Справа № 755/2584/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Головне управління юстиції в місті
Києві, ОСОБА_3 про визнання недійсним
заповіту та визнання права власності
на частину квартири,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4.
Після смерті батька залишилося
спадкове майно - 2/3 частини квартири
АДРЕСА_2. Як їй стало відомо, вказане
майно батько заповів відповідачу -
ОСОБА_2 (заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_3).
Вважає даний заповіт недійсним,
виходячи з наступного. Її (позивача)
батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали в 1995
році вказану квартиру в порядку
поліпшення житлових умов. В 1998 році
дана квартира була приватизована на її
батьків та брата ОСОБА_3 (третя особа). В
2008 році, після смерті матері (померла
ІНФОРМАЦІЯ_2), право власності на її 1/3
частину в порядку спадкування перейшло
до її батька ОСОБА_4 В 2008 році її батько
ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_2, яка на 20
років молодша за нього. Для ОСОБА_2 це
був третій шлюб, усі її чоловіки або
ставали п'яницями, або помирали.
Приблизно в середині 2009 року вони
почали проживати в її квартирі АДРЕСА_1.
У травні 2012 року у зв'язку з раптовим
погіршенням стану здоров'я батька було
направлено на обстеження в ДУ
«Національний інститут раку» м.Києва,
де йому поставили діагноз - злоякісна
пухлина печінки та 16.05.2012 року зробили
операцію. Перед операцією, ІНФОРМАЦІЯ_4,
батько склав заповіт на неї (позивача).
Весь час у них (позивача та батька) були
добрі стосунки, вони часто
спілкувалися, допомагали одне одному,
вітали зі святами. Одного разу при
черговій розмові з батьком він сказав,
що в останній час погано себе почуває,
не впевнений в позитивних результатах
операції, у зв'язку з чим він і вирішив
скласти на неї (позивача) заповіт. Після
операції батько повернувся жити до
брата в спірну квартиру і був у дуже
доброму, хоча і ослабленому стані. Вона
(позивач) приносила йому продукти і
ліки, брат доглядав за ним. Одного разу
батько розповів, що коли він сказав
відповідачці про заповіт, складений
ним на користь позивача, відповідач
дуже розлютилася і почала вимагати
його скасування. Батько та
відповідачка з цього приводу сварилися
декілька днів підряд, в результаті чого
батько вирішив після операції
оселитися у брата. На початку червня 2012
року, коли вона (позивач) була на роботі
і брата не було рядом з батьком,
приїхала відповідач, замовила машину і
відвезла його до себе в квартиру,
мотивувавши це тим, що в неї йому буде
краще. З того моменту у них з батьком
виникли суттєві перешкоди в
спілкуванні. Відповідачка фактично
відібрала у батька мобільний телефон,
на її (позивача) дзвінки намагалася не
відповідати, а коли відповідала, то
казала, що батько не може розмовляти, бо
то чи занятий, чи спить, чи відпочиває.
Десь в середині червня 2012 року вона
(позивач) зайшла до них в квартиру, від
повідки не було вдома, двері відчинив
батько, який був у якомусь
незрозумілому стані, незв'язно
відповідав на запитання, взагалі не міг
пояснити, що з ним відбувається. На
наступний день вона (позивач)
зустрілася з батьком на вулиці, і
батько пояснив на її питання щодо
вчорашнього стану, про те, що
відповідачка вводить йому якісь ліки,
після яких він якось незвично себе
почуває, у нього виникають
запаморочення, втрата свідомості, та
буває таке, що він не пам'ятає, що з ним
відбувалося протягом години чи двох.
Назвати препарати батько не зміг, назви
не пам'ятає, але нібито відповідачка
ходила до лікарів і саме лікар
порекомендував ці ліки. На запитання
чому батько переїхав до відповідачки,
останній сказав, що відповідачка
вмовила його переїхати, що нібито вона
дуже сумує за ним, та сказала, що нібито
вона (позивачка) в телефонній розмові
попросила її забрати батька до себе,
але такого не було. Про смерть батька
вона (позивач) дізналася на наступний
день з СМС повідомлення, при тому, що
живуть вони в сусідніх під'їздах і
могли зайти сказати. 20.08.2012 року на її
(позивача) питання в телефонній
розмові, на якій підставі вона забрала
оригінали документів на спірну
квартиру, та повідомила, що ця квартира
належить їй. Після чого у нотаріуса
вона (позивач) з братом з'ясували, що
батько переписав заповіт на її
(позивача) користь на новий - на користь
відповідачки. Вона (позивач) разом з
братом зверталися до ДІМ
Шевченківського РУГУ МВС України в
місті Києві з заявами про підозру
передозування лікарськими або іншими
препаратами при домашньому лікуванні
відповідачкою їх батька. За
результатами розгляду зави була
винесена постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи. В даній
постанові вказується, що зі слів
відповідачки, остання вводила її
(позивача) батьку препарати - Дексалгін
та Кетолонг. Згідно з інструкцією до
цих препаратів, вони можуть викликати
вищевказані побічні ефекти
(запаморочення, порушення рухової
активності і зору, втомлюваність,
занепокоєння, нервозність, сонливість,
депресія та інше). Дексалгін має
протипоказання - його не можна
призначати пацієнтам з тяжким
порушенням печінки. Через сім днів
після поховання батька відповідачка
подала до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини. Вважає
(позивач), що відповідачка навмисно
перевезла її (позивача) батька до себе
та почала вводити йому препарати, що
пригнічують волю людини, та
скориставшись його станом, примусила
його піти до нотаріуса та скласти
заповіт на її користь. До такого
висновку вона (позивач) прийшла з того,
що при розмові з батьком десь 5-7 серпня
2012 року, він вкотре звернув її увагу,
щоб у випадку його смерті вона (позивач)
потурбувалася по брата та у випадку
продажу квартири, придбала йому інше
житло. Брат окрім спірної квартири
іншого житла не має. З метою
відновлення порушених прав, звернулася
до суду з даним позовом, вимоги якого
обґрунтувала ст.ст.203, 215, 225, 1216, 1217, 1223,
1268, 1269, 392 ЦК України. В судовому
засіданні позивач та її представник
підтримали позовні вимоги у повному
обсязі, просили позов задовольнити та
визнати недійсним заповіт від
ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати право власності
на спірну частину квартири за
позивачем. Позивач просила врахувати,
що батько підписував заповіт на
відповідачку в невміняємому стані, що у
відповідачки було вже два чоловіка, з
яких вона одного вигнала, залишивши
собі квартиру, іншого теж. Вона
(позивач) вважає, що батько ніколи б не
залишив квартиру відповідачці. Вважає
відповідачку шлюбною аферисткою, зараз
у неї четвертий чоловік. Зазначила, що у
неї (позивача) є житло, а у брата немає.
Представник позивача зазначив, що
померлий під час підписання заповіту
на відповідача не усвідомлював
значення своїх дій і не міг ними
керувати. Померлий мав рак печінки, а
відповідач давала йому ліки, які по
опису могли впливати на стан його
здоров'я, і у померлого погіршувався
стан здоров'я, була заторможена реакція
на події, що підтверджено показами
свідків, поясненнями позивача та
відмовним матеріалом. Просив
врахувати, що за два місяці до
складання спірного заповіту був
заповіт на позивачку і що діти
померлого залишилися без житла.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні. Пояснив,
що посилання сторони позивача на
відмовний матеріал не є доказом, не
встановлює нічого. Допитані в суді
свідки нічого не пояснили, не
підтвердили. Позивач просила
призначити судову експертизу, що було
зроблено судом, але відмовилася від її
проведення. Висновків щодо впливу
якимось чином на стан здоров'я
померлого препаратів, які давала
відповідач померлому, сторона позивача
не надала. Шлюб між відповідачем та
померлим не був короткочасний.
Зазначив, що третя особа - син
померлого, є зятем відповідачки і таким
чином померлий забезпечив онука (сина
третьої особи). Просив відмовити в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вимоги є недоведені, необґрунтовані.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином. В
минулих судових засіданнях ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги позивача -
своєї сестри, та всі надані нею
пояснення.

Третя особа Головне управління
юстиції в місті Києві в судове
засідання не з'явилася, про день та час
розгляду справи сповіщалася належним
чином, надали до справи письмові
пояснення по предмету спору.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не знайшли свого підтвердження
в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що батьком позивача
по справі - ОСОБА_1 та третьої особи -
ОСОБА_3 є ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
у віці 74 років. На час смерті ОСОБА_4 у
останнього залишилася і дружина -
відповідач по справі ОСОБА_2, з якою
перебував у шлюбі з 23.07.2009 року.

До спадкового майна, що належало
померлому на час смерті, входить 2/3
частини квартири АДРЕСА_2 - яка є
предметом пору по даній справі.

Встановлено з наданих сторонами
документів та копії спадкової справи,
що померлий ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 склав
заповіт на спірну частину квартири на
дочку - позивача ОСОБА_1 Після цього,
ІНФОРМАЦІЯ_3 померлий ОСОБА_4 склав
новий заповіт на все своє майно, рухоме
та нерухоме, що буде йому належати на
день смерті, на свою дружину -
відповідача ОСОБА_2 Встановлено, що
даний заповіт (на відповідача) є
останнім, а попередній заповіт (на
позивача) складанням нового, є
недіючим, що підтверджено
Інформаційною довідкою зі Спадкового
реєстру (заповіти/спадкові договори),
що міститься в матеріалах спадкової
справи.

В суді було встановлено, що власником 1/3
частини спірної квартири є третя особа
- син померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1, який
зареєстрований та проживає в даній
квартирі. З пояснень сторін
встановлено, що третя особа - ОСОБА_1 був
одружений з дочкою відповідача ОСОБА_2,
від шлюбу вони мають дитину, тобто -
третя особа ОСОБА_1 є зятем відповідача,
а померлий ОСОБА_4 та відповідач є
бабусею та дідусем дитини третьої
особи ОСОБА_1

Згідно Виписного епікрізу №5312,
виданого Клінікою національного
інституту раку, ОСОБА_4 перебував на
стаціонарному лікуванні у відділенні
пухлин органів брючної полості і
забрюшного простору з 07.05.2012 року по
24.05.2012 року. 16.05.2013 року виконано
операцію - лапаротомію, біопсію.
Причина смерті ОСОБА_4, згідно довідки, -
злоякісна пухлина печінки.

Враховуючи викладені обставини, факти,
суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 215, 225 ЦК України, на
які посилається сторона позивача як на
підставу своїх позовних вимог, -
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разу її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

На підтвердження своїх позовних вимог
стороною позивача було заявлено
клопотання про призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи на
предмет визначення стану померлого
ОСОБА_4 на час складання спірного
заповіту. Дане клопотання було
задоволено (ухвала суду від 11.10.2013 року),
справа була направлена до Київського
міського центру судово-психіатричних
експертиз, були витребувані медичні
документи, виготовлено роздруківку
судових засідань в частині показів
свідків. З експертної установи кілька
разів приходили листи з повідомленням
про необхідність здійснити оплату
експертизи, однак позивач, яка знала
про це, не виконала вимогу експерта, у
зв'язку з чим експертиза не була
проведена, справа була повернута до
суду без висновку експертизи. Неоплату
експертизи позивач обґрунтувала
відсутністю грошових коштів. В
подальшому, при продовженні розгляду
справи в суді позивач не просила
направити справу повторно на
експертизу.

Покази свідків зі сторони позивача не
можуть бути прийняті судом як належний
та допустимий доказ, враховуючи те, що
жоден із свідків не був присутній при
складанні спірного заповіту. Щодо
показів свідків про стан здоров'я
померлого, його «неадекватної»
поведінки, суд також приходить до того,
що вони не заслуговують на увагу,
оскільки встановлення стану здоров'я,
адекватності поведінки, розуміння
значення своїх дій - є питання, на які
можуть надати відповіді тільки фахівці
цієї галузі, в даному випадку - шляхом
складання висновку. Безпідставним є і
посилання сторони позивача на
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи від 27.08.2012 року,
оскільки як сама постанова, так і
викладені в ній обставини, не є доказом
щодо стану здоров'я померлого, його
розуміння значень своїх дій. Стосовно
викладеного в указаній постанові про
пояснення відповідача ОСОБА_2 щодо
того, що остання робила померлому
чоловіку уколи Дексалгіну та
Кеталонгу, які на думку позивача
впливали на стан здоров'я померлого,
суд також не бере їх до уваги. Як вже
зазначалося вище, встановлення стану
здоров'я, поведінки померлого, в тому
числі і можливість впливу вказаних
препаратів на поведінку, можливо лише в
процесі здійснення перевірки та
складання висновків спеціалістів
відповідної галузі.

Окрім зазначеного вище, суд враховує
письмові пояснення третьої особи - ГУЮ
міста Києві, в яких зазначено, що
державний нотаріус П'ятої Київської
державної нотаріальної контори
Войстрік О.В. посвідчила заповіт ОСОБА_4
як фізичної особи з повною цивільною
дієздатністю, що відповідає вимогам
законодавства. Заповідач знаходився
при ясній пам'яті та здоровому глузді,
усвідомлював значення своїх дій та міг
керувати ними. Волевиявлення ОСОБА_4
було вільним та відповідало його
внутрішній волі, про що свідчить
особистий підпис. Заповіт було
посвідчено з додержанням норм діючого
законодавства.

Таким чином, стороною позивача не було
надано жодного доказу щодо заявлених
позовних вимог. Підстав для визнання
заповіту, складеного ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3, на ім'я дружини -
відповідача ОСОБА_2, недійсним не має. З
даного випливає і відсутність підстав
для задоволення позовних вимог про
визнання права власності за позивачем
на спірну частину квартири.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.203, 215, 225 ЦК України, ст.ст.60, 88, 212-215,
218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: Головне управління
юстиції в місті Києві, ОСОБА_3 про
визнання недійсним заповіту та
визнання права власності на частину
квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: