АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4674/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Залімська Н. В. Доповідач -
Каратаєва Л.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
05 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Дніпропетровської
міськради, третя особа: Друга
Дніпропетровська держнотконтора про
визначення частки у спільному майні,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на частину
домоволодіння в порядку спадкування за
законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Дніпропетровської
міськради, третя особа: Друга
Дніпропетровська держнотконтора про
визнання права власності на частину
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, -

в с т а н
о в и л а:

05 лютого 2014 року Ленінського
районним судом м. Дніпропетровська
ухвалено рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_5, а саме
встановлено факт прийняття спадщини
ОСОБА_5 після смерті чоловіка, ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено факт прийняття
спадщини ОСОБА_5 після смерті сина
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_5 право власності
на 5/12 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка, ОСОБА_7, сина ОСОБА_8,
сина ОСОБА_10 в іншій частині позову
відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено,
визнано за ОСОБА_6 паво власності на 1/3
частину домоволодіння, розташованого
за адресою АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка, ОСОБА_10

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, Дніпропетровська міська
рада подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав. Як вбачається
з матеріалів справи, домоволодіння
АДРЕСА_1 належало ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5
та ОСОБА_10 на підставі договору міни
від 29 вересня 1995 року, посвідченого
державним нотаріусом Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Клименко В.В. за
реєстровим № 2-5177, зареєстрованого в
ДМБТІ 29 липня 1996 року в реєстрову книгу
№ 594 за реєстровим № 32 (а.с. 12-13, 14). Тобто,
на підставі зазначеного договору
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_10
належало по 1/4 частині спірного
домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (а.с. 17). Після
його смерті відкрилась спадщина на 1/4
частину домоволодіння АДРЕСА_1.

На підставі ст. 529 ЦК України в редакції
1963 року, який діяв в момент виникнення
правовідносин, при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого. До числа
спадкоємців першої черги належить
також дитина померлого, яка народилася
після його смерті. Онуки і правнуки
спадкодавця є спадкоємцями за законом,
якщо на час відкриття спадщини немає в
живих того з їх батьків, хто був би
спадкоємцем; вони успадковують порівну
в тій частці, яка належала б при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю.

Статтею 548 ЦК України в редакції 1963 року
передбачено, що для придбання спадщини
необхідно щоб спадкоємець прийняв
спадщину. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України в
редакції 1963 року, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, були дружина - ОСОБА_5, діти
- ОСОБА_8 та ОСОБА_10, які належним чином
прийняли спадщину, оскільки фактично
вступили в управління та володіння
спадковим майном. Тобто, кожен зі
спадкоємців успадкував по 1/12 частині
спадкового майна (1/4 : 3 = 1/12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 (а.с. 18). Після
його смерті відкрилась спадщина на 1/3
частину домоволодіння АДРЕСА_1: 1/4
частина (належала спадкодавцю на
підставі договору міни) + 1/12 частина
(успадкована після смерті батька
ОСОБА_7) = 1/3.

Спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3, була мати - ОСОБА_5, яка
належним чином прийняла спадщину,
оскільки фактично вступила в
управління та володіння спадковим
майном.

Встановивши вказані обставини, суд
першої інстанції, застосувавши
зазначені вище норми матеріального
права обґрунтовано визнав за ОСОБА_5
право власності на 5/17 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
та після смерті сина ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3:

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10 (а.с. 19). Після
його смерті відкрилась спадщина на 1/3
частину спірного домоволодіння.

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу,
він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно зі
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено,
що для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_10, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4, є: дружина - ОСОБА_6 та мати
- ОСОБА_5

Згідно спадкової справи № 78/2007 після
смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4,
з заявою про прийняття спадщини
звернулась ОСОБА_6, з заявою про відмову
від спадщини на користь ОСОБА_6
звернулась ОСОБА_5 (а.с. 71-78).

Таким чином, суд першої інстанції також
обґрунтовано, на підставі діючого
законодавства визнав за ОСОБА_6 право
власності на 1/3 частину домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_10,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Колегія суддів вважає обґрунтованою
відмову ОСОБА_5 у визначенні часток
співвласників у спірному
домоволодінні оскільки, відповідно до
ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

На підставі ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

До того ж, відповідно до п. 12 Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» у разі смерті
співвласника приватизованого будинку
(квартири) частки кожного із
співвласників є рівними. Для
оформлення права на спадщину закон
також не вимагає рішення суду про
визначення частки спадкодавця.

Незгода апелянта з висновками суду
першої інстанції щодо прийняття ОСОБА_5
спадщини полягає у незгоді з оцінкою
доказів, яка надана судом. Проте,
відповідно до ст..212 ЦРК оцінка доказів
є виключним правом суду та їх
переоцінка є неприпустимою.

Посилання апелянта на те, що договір
міни спірного житлового будинку було
укладено 29.09.1995 р., тобто після смерті
ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1), проте, за його
дорученням підписаний сином, колегія
суддів не вважає підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції виходячи з наступного.
Позовні вимоги про визнання недійсним
договору міни спірного житлового
будинку жодною із сторін, якою
укладався договір не заявлялися та
договір недійсним не визнавався.
ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за договором
міни набули права власності на такі
самі частки будинку, які б вони мали за
умови оформлення спадщини після смерті
ОСОБА_7 з урахуванням давнини події,
відсутності позовних вимог з цього
приводу, колегія суддів не вважає цей
довід таким, що може бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Інші доводи були досліджені судом
першої інстанції та ім. надана
правильна правова оцінка.

Колегія судді не вбачає підстав,
визначених ст.. 309 ЦПК для зміни або
скасування рішення суду першої
інстанції, а тому апеляційна скарга
підлягає відхиленю.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 05 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді