положення ст.ст. 151-153 ЦПК
України, тому просив суд з метою
запобігання в подальшому продажу
даного автомобіля стороннім особам та
для забезпечення позову накласти арешт
на зазначений транспортний засіб. (а.с.
4-8)

Ознайомившись із матеріалами заяви про
забезпечення позову, а також
матеріалами цивільної справи
№203/3474/14-ц, приходжу до наступного
висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно до ст.151 ч.1 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

Нормою ст.152 ч.1 ЦПК України встановлено
види забезпечення позову, одним з яких
є накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Частиною 3 ст.151 ЦПК України визначено,
що забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Отже, викладена
норма процесуального закону
встановлює обов'язок для особи, яка
звертається до суду із заявою про
забезпечення позову, довести
необхідність вчинення судом таких
процесуальних дій саме з метою
забезпечення виконання можливого
рішення суду.

Зазначені вимоги процесуального
закону не були виконані належним чином
позивачем при поданні ним відповідної
заяви, а викладені в заяві підстави є
неналежно обґрунтованими, носять
характер припущень, а отже не є
достатніми для задоволення цієї заяви.

З огляду на вищевикладене та приймаючи
до уваги, що позивачем всупереч ст. ст.
10, 60 ЦПК не надано суду належних та
допустимих доказів того, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, у випадку
винесення його на користь позивача,
крім того, позивачем не доказано, що
відповідач буде ухилятись від
виконання такого рішення суду, суд
приходить до висновку, що заява
позивача про забезпечення позову є
необґрунтованою, а тому не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.151-153, 208, 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1
про забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - ВРЕР - 1 про витребування
майна із чужого незаконного володіння -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання
через Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська до Апеляційного суду
Дніпропетровської області апеляційної
скарги протягом 5 днів з дня отримання
копії оскаржуваної ухвали.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур