Справа № 523/5606/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Суворовський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Гудіної Н. І.

при секретарі - Мельніченко Г. О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до приватного підприємства
«АКС» про визнання наказу про
звільнення за прогул незаконним, зміну
формулювання підстав звільнення,?

Встановив:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до приватного
підприємства «АКС» про визнання наказу
про звільнення за прогул незаконним,
зміну формулювання підстав звільнення,
стягнення грошових коштів за
невикористану відпустку та стягнення
моральної шкоди. З урахуванням заяви
про уточнення та зменшення позовних
вимог, позивач просив: 1) визнати
незаконним наказ № 166-к про звільнення
ОСОБА_1 від 04 липня 2014 року; 2) змінити
формулювання причин звільнення із п. 4
ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП
України та зобов'язати відповідача ПП
«АКС» внести зміни до трудової книжки в
частині підстави звільнення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
заяву про звільнення із займаної
посади за власним бажанням позивач
подав 23 грудня 2013 року, де останнім днем
роботи вказано 06 січня 2014 року, що
відповідає вимогам статті 38 Кодексу
законів про працю, відповідно до якої
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

З 30 грудня по 3 січня включно позивач
перебував на стаціонарному лікуванні в
Одеському обласному
шкірно-венерологічному диспансері, що
підтверджується листком
непрацездатності серії АВМ № 725926, в
якому вказується, що Позивач повинен
стати до роботи з 04 січня.

30 грудня (коли Позивач був відсутній на
роботі за станом здоров'я), директор ПП
«АКС», видає:

Наказ № 64 «Про інвентаризацію каси», в
якому наказує створити
інвентаризаційну комісію для
проведення інвентаризації каси
Підприємства у складі: директора Башли
Г. Д., головного бухгалтера Мартиненко
Г. О. та бухгалтера Шкодіної І. С.
Інвентаризація повинна бути проведена
у присутності Позивача, оскільки він є
матеріально-відповідальною особою. З
наказом ОСОБА_1 (Позивач) ознайомлена не
була, про що свідчить відсутність її
підпису про ознайомлення із наказом,
тому про необхідність присутності 08
січня 2014 року о 10 годині для проведення
інвентаризації не знала. У запереченні
на позовну заяву, Відповідач вказує, що
Підприємство понесло несприятливі
наслідки у зв'язку з тим, що
інвентаризацію каси було проведено без
участі матеріально-відповідальної
особи. З Акту інвентаризації готівки та
первинних документів каси
підприємства у зв'язку зі звільненням
бухгалтера вбачається, що недостачі та
надлишку в касі немає, а документи в
належному стані, тому в чому полягають
несприятливі наслідки для
підприємства незрозуміло.

Наказ № 67 «Про режим роботи у новорічні
свята 2014 року», в якому наказує
оголосити неробочими днями для
працівників підрозділу адміністрації
з 1 по 7 січня включно, а для працівників
відділу бухгалтерії - з 1 по 7, за
виключенням 03 січня. Також зазначено,
що у зв'язку з необхідністю своєчасного
формування квартальної звітності для
працівників бухгалтерії, в тому числі
для Позивача вважати робочим днем 03
січня 2014 року. 03 січня Позивач
перебував на лікарняному. В наказі
зазначено також про те, що секретар
повинен ознайомити з наказом
працівників бухгалтерії під розпис. На
роботу позивач вийшов 04 січня 2014 року,
що підтверджується показами свідків та
не заперечується Відповідачем.

Відповідно до пункту 5. 3 Порядку
прийому на роботу, переведення,
звільнення працівників ПП «АКС», що є
додатком до Правил внутрішнього
трудового розпорядку для працівників
ПП «АКС», затверджених 10 січня 2012 року,
заява про звільнення повинна бути
подана особі, відповідальній за
ведення кадрового діловодства, а
відповідно до пункту 5. 4 Порядку, заява
про звільнення реєструється в журналі
реєстрації заяв кадрового працівника
підприємства.

У поданій Відповідачем копії Журналу
реєстрації заяв про звільнення
відсутній запис про реєстрацію заяви
Позивача 23 грудня, або як стверджує
Відповідач 30 грудня, коли заява про
звільнення, подана Позивачем 23 грудня
головному бухгалтері Мартиненко Г. О.,
була передана на погодження до
директора Підприємства. Водночас,
Відповідач наполягає на тому, що не міг
звільнити Позивача 06 січня 2014 року,
через те, що це був неробочий день.
Однак в цьому ж Журналі реєстрації заяв
про звільнення міститься запис про
звільнення ОСОБА_5, яка подала заяву про
звільнення 20 грудня 2013 року, а
звільнена була 03 січня 2014 року, тобто в
той день, коли робочим цей день був лише
для працівників бухгалтерії.

Отже, останнім робочим днем для
Позивача було 06 січня, на колишній
роботі Позивач не з'явився, через те, що
був працевлаштований на інше
підприємство.

Відповідач посилається на статтю 241-1
КЗпП, згідно якої якщо останній день
строку припадає на святковий, вихідний
або неробочий день, то днем закінчення
строку вважається найближчий робочий
день. Враховуючи, що 06 січня був
вихідним днем для всіх працівників
підприємства, та таким, що не підлягав
відпрацюванню, суд вважає
неправомірним перенесення робочого
дня з 06 січня на 08 січня особисто для
Позивача.

На підприємстві «АКС» 08 січня було
складено Акт про відсутність
працівника на робочому місці, Акт про
відмову повідомити причину та надати
письмові пояснення по причинам
відсутності на робочому місці та
подано доповідну записку директору
Башли Г. Д. про відсутність Позивача. На
цій доповідній записці вчинено надпис:
«У зв'язку з прогулом без поважної
причини останнього дня відпрацювання,
а також неприйняття участі в
інвентаризації каси звільнити ОСОБА_1 з
08 січня 2014 року за прогул без поважної
причини». Того ж дня видано наказ № 28/1-
К «Про припинення трудового договору
(контракту)», з яким Позивач
ознайомлений не був.

Позивача було звільнено 08 січня 2014
року за прогул без поважної причини та
внесено відповідний запис до трудової
книжки. Звільнення відбулося із
порушенням закону.

Відповідно до пункту 22 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147(1), 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Згідно статті 149 КЗпП, до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення. За
кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. При обранні
виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Протягом січня 2014 року, Позивач
неодноразово телефонував та заходив на
підприємство «АКС», щоб забрати свою
трудову книжку, отримати розрахунок та
компенсації за невикористану
відпустку, але отримував відмову.

Відповідач вказує на те, що 28 січня
Позивачу було направлено копію наказу
про звільнення та повідомлення про
необхідність отримати трудову книжку
та розрахунок. Цей лист він не отримав,
про що свідчить повернутий конверт 03
березня 2014 року у зв'язку із
закінченням терміну зберігання.

24 березня 2014 року позивач отримав
трудову книжку та був ознайомлений з
наказом № 28/1-К від 08 січня 2014 року.

На виконання вимог статей 47 та 116 КЗпП,
Відповідач повинен був здійснити із
Позивачем розрахунок по виплаті
заробітної плати, а також виплатити
компенсацію за невикористану
відпустку.

Відповідач у запереченні проти позову
визнає свою провину за те, що не виконав
вимоги статей 47 та 116 КЗпП, вказуючи на
те, що докази поштового відправлення
Позивачу наказу про звільнення та
повідомлення про необхідність
отримання трудової книжки датовані 28
січня 2014 року, а не раніше, як цього
вимагає закон. Саме тому, на виконання
вимог статті 148 КЗпП (в межах
шестимісячного строку для накладення
дисциплінарного стягнення, як зазначає
Відповідач), 04 липня 2014 року директор
Башли Г. Д. видає новий наказ № 166-к, яким
скасовує наказ № 28/1-К. Таким чином, саме
з вини Відповідача Позивач не був
ознайомлений з наказом, та не знав про
те, що його звільнено за прогул без
поважної причини.

Суд вивчив матеріали справи, заслухав
сторони та свідків, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 38. КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

Відповідно ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Якщо працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Положеннями ст. 83 КЗпП України
закріплено у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним
дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання вказати в рішенні
причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», при розгляді справ
про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом (розпорядженням) і
перевіряти їх відповідність законові.
Якщо обставинам, які стали підставою
звільнення, в наказі (розпорядженні)
дана неправильна юридична
кваліфікація, суд може змінити
формулювання причин звільнення і
привести його у відповідність з чинним
законодавством про працю.

Враховуючи, що Позивач в своєму позові
не ставить вимогу про поновлення на
роботі, суд вважає за необхідне
визнати, що розірвання трудового
договору між Позивачем та ПП «АКС» з
підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП
України, а саме у зв'язку із вчиненням
прогулу без поважних причин було
вчинено із порушенням закону. Таким
чином, наказ № 166-к від 04 липня 2014 року
слід вважати неправомірним.

Також суд вважає за можливе змінити
формулювання причин звільнення із п. 4
ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП
України та зобов'язати Відповідача ПП
«АКС» внести зміни до трудової книжки в
частині підстави звільнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 38, 40, 41 ,47, 83, 116, 148, 149, 235 КЗпП; ст. ст. 10,
11, 15, 30, 60, 61, 62, 212, 215 ЦПК України; п. 18, 22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,?

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «АКС» про визнання наказу
про звільнення за прогул незаконним,
зміну формулювання підстав
звільнення,? задовольнити.

Визнати незаконним наказ Приватного
підприємства «АКС» про звільнення
ОСОБА_1 № 166-к від 04 липня 2014 року

Змінити формулювання наказу про
звільнення ОСОБА_1 № 166-к від 04 липня 2014
року в частині причин звільнення, а
саме: п. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 38
КЗпП України.

Зобов'язати Відповідача, Приватне
підприємство «АКС» внести зміни до
трудової книжки в частині підстави
звільнення, вказавши як підставу
звільнення ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного суду через суд
Суворовського району міста Одеси
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя-