У Х В А Л А

02 червня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:Касьяна
О.П., Парінової І.К., Попович О.В.,Ступак
О.В.,розглянувши заяву ОСОБА_6 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_6 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Правильна
компанія», приватного акціонерного
товариства «Менеджмент Технолоджіз»,
третя особа - Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю м.
Дніпропетровська, про зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Правильна
компанія» (далі - ТОВ «Правильна
компанія»), приватного акціонерного
товариства «Менеджмент Технолоджіз»
(далі - ПАТ «Менеджмент Технолоджіз»), в
якому просив зобов'язати ТОВ
«Правильна компанія» укласти
додаткову угоду до інвестиційного
договору № 07/07-401А, укладеного між ним
та даним товариством 29 травня 2007 року, в
якій визначити термін погашення
облігацій з 04 серпня 2009 року по 31 грудня
2014 року; зобов'язати ПАТ «Менеджмент
Технолоджіз» укласти додаткову угоду
до договору № Б-55/07;07/07-401А від 30 травня
2007 року, в якій визначити термін
погашення облігацій з 04 серпня 2009 року
по 31 грудня 2014 року; зобов'язати ТОВ
«Правильна компанія» укласти
додаткову угоду до інвестиційного
договору № 02/07-10D, укладеного між та
даним товариством 17 вересня 2007 року, в
якій визначити термін погашення
облігацій з 04 серпня 2009 року по грудня
2014 року; зобов'язати ПАТ «Менеджмент
Технолоджіз» укласти додаткову угоду
до договору № Б-259/07;02/0710D від 13
вересня 2007 року, в якій визначити
термін погашення облігацій з 04 серпня
2009 року по 31 грудня 2014 року; визнати за
ним право власності на майнові права на
квартиру (будівельний) номер НОМЕР_1 та
гараж-паркувальне місце (будівельний)
номер НОМЕР_2, які розташовані в будинку
житлового комплексу «Новая Победа» в
АДРЕСА_1; та стягнути з відповідачів на
свою користь в рахунок відшкодування
моральної шкоди 200 000 грн. В
обґрунтування вимог зазначив, що 29
травня 2007 року між ним та ТОВ
«Правильна компанія» укладено
інвестиційний договір № 07/07-401А на
придбання трикімнатної квартири
(будівельний) № НОМЕР_1 загальною
площею 91,60 кв. м на четвертому поверсі
будинку, розташованому в житловому
комплексі «Новая Победа» в АДРЕСА_1, в
інвестуванні якого він взяв участь
відповідно до умов цього договору. За
умовами вказаного договору ТОВ
«Правильна компанія» зобов'язалася
закінчити будівництво та ввести
будинок в експлуатацію у 2009 році. Також
між ним та ТОВ «Правильна компанія»
укладений інвестиційний договір
№ 02/07-10D від 17 вересня 2007 року на
придбання гаражу-паркувального місця
(будівельний) № НОМЕР_2, за умовами
якого він взяв участь в інвестуванні
будинку, розташованому в зазначеному
вище житловому комплексі, на
цокольному поверсі якого відповідач
зобов'язався побудувати та обладнати
гараж-паркувальне місце у 2009 році.
Інвестування ним було здійснено шляхом
купівлі повного пакету облігацій на
підставі договорів купівлі-продажу №
Б-55/07;07/07-401А від 30 травня 2007 року та
№ Б-259/07;02/0710D від 17 вересня
2007 року. У вересні 2009 року ТОВ
«Правильна компанія» звернулося до
нього з пропозицію щодо зміни терміну
погашення облігацій й строку
закінчення будівництва та введення
будинку в експлуатацію, а саме: з 04
серпня 2009 року по 23 грудня 2011
року. Ознайомившись із текстом
пропозиції він направив свої
заперечення ТОВ «Правильна компанія»,
відповіді на які не отримав. У зв'язку
зі зміною зберігача його облігацій, між
ним та ПАТ «Менеджмент Технолоджіз» 15
червня 2011 року укладений договір про
відкриття рахунку у цінних паперах №
НОМЕР_3. Посилаючись на те, що на даний
час будівництво будинку не завершено,
тому просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 січня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 лютого 2014 року
у відкритті касаційного провадження
відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд зазначеної ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на постанову судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 04 грудня 2013 року в справі №
6-134цс13.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» зазначено, що судовими
рішенням на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України, Вищого господарського суду
України; судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені, як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V. Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Оскільки зазначена вище постанова
Верховного Суду України постановлена в
порядку ст. ст. 355, 360-3, 360-5 ЦПК України та
не є судовим рішенням, ухваленим як
судом касаційної інстанції, тому на
вказану постанову не може
здійснюватися посилання як на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355.

Також, як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник додав ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року в справі №
6-44148св13 за позовом про визнання
договору іпотеки недійсним,
зобов'язання вчинити певні дії та від 23
січня 2014 року в справі №
6-53934св13 за позовом про визнання
частково недійсним договору іпотеки.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11
«Про судову практику застосування
статей 353 - 360 ЦПК України» неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Із змісту заяви та долучених до заяви
копій судових рішень, на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, зокрема, судові рішення
ухвалені у справах, в яких предмет і
підстави позову не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

Оскільки неоднакове застування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах відсутнє, у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_6 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Правильна
компанія», приватного акціонерного
товариства «Менеджмент Технолоджіз»,
третя особа - Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю м.
Дніпропетровська, про зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
моральної шкоди, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 лютого 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик Судді: О.П.
Касьян І.К. Парінова О.В. Попович О.В.
Ступак