Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/2164/14Головуючий у 1-й
інстанції Громова І.Б. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
особі представника - ОСОБА_3 на рішення
Запорізького районного суду
Запорізької області від 26 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Запорізької районної
державної нотаріальної контори про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним та
визнання права власності на майно
У жовтні 2013 р. ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Запорізької районної державної
нотаріальної контори, який у
подальшому уточнила (а.с.96) та в якому
- встановити факт прийняття нею, ОСОБА_2,
спадщини після смерті батька ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року;
- визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане державним
нотаріусом Запорізької районної
державної нотаріальної контори 08.04.2013
року на ім'я ОСОБА_4 в частині
спадкування 12 частини житлового
будинку АДРЕСА_2 недійсним;
- визнати за нею, ОСОБА_2, право
власності на 1/3 частку житлового
будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування
за законом після смерті батька ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
В обґрунтування свого позову позивач
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
батько ОСОБА_6. Після його смерті
відкрилась спадщина на належний йому
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_2 За даною адресою вона - ОСОБА_2
проживала з 2007 року та по теперішній
час. Спадкоємцями першої черги за
законом після смерті батька є вона, її
брат - ОСОБА_4 та її мати - ОСОБА_5 У
встановлений законом строк, який
складає 6 місяців, її мати та брат
звернулись до Запорізької районної
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, а вона
не звернулась оскільки вважала, що
відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку, який
встановлений ст.1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї. У вересні 2013
року вона - ОСОБА_2 дізналась, що її брат
ОСОБА_4 08.04.2013 року отримав у
Запорізькій районній державній
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за законом на 1/2
частку спадкового майна, тобто
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_2 Вона вважає, що дане
свідоцтво є незаконним, оскільки воно
Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 26 березня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Запорізької районної
державної нотаріальної контори про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним та
визнання права власності на майно
відмовлено.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2
в особі представника - ОСОБА_3 у своїй
апеляційній скарзі просила рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким її позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, у тому числі позивача ОСОБА_2,
яка пояснила у судовому засіданні при
апеляційному розгляді справи, що їй
було відоме про відкриття спадщини
після смерті батька одразу, проте вона
не подавала нотаріусу заяви про
прийняття спадщини після смерті батька
без поважних причин через те, що між
нею, матір'ю та братом була
домовленість про те, що спадщина буде
оформлена лише на матір, проте брат
порушив цю домовленість, подавши
нотаріусу заяву про прийняття спадщини
після смерті батька у передостанній
день 6-місячного строку; зніматись з
реєстраційного обліку за адресою
АДРЕСА_1, вона не збирається, оскільки
бажає прийняти участь у приватизації
цієї квартири; відповідача ОСОБА_5, яка
підтвердила наявність зазначеної
позивачем домовленості про розподіл
спадщини між спадкоємцями та спору між
спадкоємцями через порушення цієї
домовленості її сином, вона позов
позивачки у суді першої інстанції
визнавала, перевіривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку про
те, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що, залишаючи без
задоволення позов ОСОБА_2 у цій справі у
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив із недоведеності позовних
вимог останньої.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_6 (свідоцтво про
смерть, копія а.с. 4).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина у вигляді майна, у тому числі
нерухомого: житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_2 якій
належить спадкодавцеві на праві
особистої приватної власності на
підставі свідоцтва про право на
спадщину /1385/25.06.1994/ Запорізька районна
державна нотаріальна контора (а.с.11 - 12).

Спадкодавець ОСОБА_6 заповітів не
складав, тому успадкування спадщини
після його смерті має здійснюватись за
законом.

Встановлено судом першої інстанції, що
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_6 в силу вимог ст. 1261
ЦК України є:

- позивач ОСОБА_2 (рідна дочка,
свідоцтво про народження, копія а.с.7,
дошлюбне прізвище ОСОБА_2 змінено на
шлюбне ОСОБА_2 у зв'язку з укладенням
шлюбу з ОСОБА_7 03.11.2012 року, свідоцтво
про шлюб, копія а.с.8),

- відповідач ОСОБА_4 (рідний син,
свідоцтво про народження, копія а.с.66),

- відповідач ОСОБА_5 (дружина
спадкодавця, а.с.79, 84).

В силу вимог ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на відкриття спадщини не
проживав постійно із спадкодавцем, має
подати до нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Встановлено, що спадкоємці за законом -
відповідачі ОСОБА_4(син) та ОСОБА_5
(дружина) у квітні 2010 року, з
додержанням 6-місячного строку зі дня
смерті спадкодавця, подали до
Запорізької районної державної
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини після смерті
спадкодавця ОСОБА_6 (а.с.79-80), а тому
вважаються такими спадкоємцями, що
прийняли спадщину.

Позивач ОСОБА_2 (дочка) заяви нотаріусу
про прийняття спадщини не подавала без
поважних причин, хоча останній було
достовірно відоме про відкриття
спадщини після смерті батька -
спадкодавця ОСОБА_6

Підтвердженням тому є визнання
позивачем ОСОБА_2 у судовому засіданні
цього факту.

Твердження позивача ОСОБА_2 про те, що
вона проживала постійно разом із
батьком - спадкодавцем ОСОБА_6 за однією
адресою на момент відкриття спадщини
спростовуються довідкою Розумівської
сільської ради Запорізького району
Запорізької області від 19.04.2010 року № 850
(а.с. 69).

Із змісту якої вбачається, що
спадкодавець ОСОБА_5 був прописаний та
постійно проживав один за адресою:
АДРЕСА_2 з травня 2003 року та по день
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зазначена довідка сільської ради не
скасовувалась та не відкликалась і
міститься у матеріалах спадкової
справи (а.с.78-95).

Відповідно до спадкової справи №159/2010
від 19.04.2010 р., яка витребувалась судом
першої інстанції Запорізької районної
державної нотаріальної контори,
нотаріусом направлялось на адресу
ОСОБА_2 повідомлення від 19.04.2010 року вих.
№ 1241/0214 (а.с.82), за змістом якого
нотаріус повідомляла останню про те, що
ще ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилась
спадщина після смерті спадкодавця
ОСОБА_6 та просила надати відомості
щодо прийняття спадщини або звернення
до суду до 25.04.2010 року, але ОСОБА_2 так й
не було надано нотаріусу ніяких
відповідей та документів.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.1272 ч. 1 ЦК України, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її.

При вищевикладених обставинах, ОСОБА_2,
як спадкоємець за законом після смерті
батька - спадкодавця ОСОБА_6,
вважається такою, що не прийняла
спадщину після останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України
частки кожного спадкоємця у спадщині є
рівними.

При вищевикладених обставинах, частки
спадкоємців за законом після смерті
спадкодавця ОСОБА_6 - відповідачів у цій
справі ОСОБА_4 (сина) та ОСОБА_5 (дружини),
які прийняли спадщину після смерті
спадкодавця ОСОБА_6, складають у
спадковому майні у вигляді
вищезазначеного житлового будинку по ?
кожному (розрахунок: 1 / 2 особи).

08.04.2013 року ОСОБА_4 отримав у
Запорізькій районній державній
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за законом № 398 на 1/2
частку спадкового майна у вигляді
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_2 свідоцтво про право
на спадщину на ? частину цього
спадкового майна ОСОБА_5 (дружині) ще не
видано (а.с.11).

Правові підстави для визнання
зазначеного свідоцтва недійсним в
частині у суду першої інстанції у цій
справі відсутні.

Крім того, встановлено, що раніше ще
28.07.2010 року вже було видано нотаріусом
на ім'я спадкоємця ОСОБА_4 (сина)
свідоцтво про право на спадщину за
законом у вигляді автомобіля ВАЗ 21063, 1985
року випуску, свідоцтво про право на
спадщину на ? частину цього спадкового
майна ОСОБА_5 (дружині) ще не видано
(а.с.88). Проте, останнє не є предметом
оскарження у цій справі. У матеріалах
справи відсутні докази також
оскарження цього свідоцтва ОСОБА_2 в
іншій цивільній справі.

Хоча, в силу вимог ст. 1268 ч. 2 ЦК України
не допускається прийняття спадщини з у
мовою чи застереженням.

Допитані свідки за клопотанням
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.
106) суду першої інстанції пояснили, що
за проханням позивача ОСОБА_2 вони
надавали пояснення у Розумівській
сільській раді Запорізького району
Запорізької області, що вони дійсно
бачили, що ОСОБА_2 проживає за адресою:
АДРЕСА_2 але їм невідомо, чому позивач
ОСОБА_2 не звернулась до Запорізької
районної державної нотаріальної
контори для прийняття спадщини в
визначений законом строк.

Вказані свідчення свідків суд першої
інстанції оцінив критично, оскільки
довідки № 760 від 19.09.2012 року (а.с.22) та за
№ 802 від 30.09.2013 року (а.с.23), які видані
Розумівською сільською радою
Запорізького району Запорізької
області є такими, що отримані всупереч
діючому законодавству та всупереч
довідці про реєстрацію спадкоємця, яка
надана головою сільської ради за
зазначеною встановленою формою та не
відкликана.

Доводи апеляційної скарги позивача
ОСОБА_2, поданої через представника, є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображають позицію позивача,
висловлену нею у позові та яку вона
вважає такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Дійсно, в силу вимог ст. 1268 ч. 3 ЦК
України спадкоємець, якій постійно
проживав разом із спадкоємцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 не
подавала нотаріусу протягом 6-ти
місяців із дня смерті спадкодавця -
батька ОСОБА_6 заяви про відмови від
спадщини.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 не подавала
нотаріусу й заяви про прийняття
спадщини та не надала суду у цій справі
жодних належних, допустимих,
переконливих доказів на підтвердження
того, що вона постійно проживала разом
із спадкодавцем ОСОБА_6 на час
відкриття останньої.

Так, встановлено, що постійним місцем
проживання та реєстрації позивача
ОСОБА_2 з 08.04.2005 року, у тому числі на час
смерті спадкодавця ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1
року), була і залишалась таким на час
ухвалення оскаржуємого рішення судом
першої інстанції квартира АДРЕСА_1

Так, з змістом Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»: місцем
проживання фізичної особи є
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрацією є внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації;
довідкою про реєстрацію місця
проживання є документ, який видається
органом реєстрації особі за вимогою
особи та підтверджує реєстрацію місця
проживання цієї особи.

В силу вимог вищезазначеного Закону
позивач ОСОБА_2 мала і має право на
вільний вибір свого місця проживання
та вона його зробила, визначившись із
своїм постійним місцем проживання, про
що свідчить відповідна відмітка
реєстраційного органу у паспорті
останньої (а.с.6, 9).

Дії позивача ОСОБА_2 по володінню та
управлінню спадковим майном у вигляді
зазначеного будинку, вчинені останньою
після смерті батька, в силу вимог
нового ЦК України, яким слід керуватись
при вирішенні цієї справи, не свідчать
про прийняття ОСОБА_2 зазначеної
спадщини та не мають юридичних
наслідків.

При вищевикладених обставинах, позивач
ОСОБА_2 не може вважатись спадкоємцем
за законом, якій в силу вимог ст. 1268 ч. 3
ЦК України прийняв спадщину після
смерті батька - спадкодавця ОСОБА_6, а
тому за останньою не може бути визнано
право власності на 1/3 частину
вищезазначеного спадкового будинку.

Визнання позову позивача у цій справі
відповідачем ОСОБА_5 (мати позивача) не
могло бути прийнято судом першої
інстанції до уваги в силу вимог ст. 174 ч.
4 ЦПК України, оскільки суперечить
закону та порушує права відповідача у
цій справі - ОСОБА_4

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК
України).

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням вимог ст.ст. 213-214 ЦПК
України, є законним та обгрнутованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення, яким спір знайшов своє належне
вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Крім того, позивач ОСОБА_2, у разі
відхилення її апеляційної скарги у цій
справі, не має права на компенсацію за
рахунок відповідачів документально
підтверджених судових витрат у вигляді
судового збору (а.с.113), понесених нею
при подачі до апеляційного суду
зазначеної апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 26 березня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.