Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/4750/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: Головуючого судді- Берези В.І.,
суддів -Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., при
секретарі -Брикайло М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 29 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про захист прав
споживача, визнання недійсним
договору,-

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про захист прав споживача,
визнання недійсним договору про
надання споживчого кредиту та договору
іпотеки відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить
оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове, яким визнати недійсним
кредитний договір укладений між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 від 28 липня 2008
року № 0; визнати недійсним
договір іпотеки нерухомого майна,
укладений між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк» та
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
від 28.08.2008 року і посвідчений
нотаріально приватним нотаріусом ЛМ
нотаріального округу ОСОБА_4;
зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» прийняти у
ОСОБА_2 суму у розмірі 239 718, 60 грн. що
еквівалентно 49 500, 00 доларів США на
момент укладення договору з
врахуванням сум, фактично отриманих
банком за кредитним договором, з
розстрочкою платежів на 120 місяців;
виключити з єдиного реєстру заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна
реєстраційний запис про заборону на
нерухоме майно, яке було передано в
іпотеку, а саме квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування поданої апеляційної
скарги вказує на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим. Позивач
не попереджав позичальника про умови
кредитування, валютні ризики. Суд
помилково не прийняв до уваги те, що на
момент укладення договору позивач не
був обізнаний щодо істотних умов
договору, не мав інформації щодо
методики для визначення валютного
курсу, строків і комісій, а тому
відсутність такої інформації у
споживача є порушенням чинного
законодавства. Умови укладеного
договору є несправедливими, суперечать
принципу добросовісності. Не
погоджується з висновком
судово-психіатричної експертизи та
вважає, що стан позивача давав підстави
зробити висновок щодо недієздатності
такого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача-апелянта ОСОБА_3
на підтримання вимог скарги, які
аналогічні її доводам, представника
відповідача -Чупіль Р.Р., який заперечив
апеляційну скаргу, розглянувши справу
у відсутності інших учасників судового
розгляду ,які належним чином
повідомлені про розгляд справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
28.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсиббанк», та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 0, згідно з
яким банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі
49 500,00 доларів США строком на 15 років з
28.07.2008 року по 28.07.2023 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
28.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та
ОСОБА_2. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
було укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за
№ 5478, згідно з яким позивач та треті
особи передали банку в іпотеку належну
їм квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, 28.07.2008 року між АКІБ
«Укрсиббанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_5
укладено договори поруки № 219837, № 219828,
згідно з якими треті особи взяли на
себе зобов'язання відповідати за
виконання позивачем ОСОБА_2 умов
кредитного договору.

Судом встановлено, що відповідач ПАТ
«Укрсиббанк» свої зобов'язання за
кредитним договором виконав в повному
обсязі та надав позивачу на умовах,
визначених укладеним між ними
договором, суму коштів.

Як встановлено судом, позивачем перед
укладенням договору кредиту не
наводилось жодних зауважень щодо його
змісту чи порушення прав споживача.

Згідно з актом судово-психіатричної
експертизи від 30.01.2014 року № 55 ОСОБА_2
станом на 28.07.2008 року психічним
захворюванням не страждав, виявляв
ознаки шизотипового розладу
особистості, що не позбавляло його
здатності усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд
першої інстанції зазначив про те, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів, які дають підстави
вважати, що умови кредитного договору,
укладеного між сторонами, є
несправедливими та дискримінаційними
до позивача або містять ознаки
нечесної підприємницької діяльності,
оскільки при підписанні договору
позивач мав реальну можливість
ознайомитись з умовами договору і за
умови непогодження з його положеннями -
відмовитися від його укладення або
запропонувати внести відповідні зміни.

Крім цього, до 2011 року позивач
виконував грошові зобов'язання та не
вважав договір дискримінаційним. При
підписанні вказаного договору, всі
передбачені чинним законодавством
вимоги для укладення договорів були
дотримані, договір містить всі
передбачені чинним законодавством
істотні умови, дотримано всіх вимог
щодо змісту та форми їх укладення, а
тому зробив висновок про відсутність
підстав стверджувати про
невідповідність його умов вимогам
Закону України «Про захист прав
споживачів» та вільному волевиявленню
сторін, з чим погоджується і колегія
суддів.

Окрім того, обгрунтовуючи вимоги про
визнання недійсними оспорюваних
правочинів, позивач посилався на акт
судово-психіатричної експертизи від
16.08.2011 року № 200, згідно з яким у такого
наявні певні психічні порушення, які не
досягали рівня психічної хвороби чи
недоумства і не позбавляли здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, але мали значний вплив
на адекватну оцінку ситуації,
усвідомлення власного місця і ролі та
привели до зниження контролю своєї
поведінки та здатності її регулювати.

Відтак, допитавши в судовому засіданні
експерта ОСОБА_10,суд вірно оцінив
зазначений акт експертизи та прийшов
до висновку про відсутність підстав
ставити під сумнів психічний стан
позивача у період укладення
оспорюваного договору.

З висновком суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

Так відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України
розмір процентів та порядок їх сплати
за договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, порукою,
заставою.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору
позивач зобов'язувався використати
кредит на зазначені у цьому договорі
цілі, повернути одержаний кредит та
сплатити нараховані банком проценти та
інші платежі у порядку та терміни,
встановлені договором.

Пунктом 1.3.1 встановлено, що за
використання кредитних коштів у межах
установленого строку кредитування
кредитна ставка встановлюється в
розмірі 14,5 % річних. По закінченню 30
(тридцяти) календарних днів, рахуючи з
дати видачі кредиту та кожного
наступного місяця кредитування,
процентна ставка підлягає перегляду
відповідно до умов п. 10.2 договору.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, наданого в п. 7 Постанови від
06.11.2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Такими
підставами є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені ч.ч. 1 - 3, 5. 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вичерпний перелік підстав, з яких
правочин може бути визнаний недійсним.
Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про: особу та
місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути
витрачений;форми його забезпечення;
наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); строк, на
який кредит може бути одержаний;
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
Кредитодавець не має права вимагати
від споживача відомостей, які не
стосуються визначення його
платоспроможності та не є необхідними
для надання споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один з
оригіналів якого передається
споживачеві. Обов'язок доведення того,
що один з оригіналів договору був
переданий споживачеві, покладається на
кредитодавця.

У договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: сума кредиту;
детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача; дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; право
дострокового повернення кредиту; річна
відсоткова ставка за кредитом; інші
умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого
кредиту може зазначатися, що
відсоткова ставка за кредитом може
змінюватися залежно від зміни
облікової ставки Національного банку
України або в інших випадках. Про зміну
відсоткової ставки за споживчим
кредитом споживач повідомляється
кредитодавцем письмово протягом семи
календарних днів з дати її зміни. Без
такого повідомлення будь-яка зміна
відсоткової ставки є недійсною.

Стаття 18 Закону України «Про захист
прав споживачів» передбачає визнання
недійсними умов договорів, що
обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті
Закону продавець (виконавець, виробник)
не повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими. якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

У частині третій названої статті
визначений приблизний (невичерпний)
перелік несправедливих умов договору,
зокрема, встановлення жорстких
обов'язків споживача, тоді як надання
послуги обумовлене лише власним
розсудом виконавця; установлення
обов'язкових для споживача умов, з
якими він не мав реальної можливості
ознайомитися перед укладенням
договору.

Зі змісту ст. 19 цього ж Закону
вбачається, що нечесна підприємницька
діяльність включає будь-яку діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману. Підприємницька
практика є такою, що вводить в оману,
якщо під час пропонування продукції
споживачу не надається або надається у
нечіткий, незрозумілий або двозначний
спосіб інформація, необхідна для
здійснення свідомого вибору.
Правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Згідно з п. 2.4. Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національної о банку України
від 10.05.2007 року № 168, банки зобов'язані
отримати письмове підтвердження
споживача про ознайомлення з
вищенаведеною інформацією.

Відповідно до п. 10.13 оспорюваного
договору кредиту позивач, підписавши
кредитний договір, засвідчив те. що всі
умови договору йому цілком зрозумілі і
він вважає їх справедливими по
відношенню до нього, крім того перед
підписанням даного договору позивачем
було отримано інформаційний лист
відповідно до вимог чинного
законодавства України, зокрема, п. 2 ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Приписами ч. 2 ст. 548 ЦК України
визначено, що недійсне зобов'язання не
підлягає забезпеченню. Недійсність
основного зобов'язання (вимоги)
спричиняє недійсність правочину щодо
його забезпечення, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», визначено, що правила
статті 225 ЦК поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо).

Враховуючи наведене, зміст
оспорюваного кредитного договору в
повному обсязі відповідає вимогам,
встановленим в законодавстві, при
укладенні договору банком дотримано
всіх вимог, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
отже, належним чином укладений договір
є обов'язковим для сторін і повинен
добросовісно виконуватись, тому не
заслуговує на увагу доводи апелянта
,оскільки такі не підтверджені
належними та допустимими доказами про
визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки та
похідних вимог позивача.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянта щодо відсутності права банку
змінювати відсоткову ставку в
односторонньому порядку, оскільки
оспорюваний договір кредиту було
укладено 28.07.2008 року. На момент його
укладення законодавством не було
встановлено жодних обмежень
визначення в договорі можливості
змінювати відсоткову ставку, оскільки
норми закону щодо заборони банкам
змінювати розмір процентної ставки за
кредитними договорами набрали
чинності 10.01.2009 року.

Крім того, в Законі України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг» від
22.09.2011 року, в редакції якого діє на
даний час ст. 1056-1 ЦК України зазначено,
що дія цього Закону не поширюється на
кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності.

Тому, положення ст. 1056-1 ЦК України не
можуть застосовуватися до спірних
правовідносин.

Судом першої інстанції належним чином
досліджено зміст оспорюваного
кредитного договору ,який в повному
обсязі відповідає вимогам,
встановленим в законодавстві, при
укладенні договору банком дотримано
всіх вимог, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
отже, належним чином укладений договір
є обов'язковим для сторін і повинен
добросовісно виконуватись. Відтак,
підстави визнавати недійсним
оспорюваний договір та договір іпотеки
-відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.. 308, 313, 319
ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 29 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий :
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.