Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК
України/

16 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, в якому з
уточненням своїх позовних вимог
посилається на те, що 20 березня 2013 року
між нею та відповідачем було укладено
договір позики, відповідно до якого
останній в присутності свідків отримав
грошові кошти в розмірі 413 844 грн., що на
час передачі коштів еквівалентно 40 000
євро, строком до 20 червня 2013 року.
Відповідач зобов'язався повернути суму
позики в гривнях в сумі еквівалентній 40
000 євро. У зазначений договором строк
відповідач своє зобов'язання за
договором позики не виконав, в зв'язку з
чим виникла заборгованість. Тому
позивач просить суд стягнути з
відповідача суму боргу в сумі 751 760 грн.,
3% річних від суми боргу в сумі 32 130 грн.,
штраф в сумі 75 176 грн., пеню в сумі 3 909 152
грн., в всього 4 168 218 грн.

Представник позивача та позивач в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив, тому суд відповідно до ч. 1
ст. 224 ЦПК України вважає можливим
провести заочний розгляд справи.

Вислухавши представника позивача та
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позичальником) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 20
березня 2013 року між позивачем та
відповідачем укладено договір позики
грошових коштів, відповідно до якого
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові
кошти в гривнях, еквівалентній 40 000
євро. Відповідач зобов'язався
повернути позивачу отримані в позику
грошові кошти в повному обсязі в
готівковій формі в строк до 20 червня 2013
року /а.с.11-12/. Ця форма договору
відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України.
Факт передачі грошових коштів
підтверджується копією розписки, що
мається в матеріалах справи /а.с.13/.

Пунктом 3 договору позики горових
коштів встановлено, що позичальник
вправі повернути, а позикодавець
зобов'язується прийняти передані в
позику грошові кошти в сумі в гривнях,
еквівалентній 40 000 євро.

Відповідач свого зобов'язання щодо
повернення грошових коштів позивачу не
виконав, грошові кошти не повернув. В
зв'язку з чим позивач вимушена була
звернутися до суду з позовом до
відповідача про стягнення суми боргу.

Відповідно до п.6 вказаного договору у
випадку порушення своїх зобов'язань за
договором позики сторони несуть
відповідальність, визначену цим
договором та чинним законодавством
України. У випадку неповернення
позичальником отриманих грошових
коштів, останній зобов'язаний сплатити
позикодавцю суму основного
зобов'язання за договором з
урахуванням: встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення; 3%
річних від простроченої суми; штраф в
розмірі 10 % від суми позики за кожен
місяць прострочення, пеню в розмірі 1%
від суми позики за кожен день
прострочення; а також відшкодувати
позикодавцю спричинені цим збитки (п. 7
Договору позики грошових коштів).

В зв'язку з тим, що на сьогоднішній день
відповідач ухиляється від повернення
суми боргу, позивач вважає за потрібне
стягнути з відповідача 751 760 грн., що
станом на 03 грудня 2014 року еквівалентно
40 000 євро. (1879,4 грн. за 100 євро).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У зв'язку з невиконанням позичальником
своїх зобов'язань за договором позики
виникла заборгованість в сумі 4 768 218
грн., яка складається:

- 751 760 грн. - основна сума боргу;

- 32 130 грн. - 3% річних від суми боргу за
кожен день просрочки;

- 75 176 грн. - штраф;

- 3 909 152 грн. - пеня в розмірі 1% від суми
боргу за кожен день прострочки;

З урахуванням викладеного суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню та з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути грошові кошти у
розмірі 4 768 218 грн., з яких 751 760 грн. -
основна сума боргу; 32 130 грн. - 3% річних
від суми боргу за кожен день просрочки;
75 176 грн. - штраф; 3 909 152 грн. - пеня в
розмірі 1% від суми боргу за кожен день
просрочки.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за договором
позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2)
грошові кошти за договором позики від 20
березня 2013 року в розмірі 4 768 218 грн., а
саме:

- 751 760 грн. - основна сума боргу;

- 32 130 грн. - 3% річних від суми боргу за
кожен день просрочки;

- 75 176 грн. - штраф;

- 3 909 152 грн. - пеня в розмірі 1% від суми
боргу за кожен день прострочки;

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2)
судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя
С.О.Демидова