РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
смт.
Старобешеве

Старобешівський районний суд
Донецької області у складі:

головуючої судді Сазонової М.Г.

при секретарі Євсей Ю.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, у якій зазначив, що 29.10.2013 р.,
коли він рухався пішки по вул. Леніна в
с. Придорожнє Старобешівського району
Донецької області, Відповідач, керуючи
автотранспортним засобом та порушуючи
Правила дорожнього руху України,
вчинив на нього наїзд. Внаслідок цього
Позивач отримав тілесні ушкодження:
забій головного мозку, з пластинчастим
крововиливом під тверду мозкову
оболонку, без загрозливих для життя
станів, перелам верхньої третини лівої
малогомілкової кістки без зміщення і
множинні синці лівої ноги з
ушкодженням зв'язкового апарату лівого
колінного суглобу, які відносяться до
тілесних ушкоджень середнього ступеню
тяжкості. За порушення Правил
дорожнього руху, що призвели до таких
наслідків, відповідач був засуджений
вироком Старобешівського районного
суду Донецької області від 17.02.2014 р. за
ч.1 ст.286 КК України. Позивач зазначає, що
внаслідок отриманих тілесних
ушкоджень він лікувався та вимушений
був витрачати кошти на лікування.
Наводить суму у 7290,42 гривні, що
витрачені на лікування. Крім того йому
спричинено моральну шкоду, внаслідок
втрати роботи та пов'язаних із цим
обмежень в особистих потребах,
фізичного болю та пов'язаних із цим
моральних стражданнях. Розмір
моральної шкоди визначає у 100000 грн.
Просить суд стягнути визначені вище
розміри шкоди з Відповідача та
відшкодувати витрати на правову
допомогу адвоката в сумі 400 гривень,
понесені у зв'язку з підготовкою
позову.

У судовому засіданні Позивач позов
підтримав, надав пояснення, аналогічні
тим, що викладені у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
подав письмові заперечення, згідно
яким, він не заперечує факт скоєння
дорожньо-транспортної пригоди та його
засудження вироком Старобешівського
районного суду від 17.02.2014 р. Водночас,
вважає вимоги Позивача в частині
розміру спричиненої шкоди
недоведеними, а його самого також
винним у спричиненні
дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначає, що Позивач на момент ДТП та
при наданні йому першої медичної
допомоги був на підпитку, отже
припускає, що частково він міг отримати
тілесні ушкодження, від яких лікувався,
вже після ДТП. Крім того, серед чеків,
які долучив Позивач до позову багато
підтверджуют придбання бензину, що він
не вважає доказами витрат на лікування.
Завищеними та недоведеними вважає і
вимоги в частині розміру стягнення
моральної шкоди.

Суд, дослідивши обставини справи та
надані сторонами докази, почувши
пояснення сторін, приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позову.

Судом встановлено, що 29.10.2013 р. близько
22.30 годин ОСОБА_2, не маючи посвідчення
водія та керуючи автомобілем
Москвіч-2140 по вул. Леніна в с.
Придорожнє Старобешівського району
Донецької області, вчинив порушення
вимог пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього
руху України, внаслідок чого вчинив
наїзд на пішоходів ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, яким, внаслідок цього
спричинені тілесні ушкодження.
Зокрема, ОСОБА_1 спричинено забій
головного мозку з наявністю
пластинчастого крововиливу під тверду
мозкову оболонку, без загрозливих для
життя станів, а так само перелом
верхньої третини лівої малогомілкової
кістки без зміщення і множинні синці
лівої ноги з ушкодженням зв'язкового
апарату лівого колінного суглоба, які
відносяться до тілесних ушкоджень
середнього ступеню тяжкості, як такі,
що вимагають для свого лікування
строку понад 21 дня.

Підставою для встановлення судом
вищевказаних обставин є вирок
Старобешівського районного суду
Донецької області від 17.2.2014 року, яким
Відповідача засуджено за ч.1 ст.286 КК
України. Вирок набрав законної сили та,
відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України є
обов'язковим для суду з питань чи мали
місце вищевикладені дії та чи вчинені
вони Відповідачем (а.с.9-10).

Водночас суд не знайшов доказів, що
обґрунтовували б в повному обсязі
розмір вимог Позивача зі стягнення
майнової та моральної шкоди.

З поданих Позивачем копій медичних
документів, фіскальних чеків та
квитанції суд вбачає витрати, пов'язані
з лікуванням на суму 5444,41 гривні. Отже
майнові витрати Позивача, що
становлять спричинену йому шкоду
доведені саме у цій сумі (а.с.7, 8, 12-16).

Встановлюючи розмір моральної шкоди,
спричиненої Позивачу, суд відзначає, що
дійсно Позивач отримав тілесні
ушкодження внаслідок протиправної
поведінки щодо нього та проходив
лікування, що, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК
України, є підставою для твердження про
спричинення моральної шкоди. Водночас,
досліджені докази не містять
інформації про причинно-наслідковий
зв'язок між отриманням тілесних
ушкоджень та звільненням Позивача з
роботи, оскільки з наданої трудової
книжки Позивача слідує, що 31.12.2013 року
він звільнився з ТОВ «Елмак Україна» за
власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП
України (а.с.11).

З огляду на обставини справи, суд
вважає таким, що доведений та
відповідає немайновим втратам, які
поніс Позивач розмір моральної шкоди в
сумі 10000 гривень.

Суд не бере до уваги доводи
Відповідача, викладені у письмових
запереченнях на позов, про те, що
Відповідач також є винною особою у
спричиненні шкоди, оскільки жодних
доказів на доведення такого твердження
суду не надано.

Згідно до ст.1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
яким є діяльність з керування
автомобілем, відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
неправомірно заволоділа транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
завдала шкоди діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, зобов'язана відшкодувати її
на загальних підставах.

Отже суд вважає за необхідне
задовольнити позовні вимоги частково
та стягнути з Відповідача на користь
Позивача доведену суму спричиненої
майнової та моральної шкоди.

Крім того, відповідно до квитанції,
долученої до позову, Позивач у зв'язку з
підготовкою позовної заяви поніс
витрати на залучення адвоката в сумі 400
гривень. З огляду на вимоги ст.ст. 84, 88
ЦПК України, ці витрати відносяться до
судових та підлягають стягненню з
Відповідача на користь Позивача.

Керуючись ст.ст. 3,15, 88, 212-215, 224-233 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування майнової шкоди
грошові кошти в сумі 5444,41 гривень (п'ять
тисяч чотириста сорок чотири гривні 41
копійка).

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
грошові кошти в сумі 10000 гривень (десять
тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування судових витрат
грошові кошти в сумі 400 гривень
(чотириста гривень).

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Старобешівський районний суд
Донецької області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення суду.

Суддя

29.05.2014