Справа № 630/211/14-ц
Провадження № 2/630/127/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м Люботин

Люботинський міський суд Харківської
області у складі:

головуючого
судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря
Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Люботин
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє
ОСОБА_2, до ОСОБА_3, Люботинської міської
ради Харківської області, третя особа
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області, про визнання
права власності на прибудову до
частини житлового будинку, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, в особі свого
представника ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом, в якому просять визнати за
нею право власності на самовільно
збудовану нежитлову прибудову літ.
«а3», «А3-1» загальною площею 27,80 кв.м до
житлового будинку літ. «А-1», що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову представник
ОСОБА_2 вказував, що ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки площею 0,0581 га за
адресою: АДРЕСА_1, та співвласником у
розмірі 33/100 часток житлового будинку
літ. «А-1», розташованого на земельній
ділянки за вказаною адресою. Іншим
співвласником житлового будинку є
ОСОБА_3, з якою у грудні 2004 року був
укладений договір конкретного
користування будинком. У 2010 році
позивач ОСОБА_1 розпочала будівництво
до своєї частини будинку нежитлової
прибудови, згоду на збереження якої
відповідач ОСОБА_3 відмовилася
надавати, не зважаючи на раніше
досягнуту усну домовленість. Між
співвласниками будинку склалися
неприязні стосунки, наслідком чого
було звернення відповідача у 2011 році до
суду з позовом про знесення
нежитлового прибудови, в задоволенні
якого ОСОБА_3 було відмовлено. Як
зазначає представник ОСОБА_2, виявлені
під час розгляду справи за позовом
ОСОБА_3 порушення будівельних норм і
правил при будівництві нежитлової
прибудови позивачем за минулий час
були усунені в повному обсязі, а тому
завершена будівництвом нежитлова
прибудова до житлового будинку на
даний час не порушує прав та інтересів
відповідача. Однак, звернувшись до
Інспекції ДАБК у Харківській області,
ОСОБА_1 отримала в січні 2014 року відмову
в реєстрації декларації введення в
експлуатацію об'єкта самочинного
будівництва. За таких обставин позивач
змушена звернутися до суду з даним
позовом, як власник земельної ділянки,
на якій ним зведена нежитлова споруда,
яка не порушує прав інших осіб.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримав в
повному обсязі та просив його
задовольнити. В своїх поясненнях
ОСОБА_2 посилався на обставини,
викладені в позові, наголошуючи на
обставини, встановлені в рішенні
Люботинського міського суду
Харківської області від 24 квітня 2013
року по справі № 2026/2-289/11 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про знесення
самочинно побудованої прибудови літ.
«А3-1».

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти позову заперечувала в повному
обсязі, про що подала письмові
заперечення. В обґрунтування свої
позиції ОСОБА_3 вказувала на те, що
ОСОБА_1 здійснила будівництво
прибудови літ. «А3-1» до житлового
будинку без отримання її згоди на такі
дії, як співвласника житлового будинку.
Крім цього, позивач ОСОБА_1, здійснивши
самовільне будівництво прибудови, не
отримала відповідного погодження з
боку Люботинської міської ради щодо на
початок будівництва та, в подальшому, у
2010 році, на збереження спірного об'єкту;
відмову органу місцевого
самоврядування позивач не оскаржувала.
До того ж, з приводу дозвільних
документів, отриманих ОСОБА_1,
відповідач зверталася до
правоохоронних органів через сумніви у
їх достовірності. На даний час
перевірка дозвільної документації на
предмет підробки підписів посадових
осіб триває. Також відповідач в своїх
запереченням наголошувала на чисельні
приписи Інспекції ДАБК на адресу
ОСОБА_1 про усунення порушень
будівельних норм і правил, допущених
при будівництві, та які завдають шкоди
її правам та інтересам, як співвласника
житлового будинку. На даний час
позивачем порушення будівельних норм і
правил фактично не усунуті, а тому не
має підстав для задоволення позову.

Відповідач по справі, Люботинська
міська рада Харківської області, в
судове засідання не з'явився, але
направив листа про розгляд справи за
відсутності її представника.

Третя особа, Інспекція ДАБК у
Харківській області, в судове
засідання не з'явилась, хоча належним
чином була сповіщена про час і місце
розгляду справи.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд встановив наступне.

На земельній ділянці за адресою:
АДРЕСА_1, розташований житловий
будинок, який на праві спільності
часткової власності належить в 33/100
частинах ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про право власності, виданого
виконавчим комітетом Люботинської
міської ради 15 серпня 2001 року на
підставі рішення виконкому
Люботинської ради Харківської області
№ 893 від 14 серпня 2001 року.

Вказаний житловий будинок
розташований на земельній ділянці,
площею 1106 кв.м, з яких 581 кв.м належить
ОСОБА_1 на праві приватної власності на
підставі рішення виконкому
Люботинської міської ради № 952 від 11
вересня 2001 року. Цільове призначення
вказаних земельних ділянок -
будівництво та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель.
Доказом цього є державний акт про право
приватної власності на землю серії Р1 №
682133, виданий 20 листопада 2001 року на ім'я
ОСОБА_1

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як співвласником
інших 67/100 частин житлового будинку, 29
грудня 2004 року укладено договір
конкретного користування, посвідчений
Другою державною нотаріальною
конторою Харківського району
Харківської області 29 грудня 2004 року,
реєстровий № 1668, згідно з яким ОСОБА_1
виділяється в конкретне користування в
основній частині житлового будинку
літ. «А-1»: кухня 1-3, площею 6,9 кв.м,
житлова кімната 1-4, площею 15,4 кв.м, в
сінях літ. «а»:сіні літ. «І», площею 3.8
кв.м, кладова ІІ, площею 3,10 кв.м, тамбур
літ. «а1», гараж літ. «Л», сарай літ. «Б»,
вбиральня літ. «Ж», льохліт. «Г»,
частина паркану № 1,2, паркан № 5,
хвіртка №7; а ОСОБА_3 в конкретне
користування виділяється в основній
частині житлового будинку літ. «А-1»:
кухня 2-3, площею 6,6 кв.м, житлова кімната
2-4, площею 15,6 кв.м, прибудова літ. «А-1», в
сінях літ. «а»: кладова ІІІ, площею 1,8
кв.м, веранда літ. «ІV», площею 7,70,
вбиральня літ. «Е», душ літ. «З, сарай
літ. «В», льох літ. «Д», частина паркану
№ 1,2, паркан № 5, хвіртка № 3.

Як вбачається з технічного паспорту,
виготовленого станом на 15 липня 2013
року, позивачем ОСОБА_1 на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1, в 2012 році
була збудована нежитлова прибудова
літ. «А3-1» загальною площею 27,80 кв.м з
ганком літ. «а3» до житлового будинку
літ. «А-1».

Згідно до ст. 375 ЦК України власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, створювати
закриті водойми, здійснювати
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам. Власник земельної ділянки
набуває право власності на зведені ним
будівлі, споруди та інше нерухоме
майно. Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 357 ЦК України
співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Поняття самочинного будівництва, а
також правові підстави та умови
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно визначені в.
ст. 376 ЦК України, яка є спеціальною в
врегулюванні спірних правовідносин,
оскільки урегульовує правовідносини,
що виникають у тих випадках, коли
вимоги закону та нормативно-правових
актів при створенні нової речі, тобто
самочинному будівництві, були
порушені.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» власник земельної
ділянки набуває право власності на
зведені ним будівлі, споруди та інше
нерухоме майно (частина друга статті 375
ЦК), тому на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудовано на ній, якщо це не порушує
права інших осіб (частина п'ята статті
376 ЦК). Власником або землекористувачем
земельної ділянки право на її забудову
(будівництво) реалізується за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням та видом
відповідно до містобудівних умов і
обмежень, встановлених законодавством.
Право власності у порядку,
передбаченому частиною третьою статті
376 ЦК, може бути визнано лише на
новозбудоване нерухоме майно або
нерухоме майно, яке створено у зв'язку
зі знесенням попередньої будівлі та
відповідно до будівельних норм і
правил є завершеним будівництвом.

При таких обставинах, виходячи з
положення ст. 376 ЦК України, право
власності на самочинне будівництво
може бути визнано за особою, яка
здійснювала таке будівництво, виключно
в судовому порядку шляхом звернення
цієї особи з відповідним позовом, та з
підстав і в порядку, передбаченому
Законом, за умови наявності права
власності чи права користування
земельною ділянкою, що знаходиться під
самочинно зведеною прибудовою, та за
відсутності обставин, пов'язаних з
істотним відхиленням від проекту чи
істотного порушення будівельних норм і
правил.

Так, предметом розгляду Люботинського
міського суду Харківської області у
справі № 2026/2-289/11 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 була вимога позивача про
знесення самочинно побудованої
прибудови літ. «А3-1» до житлового
будинку літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1, з
підстав здійснення такого будівництва
з порушення будівельних норм і правил.
Так, судовим рішенням по даній справі
від 24 березня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 18 червня 2013 року, було встановлено
на підставі висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 4572
від 27 вересня 2012 року, що здійснення
ОСОБА_1 прибудови до житлового будинку
не відповідає чинним будівельним
нормам та порушує права та інтереси
співвласника житлового будинку ОСОБА_3
(а.с. 7-11). Але встановлені судовим
експертом порушення будівельним
нормам не визначені як істотні.

В дослідницькій частині висновку № 4572
від 27 вересня 2012 року судовим експертом
визначений перелік робіт, виконання
яких рекомендовано для усунення
несприятливих умов, викликаних
порушеннями будівельних норм. Так,
рекомендовано виконати замощення
вздовж зовнішнього боку стін прибудови
літ. «А3-1» для захисту фундаментів від
атмосферних опадів; виконати
гідроізоляцію в місцях примикань
покрівлі до стін та в місцях з'єднання
дахів житлового будинку та прибудов;
влаштувати засоби водовідводу для
прибудови літ. «А3-1», які забезпечать
організацію водостоку повною мірою;
влаштувати гідроізоляцію незахищеної
ділянки верхньої частини цегляної
стіни, що знаходиться між двома при
карнизними жолобами; та усунути
потрапляння вологи у простір між
суміжним несучими стінами прибудов
літ. «А3-1» та літ. «А2-1» (осадовий шов),
виконавши заповнення та ущільнення
осадового шву.

В ст. 61 ЦПК України визначено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З метою виконання рекомендацій
судового експерта позивачем ОСОБА_1
були замовлені робочі креслення з
облаштування зовнішнього
організованого водовідводу з покрівлі
прибудови літ. «А3-1», виконання яких
здійснено ТОВ «ПБП
«Укрбудреконструкція» в квітні 2013 року
(а.с. 28-40). Виконання робіт з
облаштування зовнішнього
організованого водовідводу за
розробленими кресленням виконані
позивачем в серпні 2013 року, що
підтверджується актом про прийому
виконаних робіт № 37 від 16 серпня 2013
року, складений між замовником робіт
ОСОБА_1 та виконавцем ФОП ОСОБА_4 (а.с.
41-43). Про виконання позивачем ОСОБА_1
інших рекомендацій судового експерта
свідчить технічний висновок від 25
березня 2014 року, складений
інженером-експертом ТОВ «Зодчій»
ОСОБА_5, який має кваліфікаційний
сертифікат на виконання робіт,
пов'язаних з технічним обстеженням
будівель. Крім того, у висновку
визначено, що частина житлового
будинку літ. «А-1», яка належить ОСОБА_1,
з прибудовою літ. «А3-1» перебувають у
жилому стані та придатні для подальшої
експлуатації за своїм призначенням.

Під час розгляду справи по суті
відповідач ОСОБА_3 стверджувала, що
позивачем роботи по усуненню
недоліків, виявлених судовим експертом
у 2012 році під час обстеження прибудови,
фактично не виконані або виконані
неналежним чином та без погодження з
нею. Судом надавались роз'яснення
відповідачу про належні їй права та
обов'язки, передбачені ЦПК України,
щодо подання належних та допустимих
доказів, які стосуються предмету
доказування по даній справі, та того, в
який спосіб вона може це зробити. Але
відповідач ОСОБА_3, не зважаю на
роз'яснення, належних та допустимих
доказів, які б спростували твердження
позивача про усунення порушень
будівельних норм і правил, допущених
при будівництві нежитлової прибудови,
які порушують права, як співвласника,
суду не надала.

З приводу прийняття в експлуатацію
збудованої прибудови ОСОБА_1
зверталася з відповідною декларацією
від 16 грудня 2013 року до Інспекції ДАБК у
Харківській області. Але позивач
ОСОБА_1 отримала від Інспекції ДАБК
письмову відмову від 27 грудня 2013 року з
мотиву невідповідності року забудови
об'єкту, зазначеному в документації - 2012
рік, вимогам п. 1.1. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення І
та ІІ категорії складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, затвердженого
Наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства від
19 березня 2013 року № 95.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про можливість
задоволення позову ОСОБА_1, а тому
визнає за нею право власності, як за
власником земельної ділянки, на
самочинне збудоване на ній нерухоме
майно, яке не порушує права інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 357, 375, 376 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61,
213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в
повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
самовільно збудовану нежитлову
прибудову літ. «а3», «А3-1» загальною
площею 27,80 кв.м до житлового будинку
літ. «А-1», що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Люботинського міського
суду Харківської області протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. О. Малихін