Справа № 2-8688/08
Номер провадження 2/522/1775/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 29» травня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого - судді Суворової О.В.

при секретарі - Бондаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до державного підприємства
«Одеський морський торгівельний порт»
про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовною заявою до ДП «Одеський
морський торгівельний порт», у якій
просили зобов'язати адміністрацію
відповідача видати на ім'я кожного з
позивачів спеціальний ордер для
вселення в гуртожиток по АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що їм було надано
право на проживання в гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_2, у якому в даний час
відбувається реконструкція, у зв'язку
із чим мешканців гуртожитку відселяють
до іншого гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1, проте на звернення позивачів
щодо видачі їм відповідного ордеру на
вселення до гуртожитку відповідач
відповів відмовою.

Ухвалою суду від 25 листопада 2008 року
провадження у справі у частині вимог
ОСОБА_2 було закрито, провадження у
справі у частині вимог ОСОБА_1 -
продовжено.

17 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з клопотанням, яке в
подальшому просив розглядати як заяву
про уточнення позовних вимог, у якій
просив зобов'язати відповідача видати
ордер на інше благоустроєне приміщення
у присутності суду, надати до суду
договір найму на приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, надати позивачеві письмові
гарантії та строки повернення до
відремонтованого приміщення за
адресою: АДРЕСА_2, зобов'язати
відповідача зняти заборону на видання
роз'яснення рішення Приморського
районного суду м. Одеси по справі №
2-4370/11.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, просив відмовити у
задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає, що рішення у справі необхідно
постановити із відмовою у задоволенні
позову. Судом встановлені наступні
фактичні обставини на підставі наявних
у матеріалах справи доказів.

Позивач проживав та є зареєстрованим у
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2.

Спільним рішенням адміністрації та
президіуму профспілкового комітету ДП
«Одеський морський торгівельний порт»
від 27 березня 2008 року було вирішено
перевести портовиків з гуртожитку
АДРЕСА_2 до благоустроєних приміщень
АДРЕСА_1, вивести гуртожиток № 1 з
експлуатації з 1 травня 2008 року.

Наказом начальника ДП «Одеський
морський торгівельний порт» № 396 від 10
червня 2008 року було вирішено вивести
гуртожиток № 1 з експлуатації з 1 травня
2008 року.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 16 травня 2012 року у справі №
2-4370/11 за позовом ДП «Одеський морський
торгівельний порт» до ОСОБА_1 про
виселення (переселення), залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 7 листопада 2012
року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2013 року, було
вирішено виселити (переселити) ОСОБА_1 з
гуртожитку АДРЕСА_2 в гуртожиток
АДРЕСА_1.

19 грудня 2013 року ОСОБА_1 було видано
ордер № 223 на право зайняття житлової
площі у гуртожитку АДРЕСА_1 розміром 17,4
кв.м., що підтверджується його
підписами на корінці ордеру та у книзі
№ 2 обліку видачі ордерів на житлову
площу гуртожитку ДП «Одеський
морський торгівельний порт».

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від
3 червня 1986 року, на підставі рішення
про надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер (додаток), який є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Таким чином, у зв'язку із прийняттям
рішення про переселення ОСОБА_1 до
іншого гуртожитку у відповідача
виникло зобов'язання щодо надання
ОСОБА_1 ордеру на право зайняття
житлової площі у гуртожитку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Таким чином, у зв'язку із видачею
позивачеві ордеру № 223 на право
зайняття житлової площі у гуртожитку
АДРЕСА_1 розміром 17,4 кв.м, відповідне
зобов'язання відповідача припинилось,
з огляду на що позовні вимоги у цій
частині є необґрунтованими та такими,
що задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог, викладених
позивачем у клопотанні від 17 квітня 2014
року, суд зауважує наступне.

Стосовно вимоги позивача про
зобов'язання відповідача видати йому
ордер у присутності суду, суд зауважує,
що факт видачі позивачеві ордеру № 223
на право зайняття житлової площі у
гуртожитку АДРЕСА_1 розміром 17,4 кв.м.
підтверджений належними та
допустимими доказами, позивачем не
спростований, виконання відповідачем
обов'язку саме у присутності суду
чинним законодавством України не
передбачено.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
відповідача надати до суду договір
найму на приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Аналіз наведених правових норм дає
підстави для висновку, що праву особи
на звернення до суду (праву на судовий
захист) має відповідати певне
конкретне порушене, оспорюване, або
невизнане право чи охоронюваний
законом інтерес.

При цьому у відповідності до ст.ст. 10, 11,
60 ЦПК України тягар доказування
наявності порушеного, оспорюваного,
або невизнаного права чи охоронюваного
законом інтересу лежить саме на
позивачеві.

Позивачем обставин, які б свідчили про
порушення його прав чи охоронюваних
законом інтересів у зв'язку із
ненаданням суду до суду договір найму
на приміщення за адресою: АДРЕСА_2 не
наведено.

Не вбачається судом й правовідносин,
які б породжували відповідний
обов'язок відповідача.

Крім того, позивачем не вказано щодо
яких саме приміщень має бути наданий
договір найму та хто має бути його
сторонами.

Вимога щодо зобов'язання відповідача
надати позивачеві письмові гарантії та
строки повернення до відремонтованого
приміщення за адресою: АДРЕСА_2
задоволенню не підлягає, оскільки не
обґрунтована жодними нормами
цивільного законодавства, такий
обов'язок відповідача не випливає з
жодного нормативно-правового акту, чи
будь-якого іншого юридичного факту,
визначеного ст. 11 ЦК України.

Також не підлягає задоволенню вимога
позивача щодо зобов'язання відповідача
зняти заборону на видання роз'яснення
рішення Приморського районного суду м.
Одеси по справі № 2-4370/11.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України,
якщо рішення суду є незрозумілим для
осіб, які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Таким чином, роз'яснення рішення
здійснюється судом, з огляду на що
стороною по справі або будь-якою іншою
особою не можу бути вчинено будь-якої
заборони на роз'яснення рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 11 грудня 2012 року заяву ОСОБА_1
про роз'яснення рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 16 травня 2012
року у справі № 2-4370/11 за позовом ДП
«Одеський морський торгівельний порт»
до ОСОБА_1 про виселення (переселення)
було залишено без задоволення.

За таких обставин, суд доходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
державного підприємства «Одеський
морський торгівельний порт» про
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

О.В.Суворова

29.05.2014