інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/6789/14 Доповідач у 2
інстанції СухановаКатегорія 49
УХВАЛА

Іменем України

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 29 жовтня 2014 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на батька,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом, посилаючись на те, що від
шлюбу з ОСОБА_4 має дітей: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
04.07.2013 шлюб розірвано. Його пенсія
щомісячно становить 1386 грн.84 коп. Він
хворіє на захворювання: цукровий
діабет 2 типу, середньої важкості в
стані субкомпенсації. Щомісячно він
витрачає приблизно 500 гривень на
придбання медикаментів, він перебував
на стаціонарі
Ортопедо-травматологічного центру
Київської обласної клінічної лікарні з
24.02.2014 -17.03.2014, придбав медикаменти на 1005
грн. та ще додатково придбав
медикаменти на суму 202 грн.78 коп.

Також, він оплачує комунальні послуги
за квартиру, в якій він проживає
щомісячно від 250 грн. до 515 грн. 04 коп.
Його доньки ні разу не були в лікарні,
та ніяк не допомагають.

Донька ОСОБА_3, працює на посаді
економіста провідний спеціаліст у ПАТ
«Промінвестбанк» отримує зарплату у
сумі біля 10000 грн., де працює донька
ОСОБА_2 йому не відомо, вони не одружені,
аліменти нікому не платять. Позивач не
може себе утримувати.

Тому просив стягнути з відповідачів
аліменти на його користь у розмірі 1/8
частки з кожної з усіх видів їх
заробітку (доходу) щомісяця до його
смерті.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав.

Відповідачі в судове засідання, не
з'явилися, про день слухання справи
повідомлені належним чином, причини
неявки суду не повідомили. Зі згоди
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Рішенням від 29.10.2014 року
Києво-Святошинського районного суду
Київської області було відмовлено у
задоволенні позовних вимог позивача.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги.

Колегія суддів судової палати
вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторони, вивчивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги
вважає, що вона не обґрунтована та
задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції було
встановлено, що від шлюбу з ОСОБА_4,
позивач має дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 04.07.2013 позивач
розірвав шлюб з ОСОБА_4

Як пояснив позивач в судовому
засіданні, пенсія його становить 1386
грн. 84 коп., він хворіє, щомісячно
витрачає приблизно 500 гривень на
придбання медикаментів.

Згідно ст. 202 СК України, повнолітні
дочка, син зобов'язані утримувати
батьків, які є непрацездатними і
потребують матеріальної допомоги. Якщо
мати, батько були позбавлені
батьківських прав і ці права не були
поновлені, обов'язок утримувати матір,
батька у дочки, сина, щодо яких вони
були позбавлені батьківських прав, не
виникає.

Згідно ст. 206 СК України, у виняткових
випадках, якщо мати, батько є тяжко
хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6
цього Кодексу) має достатній дохід
(заробіток), суд може постановити
рішення про стягнення з неї одноразово
або протягом певного строку коштів на
покриття витрат, пов'язаних з
лікуванням та доглядом за ними.

Апелянт, намагаючись спростувати
висновки суду, послався на те, що його
донька працездатна, отримує відповідну
заробітну плату, а тому він просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги.

Також послався на ту обставину, що суд
першої інстанції не витребував довідку
з місця роботи його доньки, а тому,
відмовляючи йому у задоволенні
позовних вимог не захистив його права
та законні інтереси.

Натомість, колегія суддів не може
погодитись з підставами скасування
рішення суду, викладеними в
апеляційній скарзі з урахуванням
наступних обставин.

Колегія суддів витребувала з місця
роботи однієї з відповідачок довідку
про її доходи, натомість, ця обставина,
з урахуванням вимог діючого
законодавства не може вплинути на
висновок суду першої інстанції про
недоведеність позову та призвести до
скасування рішення суду.

Так, колегія суддів, відмовляючи у
задоволенні апеляційної скарги базує
свої висновки на відповідній судовій
практиці, яка викладена у Постанові № 3
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів».

Так, згідно п. 21. Постанови № 3 Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснити судам,
що обов'язок повнолітніх дочки, сина
утримувати своїх непрацездатних
батьків, які потребують матеріальної
допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України, при
визначенні розміру аліментів на
непрацездатних батьків необхідно
враховувати можливість отримання ними
матеріальної допомоги від інших дітей,
до яких не пред'явлено позову про
стягнення аліментів, а також від
дружини, чоловіка та своїх батьків.

В своїй позовній заяві та в апеляційній
скарзі, позивач-апелянт стверджує, що
доньки йому не допомагають, його донька
ОСОБА_3, працює на посаді провідного
спеціаліста у ПАТ «Промінвестбанк»
отримує зарплату у сумі біля 10000 грн.,
натомість, колегія суддів приходить до
висновку, що дійсно, згідно з довідкою з
місця роботи доньки апелянта, вона
отримує заробітну плату, але сам по
собі розмір заробітної плати, яку
отримує відповідач, не може вплинути на
висновку суду, в цілому, які стосуються
даного позову.

Так, згідно з позовною заявою
вбачається, що позивач несе певні
витрати, які пов'язані з його
лікуванням та сплатою комунальних
послуг, натомість, доказів таких
платежів він не надав, окрім того,
стягнення певних витрат на своє
лікування, які є доведеними, позивач
має процесуальну можливість
звернувшись з іншими позовними
вимогами до суду, де буде іншій предмет
позову, окрім стягнення аліментів з
доньки.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет
України на 2014 рік», було установлено у
2014 році прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць у розмірі
1176 гривень та для тих, хто відноситься
до основних соціальних і демографічних
груп населення: дітей віком до 6 років -
1032 гривні; дітей віком від 6 до 18 років -
1286 гривень; працездатних осіб - 1218
гривень; осіб, які втратили
працездатність, - 949 гривень.

Також колегія суддів, відмовляючи у
задоволенні апеляційної скарги,
враховує вищенаведену обставину,
оскільки отримуваний розмір пенсії
перевищує прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць у 2014 році.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 202 Сімейного
Кодексу України, повнолітні дочка, син
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги. Якщо мати,
батько були позбавлені батьківських
прав і ці права не були поновлені,
обов'язок утримувати матір, батька у
дочки, сина, щодо яких вони були
позбавлені батьківських прав, не
виникає.

Таким чином, принциповим питанням
розгляду даного спору є доведеність
двох одночасно підстав для отримання
аліментів на позивача-його
непрацездатність та потребу у
матеріальній допомозі.

Натомість, доказів того, що апелянт є
непрацездатним в матеріалах справи не
встановлено, колегія суддів, враховує,
що дійсно апелянт отримує пенсію у
певному розмірі, але це не свідчить про
його непрацездатність, окрім цього
відсутні докази іншої підстави на
отримування аліментів: його потреба у
матеріальній допомозі.

Також не знайшли свого підтвердження
доводи позивача, що відповідачі ніякої
матеріальної допомоги йому не надають.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов до висновку, з яким
погоджується колегія суддів про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивача, оскільки вони не
відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК
України.

Апеляційна скарга теж не знайшла свого
підтвердження та задоволенню не
підлягає.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
вимогами ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: