АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 605/84/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Горуц Р.О. Провадження №
22-ц/789/1336/14 Доповідач - Ткач О.І.Категорія
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бахметова В. Х., Гірський Б. О.,

при секретарі - Майці Р.Ю.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Підгаєцького районного суду від 07
лютого 2014 року на подання заступника
начальника відділу ДВС Підгаєцького
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України щодо ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року заступник начальника
відділу ДВС Підгаєцького районного
управління юстиції звернувся із
поданням про обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2 до виконання
зобов'язань згідно виконавчого листа
Підгаєцького районного суду у справі
про стягнення з нього аліментів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно
виконавчого провадження за ОСОБА_2
числиться борг на загальну суму 7 000
грн. Оскільки боржник на виклики
державного виконавця не з'являється,
борг в добровільному порядку не
сплачує та має намір здійснити виїзд
за кордон, просить обмежити виїзд
ОСОБА_2 за межі України.

Ухвалою Підгаєцького районного суду
від 07 лютого 2014 року подання
задоволено:

- встановлено тимчасове обмеження
у праві виїзду громадянина України
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 за
межі України до повного погашення
боргу пов'язаного з виконання ним
зобов'язань за судовим рішенням від
04.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання малолітньої
дитини: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в
твердій грошовій сумі в розмірі 500
гривень, щомісячно, починаючи з 27 січня
2011 року до досягнення ним повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні подання відділу ДВС
Підгаєцького районного управління
юстиції посилаючись на те, що вона
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Заборгованість за виконавчим листом
на лютий 2014 року виникла у зв'язку з
його тимчасовим важким матеріальним
становищем, оскільки важко знайти
роботу. Окрім цього, органом ДВС
Підгаєцького районного управління
юстиції не доведено, яким саме чином
він, ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, в справі відсутні
докази про його ухилення.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та межах
позовних вимог, заслухавши пояснення
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що апеляційну скаргу слід
задовольнити.

Задовольняючи подання відділу
ДВС Підгаєцького районного управління
юстиції, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_2 є боржником за
виконавчим провадженням про стягнення
аліментів на загальну суму у 7000 грн.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 злісно
ухиляється від виконання зобов'язань,
а саме: ігнорує вимоги державного
виконавця про добровільне виконання
судового рішення, заборона виїзду його
за кордон буде правомірною юридичною
санкцією.

З таким висновком суду першої
інстанції, не може погодитись суд
апеляційної інстанції, оскільки
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи та порушують норми
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається,
що на виконанні відділу ДВС
Підгаєцького районного управління
юстиції з грудня 2012 року знаходиться
виконавче провадження про стягнення з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 аліментів в
твердій грошовій сумі - 500 грн.
щомісячно до досягнення сином
повноліття.

Згідно розрахунку проведеного
від 31.12.2013 року вбачається, що
заборгованість ОСОБА_2 при проведенні
оплати аліментів становить 7000 грн.
(а.с. 8).

Так, у відповідності до п. 18 ч. 3 ст.
11 ЗУ "Про виконавче провадження"
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішення звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи,
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Проте, в порушення вимог
вказаної норми, судом першої
інстанції не було досліджено факту
невиконання зобов'язань, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази повідомлення божника про
виконавчі дії та ухилення його від
виконання зобов'язань.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10
ЦПК України наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1
ЦПК України, згадане подання
розглядається судом негайно, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим більше, що особа
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, в контексті
вищезазначених норм права, державний
виконавець повинен був довести факт
свідомого ухилення боржника, яке
полягає: в утриманні від виконавчих
дій, які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не наданні у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про доходи та
майно, про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; в несвоєчасній
явці за викликом державного виконавця;
в ненаданні письмового повідомлення
про майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

Законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання.

Саме самостійне невиконання
боржником зобов'язань протягом строку,
вказаного державним виконавцем в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

Враховуючи наведене, оскаржувана
ухвала суду першої інстанції є такою,
що постановлена з порушенням норм
процесуального права, а тому
відповідно до ст. 312 ЦПК України
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Підгаєцького районного
суду від 07 лютого 2014 року - скасувати.

Відмовити в задоволенні подання
заступника начальника відділу ДВС
Підгаєцького районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України - ОСОБА_2.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.І. Ткач