Справа № 2-440/11
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

06 травня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово судді Матяш
Т.Л.

при секретарі - Івановій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білгород-Дністровському
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП
«Білгород-Дністровськтеплокомуненерг
о» АТЗТ «Одестеплокомуненерго» про
видачу належним чином оформленої
трудової книжки та визнання незаконним
наказ від 19.01.1999 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ДП
«Білгород-Дністровськтеплокомуненерг
о» про видачу належним чином
оформленої трудової книжки та визнання
незаконним наказ від 19.01.1999 року, яким
його було звільнено 09.06.1998 року. При
цьому, позивач пояснює, що він працював
на посаді слюсаря Одеського обласного
орендного об'єднання
«Одестеплокомуненерго» та з 23 березня
1998 року по 24 квітня 1998 року знаходився
на лікарняному, а 25 квітня 1998 року, коли
прийшов на роботу, йому повідомили, що
він звільнений. Згодом, позивач
погодився написати заяву про
звільнення за власним бажанням та
07.06.1998 року подав заяву про звільнення
за власним бажанням з проханням
звільнити його 10 червня 1998 року. Однак,
комісія Одеського обласного орендного
об'єднання видала наказ про звільнення
позивача відповідно до його заяви та
звільнили його 09.06.1998 року, але трудову
книжку та розрахунок позивач не
отримав по сьогоднішній день, тому,
відповідно до уточненої позовної заяви
від 19.08.2013 року, просить суд скасувати
наказ про звільнення і визнати
незаконним та видати належним чином
оформлену трудову книжку.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про час та місце слухання справи
сповіщався належним чином, причини
неявки суду не відомі. У минулих
судових засіданнях позовні вимоги
підтримував.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи неодноразово
сповіщався.

У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України,
у разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участі у справі,чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ретельно
дослідивши докази, суд прийшов до
наступного.

В 1998 році позивач працював на посаді
слюсаря в Одеському обласному
орендному об'єднанні
«Одестеплокомуненерго».

З 23 березня 1998 року по 22 квітня 1998 року
позивач знаходився на лікарняному, що
підтверджується відповіддю Одеського
обласного орендного об'єднання
«Одестеплокомуненерго» від 21 січня 1999
року.

23 квітня 1998 року позивач на роботу не
вийшов, та поважність причини неявки на
роботу нічим не підтвердив та не
мотивував, у зв'язку з чим був виданий
наказ № 77 від 24.04.1998 року про звільнення
позивача за власним бажанням, у
подальшому даний наказ був скасований.

07.06.1998 року ОСОБА_1 було надано заяву до
Орендного підприємства тепломереж
«Білгород-Дністровськтеплокомуненерг
о» з проханням звільнити його з роботи
з 10.06.1998 року за власним бажанням. При
цьому, позивачу було запропоновано
отримати розрахунок заробітної плати
та трудову книжку, від чого відповідач
відмовився, мотивуючи тим, що трудова
книжка йому не потрібна, з приводу
цього відповідачем було складено акт
від 08.06.1998 року.

Комісією Одеського обласного
орендного об'єднання 21.01.1999 року була
розглянута скарга ОСОБА_1 за
результатами якої складений висновок
№ 1/1-182, з якого вбачається наступне:
Прийом на роботу ОСОБА_1 проведено без
порушень КЗпП України; Заробітна плата
за період з 26.07.1996 року по 09.06.1998 року
виплачувалась без порушень; наказ № 77
від 24.04.1998 року в частині звільнення
ОСОБА_1 за власним бажанням з 24.04.1998 року
- скасовано; Звільнено ОСОБА_1 з 09.06.1998
року за власним бажанням, відповідно до
поданої заяви, виплати з 23 квітня по 09
червня 1998 року здійснити за фактично
відпрацьований час; ОСОБА_1 запросити
до підприємства для отримання
розрахунку та трудової книжки. Даний
висновок комісії ніким не
оскаржувався.

Судом було витребувано з департаменту
архівної справи та діловодства
Одеської міської ради всі відомості
стосовно роботи ОСОБА_1 в Одеському
обласному орендному об'єднанні
«Одестеплокомуненерго», у відповідь на
що департамент повідомив, що документи
з особового складу по ОП тепломереж
«Білгород-Дністровськтеплокомуненерг
о» не надходили на зберігання до
департаменту та направив до суду копію
наказу № 77 від 07.07.1998 року в якому
прізвище ОСОБА_1 відсутнє, відповідно,
відсутні будь-які відомості про ОСОБА_1

Судом 16 серпня 2012 року була винесена
ухвала про забезпечення доказів та
зобов'язано відповідача надати: Витяг з
наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу,
який може служити доказом того, що він
там працював; Витяг з наказу про
звільнення ОСОБА_1 з роботи разом з
заявою про звільнення «за власним
бажанням»; Наказ про звільнення ОСОБА_1
з роботи від 23 квітня 1998 року № 77 і
наказ про звільнення від 09 червня 1998
року який відбувся 19 січня 1999 року; Акти
про відмову ОСОБА_1 в отриманні
заробітної плати при звільненні і
належним чином оформлену трудову
книжку; Книга наказів по особовому
складу за 1998 і 1999 роки; Книга реєстрації
і ведення трудових книжок. Однак, в
архіві відділу відсутні будь-які
відомості стосовно позивача. Тому, суд
приймаючи рішення виходить з тих
доказів, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ст.. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

ОСОБА_1 не довів, що відповідач не
запрошував його до підприємства щоб
здійснити розрахунок та повернути
трудову книжку та чому саме ОСОБА_1
вважає наказ від 21.01.1999 року незаконним
суду також не зрозуміло.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 1, 10, 15, 16, 22 ЦК України,
ст. ст. 1, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213 - 215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя