22-ц/772/1164/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Прокопчук А. В.Категорія: 41
Доповідач: Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої:
Копаничук С.Г.

Суддів: Нікушина
В.П., Стеблюк Л.П.

при секретарі:
Іщук О.В.

за участю ОСОБА_2 ,ОСОБА_3, представника
позивача ОСОБА_2- ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6
та її представника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Вінницької
міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про
визнання приватизації квартири
недійсною, визнання рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради в частині приватизації
житла незаконним та скасування його,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло, визнання права на
приватизацію житла та за зустрічним
позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_8 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача - виконавчого комітету
Вінницької міської ради про усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
виселення та встановлення порядку
користування квартирою, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Вінницького міського суду від 27 лютого
2014 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_6,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_8 на рішення Вінницького міського
суду від 27 лютого 2014 року та додаткове
рішення Вінницького міського суду від
08 квітня 2014 року, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на додаткове
рішення Вінницького міського суду від
08 квітня 2014 року, -

В с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до
виконавчого комітету Вінницької
міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про
визнання недійсною приватизацію
квартири АДРЕСА_1 в м. Вінниці,
скасування п.1.10 рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради №2030
від 28.08.2007 року про приватизацію
державного житлового фонду у м. Вінниці
та визнання його незаконним в цій
частині, визнання недійсним свідоцтва
про право власності на житло №2030 від
28.08.2007 року, визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3
такими, що мають законне право на
приватизацію займаного ними житла.
Вказали, що п.1.10 рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради №2030
від 28.08.2007 року передано в приватну
власність ОСОБА_10 та кожному з
відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6 і її дочці
ОСОБА_8 по ? частки вказаної квартири.
Після смерті ОСОБА_10, відповідачі
ОСОБА_5, ОСОБА_6 успадкували ? частину
вказаної квартири, що належала
померлому в рівних частинах. На даний
час власниками квартири є ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та дочка останньої ОСОБА_8
Посилаючись на те, що вони постійно
проживали в даній квартирі з 1993 року,
мають на право на участь у її
приватизації, однак цього права їх
незаконно було позбавлено, чим
порушено ст.9, 64, 65 ЖК України, ст.ст.3, 5 ЗУ
«Про приватизацію державного
житлового фонду», просили позов
задовольнити повністю.

В грудні 2013 року ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_8
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача - виконавчого
комітету Вінницької міської ради про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення та
встановлення порядку користування
квартирою, посилаючись на те, що під час
приватизації вищевказаної квартири
відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстровані у ній не були, постійно
почали проживати у даній квартирі з 2009
році і займають дві кімнати площами 11.8
кв. м. та 8.5 кв. м. Враховуючи, що вона та
її неповнолітня дочка на даний час є
власниками більшої частини квартири, а
саме 62,5 %, якими вони не мають
можливості вільно користуватись через
дії відповідачів, просила усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та визнання
їх такими що втратили право
користуватись даним житлом,
встановлення порядку користування
квартирою, надавши ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в
користування кімнати площами 11.8 кв. м. і
17,1 кв .м., а відповідачу ОСОБА_5 - площею
8.5 кв. м., підсобні приміщення залишити в
загальному користування.

Ухвалою Вінницького міського суду від
12.12.2013 року вказані позови об'єднано в
одне провадження.

В ході розгляду справи ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_8, зменшила
позовні вимоги, просила усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 з вказаної
квартири, встановлення порядку
користування квартирою, надавши ОСОБА_6
та ОСОБА_8 в користування кімнати
площами 9,5 кв. м. і 17,1 кв. м., а
відповідачу ОСОБА_5 - площею 11,7 кв. м.,
залишивши підсобні приміщення в
загальному користуванні.

Рішенням Вінницького міського суду від
27.02.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до виконавчого комітету
Вінницької міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_5
про визнання приватизації квартири
недійсною, скасування рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради в частині приватизації
житла, визнання недійсним свідоцтва
про право власності на житло, визнання
права на приватизацію житла -
відмовлено. В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_8 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача - виконавчого комітету
Вінницької міської ради про усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
виселення та встановлення порядку
користування квартирою - відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького
міського суду від 08.04.2014 року в
задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до виконавчого комітету
Вінницької міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_5
про скасування п.1.10 рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради №2030 від 28.08.2007 року про
приватизацію державного житлового
фонду у м. Вінниці та визнання його
незаконним в цій частині - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах і в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_8 просить
зазначене рішення в частині відмови в
задоволенні її вимог скасувати ,а по
справі ухвалити нове рішення, яким її
позовні вимоги задовольнити повністю.
Зазначила, що суд порушив норми
матеріального і процесуального права
,відмовляючи в задоволенні позову
,позбавив її та неповнолітню дочку
права володіння, розпорядження та
користування власністю, не врахував
належні та допустимі докази
відсутності у відповідачів права на
приватизацію даної квартири та
проживання в ній. Суд не взяв до уваги,
що відповідачі користуються часткою
квартири, що належить їй, чинять
перешкоди в користуванні майном, що
свідчить про обґрунтованість позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
просять в частині відмови в
задоволенні їх вимог рішення суду
скасувати через порушення судом норм
матеріального і процесуального права
,а по справі ухвалити нове рішення, яким
їх позовні вимоги задовольнити
повністю. Зазначили, що суд невірно
оцінив докази по справі, не врахував
пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, які підтвердили факт їх
проживання в зазначеній квартирі на
момент приватизації. Крім того, даний
факт також підтверджує довідка
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№26 від 16.12.2013 року №340 та виписка
медичної картки. В той же час ,
відповідачі не надали доказів в
спростування факту проживання ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в даній квартирі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
просять додаткове рішення суду
скасувати частково, через порушення
судом норм матеріального і
процесуального права ,а по цих вимогах
ухвалити нове рішення, яким їх
задовольнити . Зазначили, суд допустив
порушення ст.9, 64, 65 ЖК України, ст.ст.3, 5
ЗУ «Про приватизацію державного
житлового фонду», оскільки вони
постійно проживали в даній квартирі з
1993 року, мали на право на участь у її
приватизації, однак цього права їх
незаконно було позбавлено.

Заслухавши доповідача, осіб ,що
беруть участь в справі, перевіривши
матеріали справи, рішення суду та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарги ОСОБА_2,ОСОБА_3
на основне та додаткове рішення
підлягають відхиленню ,а скарга
ОСОБА_6 ,що подана також в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_8, підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст.64 ЖК України в редакції на час
приватизації члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Відповідно до ст.65 ЖК наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" (далі - Закон N 2482-XII)
наймачі квартир (будинків) державного
житлового фонду та члени їх сімей, які
постійно проживають у квартирі разом
із наймачем або за якими зберігається
право на житло, мають право на
приватизацію займаних квартир шляхом
передачі їм цих квартир в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
даній квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, на підставі рішення
відповідного органу приватизації.

Положенням про порядок передачі
квартир будинків у власність громадян,
затвердженого наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року ,що був чинний на час
приватизації , громадянин, який виявив
бажання приватизувати займану ним і
членами його сім'ї на умовах найму
квартиру (одноквартирний будинок),
звертається в орган приватизації або
до створеного ним підприємства по
оформленню документів, де одержує
бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну
консультацію..(п.18) Згода тимчасово
відсутніх членів сім'ї наймача на
приватизацію квартири (будинку)
підтверджується письмово і додається
до заяви.(п.19) При оформленні заяви на
приватизацію квартири (будинку)
громадянин бере на підприємстві, що
обслуговує жилий будинок, довідку про
склад сім'ї та займані приміщення
(додатки 4, 5).(п.20) У довідці вказуються
члени сім'ї наймача, які прописані та
мешкають разом з ним, а також тимчасово
відсутні особи, за якими зберігається
право на житло.(п.21)

Постановляючи рішення по справі про
відмову в задоволенні позовів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання приватизації
квартири недійсною, визнання рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради в частині приватизації
спірної квартири незаконним та
скасування його, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
визнання права на приватизацію житла
,суд першої інстанції виходив з того,що
приватизація квартири була проведена
на підставі спільної письмової заяви
наймача ОСОБА_10 та членів його сім'ї
,які прописані та мешкали разом з ним ,а
також довідки з ЖЕК №20 м. Вінниці про
склад сім'ї наймача та займані
приміщення, де не зазначені в якості
членів сім'ї наймача інші особи ,що
мешкали з ним чи зберігали право
користування житлом. Тобто,суд дійшов
висновку ,що приватизація спірної
квартири була проведена відповідно до
вимог діючого на той час
законодавства,а тому підстав для
визнання рішення виконавчого комітету
щодо приватизації спірної квартири
та задоволення інших позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_3 відсутні.

Суд вірно оцінив докази і правильно
встановив обставини справи за даними
вимогами , вірно визначив
правовідносини та застосував норми
права і дійшов обґрунтованих висновків
про відсутність підстав для визнання
приватизації спірної квартири
незаконною , її скасування,визнання
права на приватизацію квартири і в
зв'язку з цим визнання виданого
свідоцтва про право власності на неї
недійсним.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про те,що на час приватизації
квартири у ній ,крім зазначених у
довідці про склад сім'ї осіб,мешкали і
вони ,не заслуговують на увагу
,виходячи з наступного. Зазначені
доводи спростовуються даними
письмових доказів по справі ,що
узгоджуються з позицією наймача та
членів його сім'ї , які за спільною
заявою приватизували квартиру , в тому
числі чоловіка позивачки ОСОБА_5,який
не давав письмової згоди на
приватизацію квартири у складі своєї
дружини та доньки та визнав,що вони
деякий час проживали у батьків
дружини.

Крім того,заявники скарги ніколи не
були прописані (зареєстровані ) у
спірній квартирі та не надали суду
належних,допустимих та переконливих
доказів того,що вони, відповідно до
ст.65 ЖК України в установленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сім'ї наймача, вселились в
спірну квартиру, як члени його сім'ї ;
набули рівного з ними права
користування нею і , на час
приватизації квартири , постійно
проживали разом з ним чи зберігали
право на житло у ній .

Навпаки , довідка про склад сім'ї
наймача і займані приміщення (а.с.37) не
зазначає позивачів як членів сім'ї
наймача, які прописані та мешкали разом
з ним, чи як тимчасово відсутніх осіб,
за якими зберігається право на
житло.(п.21 Положення)

Тому суд вірно критично віднісся до
показань тих свідків ,що стверджували
протилежне,а також до відомостей про
місце проживання ОСОБА_2 у довідці зі
школи та випискою з медичної картки
,оскільки вони суперечать іншим
матеріалам справи та не є тими
допустимими доказами, якими
підтверджується адреса постійного
місця проживання дитини на час
приватизації.

Крім того,як вбачається з довідок з
місця проживання (а.с.56) ОСОБА_3
зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ,але
не проживає з 1993 року, її донька
ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_2 також
зареєстрована по АДРЕСА_3 в. м. Вінниці
,але не проживає з дня народження.
Відомостей про те, що місцем їх
проживання на час приватизації
являлась квартира АДРЕСА_1 , вказана
довідка не містить.

Відповідно до ст.3 "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" ( в редакції на
час правовідносин приватизації ) місце
проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік; реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації.

Згідно з ст.ст.6 ,7 ЗУ "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання. При
зміні місця проживання в межах
адміністративно-територіальної
одиниці, на яку поширюється
повноваження органу реєстрації, особа,
яка зареєструвала місце проживання,
або її законний представник повинні
письмово повідомити про це відповідний
орган реєстрації протягом семи днів.
Зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть. Місцем
проживання дитини до дев'яти років є
місце проживання її батьків або одного
з них, з ким вона проживає.

Відповідно до вищенаведених норм
,ОСОБА_3 при реєстрації свого місця
проживання внесла відомості про
місце проживання себе та доньки і
зазначила адресу житла - АДРЕСА_3 в м.
Вінниці ,а при зміні місця проживання в
межах м. Вінниці вона повинна була
письмово повідомити про це
відповідний орган реєстрації протягом
семи днів.

Однак ,як вбачається з матеріалів
справи , остання реєстраційні органи
про зміну свого та доньки постійного
місця проживання в м. Вінниці не
повідомляла ,з місця попередньої
реєстрації не знімалась і відповідну
заяву про це не подавала, не зазначала
адресу квартири АДРЕСА_1, як нову
адресу місця проживання в м. Вінниці
,як того вимагає діюче законодавство.
Таким чином , оскільки позивачка
згідно діючого закону особисто обрала
та зазначила адресу місця свого
постійного проживання і не вчиняла
дій ,що свідчили б про його зміну ,
вважати що вона та її донька ,яка з нею
проживає, змінили своє місце
проживання , підстав немає.

Також в матеріалах справи відсутні
допустимі докази і того , що остання
,на час приватизації спірної квартири ,
набула право користування спірною
квартирою, як член сім'ї наймача.

Так, як не заперечувалось сторонами ,
спірна квартира була отримана на
підставі ордеру на склад сім'ї із 4 осіб
: ОСОБА_10 - відповідальний
квартиронаймач ,ОСОБА_15- його дружина,
ОСОБА_5 - син ( відповідач по справі) та
ОСОБА_6- донька (позивач-відповідач по
справі).Зазначені особи вселилися до
спірної квартири та були в
установленому законом порядку
зареєстровані за відповідною адресою
29.03.1988 року.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази того ,що ОСОБА_3 ,в
період з 1993 року і по час приватизації
квартири , поселилась в спірну квартиру
і проживала у ній в якості члена
сім'ї зі згоди відповідального
квартиронаймача ОСОБА_10 і , таким
чином , набула право користування
спірною квартирою .

Натомість , як вбачається з матеріалів
справи , відповідальний
квартиронаймач ОСОБА_10 на час
приватизації квартири не зазначив
ОСОБА_3 ,ОСОБА_2 як членів сім'ї наймача
, що проживають в даній квартирі і
набули право користування нею. Вказане
підтверджується даними довідки про
склад сім'ї наймача і тим, що ні
чоловік позивачки ОСОБА_3- ОСОБА_5, який
на підставі особистої заяви приймав
участь в приватизації спірної
квартири ,ні вона сама не оспорювали
невключення її та доньки до складу
осіб ,що проживають у ній і мають право
на її приватизацію .Вказане
узгоджується і з поясненнями
відповідачів про те ,що ОСОБА_3 з
донькою не проживали у спірній
квартирі постійно. З врахуванням
викладеного також ставлять під сумнів
факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на час
приватизації у спірній квартирі і їх
доводи скарги про те,що про
невключення їх в процес приватизації
вони дізнались лише в липні 2013 року.

Оцінюючи докази в їх совокупності та
взаємозв'язку та враховуючи
відсутність належних,допустимих
доказів того,що приватизація спірної
квартири була проведена з порушенням
вищенаведених норм закону та прав
позивачів,колегія суддів вважає,що
висновок суду про відсутність підстав
для визнання приватизації квартири
незаконною та задоволення інших
пов'язаних з нею позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 , є вірним.

Рішення суду в цій частині та
додаткове рішення є законними,
обґрунтованими,а тому скасуванню не
підлягають.

Також є законним і обґрунтованим
рішення суду і в частині відмови у
позові ОСОБА_6 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
виселення з спірної квартири
ОСОБА_3,ОСОБА_2 оскільки останні є
членами сім'ї (дружиною та донькою)
співвласника квартири ОСОБА_5 ,які на
час пред'явлення позову проживають
разом з ним і відповідно до ч.1 ст.156
ЖК України ,ч.1 ст.383 ЦК України мають
право користування нею нарівні з
власником. Підстав для виселення
членів сім'ї власника ,передбачених
ст.116 ЖК України ,позивачка ОСОБА_6 не
навела і не надала доказів чинення їй
перешкод в користуванні квартирою.

Разом з тим, рішення суду про відмову у
задоволенні вимог ОСОБА_6 в частині
встановлення порядку користування
квартирою ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права .

Так ,відповідно до змісту ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує ,зокрема, такі питання: чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд дані вимоги проігнорував і
,відмовляючи в задоволенні цих
позовних вимог , неповністю встановив
обставини щодо них ,невірно визначив
правовідносини та не вказав правову
норму що їх регулює,а тому доводи
скарги в цій частині вимог ОСОБА_6 є
підставними.

Так з матеріалів справи вбачається,що
позивачка ОСОБА_6 та її донька
ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_4 ,а також відповідач
ОСОБА_5 отримали в результаті
приватизації безоплатно у власність
по 1/4 спірної квартири. Згодом, після
смерті батька- ОСОБА_10 ,ОСОБА_6 та ОСОБА_5
отримали у спадок ще по 1/8 частині її і
їх частки в квартирі стали: ОСОБА_6 - 3/8
,ОСОБА_5-3/8,ОСОБА_8-1/4.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.358 ч.3 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до роз'ясень п. 14 постанови
Пленуму Верховного Суду від 22.12.95 (зі
змінами) "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення із самостійними виходами,
які можуть використовуватись як окремі
квартири або ті, які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщенням квартири, якщо про це
заявлено позов.

Встановлено, що згідно зі свідоцтвом
про право власності на житло сторонам
за даним позовом на праві приватної
спільної часткової власності належить
спірна ізольована трикімнатна
квартира АДРЕСА_1 в м. Вінниці, жилою
площею 38,4 м2 , що складається з жилих
кімнат площею 11,8 м2, 9,5 м2 та 17,1 м2. та
підсобних приміщень.

ОСОБА_6, не заявляючи позовних вимог
про реальний поділ квартири, просила
встановити порядок користування нею
шляхом виділення їй з донькою в
користування кімнат 9,5 кв.м. та 17,1 кв.м..

Позивачка ОСОБА_6 проживає з
неповнолітньою донькою,а тому вони
мають право володіти і користуватись
5/8 часткою квартири (62,5 %) ,а ОСОБА_5-3/8
часткою її (37,5%). Відповідно до
ст.ст.358,ч.1 ст.383,321 ЦК України
співвласники мають право
користуватись тією частиною майна ,
яка відповідає його частці у праві
спільної часткової власності на неї.
Оскільки роздільне користування
співвласниками підсобними
приміщеннями в квартирі неможливе,
вони підлягають залишенню в спільному
користуванні співвласників ,ідеальна
житлова площа ,що відповідає часткам у
власності складає відповідно 24 кв. м.
і 14,4 кв. м. Таким чином ,найбільш
прийнятним варіантом встановлення
між співвласниками порядку
користування спільною квартирою з
найменшим порушенням їх прав буде
такий ,при якому ОСОБА_6 та ОСОБА_8
надається в користування кімнати 17,1 кв.
м. та 9,5 кв.м. ,а ОСОБА_5- кімната 11,8 кв.м.
Суттєвих порушень прав співвласників
встановленням такого порядку , колегія
суддів не вбачає.

В зв'язку з викладеним доводи
апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо цього
є підставними, рішення суду в цій
частині про відмову у встановленні
порядку користування, як таке що
порушує вимоги закону ,підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
- про задоволення в цій частині
позовних вимог.

В іншому - рішення підлягає залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст.307,309,315 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_16,
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від
27 лютого 2014 року в частині відмови в
задоволені позовних вимог ОСОБА_6, яка
діє і в інтересах неповнолітньої
дитини ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про
встановлення порядку користування
квартирою скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким дані позовні
вимоги задовольнити.

Встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 в м. Вінниці,
виділивши в користування співвласнам
ОСОБА_6, ОСОБА_8 кімнати 17,1 кв.м. і 9,5 кв.м.,
співвласнику ОСОБА_5 - кімнату 11,8 кв.м.,
підсобні приміщення залишити в їх
загальному користуванні.

В решті рішення Вінницького міського
суду від 27 лютого 2014 року залишити без
змін.

Додаткове рішення Вінницького
міського суду від 08 квітня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: