Справа № 354/973/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1220/2014
Головуючий у 1 інстанції Гребик Л.В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Мелінишин Г.П., Шалаути Г.І.

секретаря
Бойчука Л.М.

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики та трьох процентів
річних, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Яремчанського міського суду від 02
квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 23.02.2012
року позичив відповідачці грошові
кошти в сумі 10000грн., які остання
зобов'язалась повернути йому через
тиждень, тобто до 02.03.2012 року, про що
написала розписку. Однак у зазначені
терміни відповідач гроші не повернула
та незважаючи на письмову претензію,
ухиляється від виконання узятих на
себе зобов'язань.

Рішенням Яремчанського міського суду
від 02 квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
10000грн. боргу за договором позики та
425грн. трьох процентів річних від
простроченої суми, 229,41грн. по оплаті
судового збору, 800грн. по оплаті
правової допомоги та 2267,40грн. витрат,
пов'язаних з явкою до суду.

На дане рішення представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відповідачка
тривалий час перебувала у дружніх
відносинах з позивачем, який у 2012 році
працював на посаді керівника проекту в
ТзОВ «Сігал і К», яке здійснювало
будівельні роботи у готелі «Radisson Blue
Resort» Буковель. В той час коли
проводилося будівництво готелю,
працівники ТзОВ «Сігал і К» проживали
та харчувалися у м. Яремче в належному
ОСОБА_3 готелі «Карпатський затишок».
Керівництвом ТзОВ «Сігал і К»
стабільно оплачувалися за харчування
та проживання робочих, однак в лютому
2012 року оплату було затримано. Борг
складав 10000грн. Для вирішення даного
питання позивач надав відповідачці
свої власні кошти в сумі 10000грн. за
умови написання нею боргової розписки,
а коли ТзОВ «Сігал і К» поверне йому
вказані кошти, написану ОСОБА_3
розписку він їй поверне.

Апелянт також вказує, що в судовому
засіданні сам позивач зазначив суду, що
ОСОБА_3 просила у нього кошти не для
себе особисто, а для того щоб
прогодувати працівників ТзОВ «Сігал і
К», оскільки якби їх перестали
годувати, то вони б не вийшли на роботу
та могли бути зірвані будівельні
роботи. Крім того в матеріалах справи є
письмові покази ОСОБА_5, який
підтвердив дані обставини, однак в
засіданні будучи допитаним як свідок
змінив свої покази. Також в суд подано
стенограму розмови між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6, який також працював у ТзОВ
«Сігал і К», із якої простежується
обставини справи. Однак у клопотанні
про скерування судового доручення для
допиту ОСОБА_7 як свідка судом
відмовлено.

Вважає, що між сторонами в даній справі
було укладено не договір позики, а
фактично договір надання послуг, а тому
в даній ситуації наявний удаваний
правочин.

На думку апелянта, суд даним обставинам
не дав належної оцінки та ухвалив
рішення з порушенням вимог закону.

З вище наведених підстав просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Апелянт та її представник в судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином повідомлялися про час й місце
розгляду справи, що у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Позивач апеляційну скаргу заперечив,
вважає її безпідставною, а рішення суду
законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 у
визначений в договорі позики (розписці)
від 23.02.2012 року строк борг у розмірі
10000грн. не повернула, тому вона,
відповідно до вимог ст.ст. 1046-1049 ЦК
України повинна повернути позивачу
спірну суму боргу в розмірі 10000грн. та
425грн. трьох процентів річних від
простроченої суми.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Згідно ст. 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Крім того, ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
23.02.2012 року відповідачка ОСОБА_3
отримала в борг у позивача ОСОБА_2
10000грн. на один тиждень, про що
власноручно написала розписку,
оригінал якої знаходиться в матеріалах
справи (а.с.114). У встановлений строк
відповідачка борг за договором позики
не повернула.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже судом першої інстанції повно
досліджено обставини справи, зібраним
доказам дана належна оцінка, а
проведений розрахунок заборгованості,
на думку колегії суддів, є правильним.

Посилання апелянта на те, що спірний
правочин містить ознаки удаваного, не
заслуговує на увагу, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які
належні та допустимі докази того, що
позичаючи кошти відповідачці, позивач
діяв не особисто, а від імені ТзОВ
«Сігал і К», а також того, що ТзОВ «Сігал
і К» зобов'язувалось повернути
позивачу зазначені кошти. Натомість,
дані твердження апелянта
спростовуються наявним в матеріалах
справи оригіналом розписки.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про задоволення
позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Яремчанського міського суду
від 02 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Г.П. Мелінишин

Г.І. Шалаута