Справа № 439/554/13
Головуючий у 1 інстанції: Петейчук
Провадження № 22-ц/783/5249/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі прокурора Покори К.В.,
представника позивача Міністерства
оборони України - Боберського І.М.,
представника позивача Концерну
«Військторгсервіс» - Данилишин К.З.,
відповідача ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері на
рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 05 грудня 2013 року
у справі за позовом прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України, Концерну
«Військторгсервіс» до ОСОБА_6, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області, Рівненська міжрегіональна
універсальна товарно-майнова біржа
«ПРАЙС», приватний нотаріус
Бродівського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна та ін., -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 05 грудня 2013 року
в задоволенні позовних вимог прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України, Концерну
«Військторгсервіс» до ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна
відмовлено.

Вказане рішення оскаржив заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 27 лютого 2014 року апеляційну
скаргу заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
задоволено частково. Рішення
Бродівського районного суду
Львівської області від 05 грудня 2013 року
- змінено. У задоволенні позову
Прокурора Центрального регіону
України в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України, Концерну
«Військторгсервіс» до ОСОБА_6, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області, Рівненська міжрегіональна
універсальна товарно-майнова біржа
«ПРАЙС», приватний нотаріус
Бродівського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору купівлі - продажу нерухомого
майна - відмовлено за спливом позовної
давності.

Рішення Апеляційного суду Львівської
області від 27 лютого 2014 року в
касаційному порядку оскаржив
заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 червня 2014 року
касаційну скаргу заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
задоволено частково. Рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 27 лютого 2014 року скасовано та
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері просить
скасувати рішення Бродівського
районного суду Львівської області та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити в повному обсязі.
Вважає, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
оскільки судом повно і всебічно не
з'ясовані всі обставини, що мають
значення для справи. Зазначає, що на час
укладення оспорюваного договору,
дозвіл начальника Головного
управління торгівлі Тилу
Міністерства оборони України Пукіра
П.Н. № 140/3/1369/28 від 18 жовтня 2004 року «Про
надання дозволу відчуження» не
відповідав вимогам Постанови Кабінету
Міністрів України №803 від 6.06.2007 року, а
отже у Концерну «Військторгсервіс» не
було достатніх повноважень на
вчинення оскаржуваного правочину. На
думку апелянта, судом першої інстанції
помилково визначено час вчинення
правочину 2004 роком, оскільки
оскаржуваний правочин вчинявся 28.07.2009
року, шляхом укладення договору
купівлі-продажу і на час його укладення
такої організації як Головне
управління торгівлі Тилу Міністерства
оборони України вже не існувало. Крім
того, судом помилково зазначено, що
оскільки договір був спрямований на
реальне настання правових наслідків,
продавцем отримано грошову винагороду,
а покупцю передано майно за договором
купівлі-продажу, то відсутні підстави
для визнання правочину недійсним. Крім
цього, як вбачається із позовної заяви
прокуратурі стало відомо про укладення
договору лише після реєстрації
кримінального провадження, тобто 21.03.2013
року тому підстав для застосування
судом строку позовної давності не було.

В судове засідання треті особи (їх
представники) не з'явилася, від третьої
особи Рівненської МУТМБ «Прайс» до
суду надійшов лист з проханням про
розгляд справи у відсутності їх
представника, решта осіб причин неявки
(неявки представників) не повідомили.
Суд вважав за можливе проводити
розгляд справи у відсутності вказаних
осіб (їх представників), зважаючи на те,
що згадані особи повідомлялись про час
та місце судового розгляду належним
чином, клопотань про відкладення
розгляду справи від них до суду не
надходило, доказів, що свідчили б про
поважність причин їх неявки (неявки їх
представників) суду представлено не
було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК
України, а також згадане клопотання
однієї із третіх осіб про розгляд
справи у відсутності їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача,
прокурора, пояснення представників
позивачів на підтримання апеляційної
скарги, відповідача та її представника
в заперечення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного
рішення суд першої інстанції
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог виходив з того, що спірний
договір був спрямований на реальне
настання правових наслідків, продавцем
отримано грошову винагороду та вказані
обставини вказують на перехід права
власності на спірне майно до
добросовісного набувача у
встановленому порядку. Спірне майно
перебувало у державній власності, у
господарському віданні концерну
«Військторгсервіс», а тому відчуження
такого майна повинно здійснюватись з
урахуванням особливостей його
правового режиму, встановлених чинним
законодавством. Відчуження спірного
майна на підстав оспорюваного договору
і відбулось у відповідності до вимог
закону. Таке відчуження здійснено на
підставі дозволу, який був чинним та не
втратив чинності у зв'язку із
відкликанням довіреності, на підставі
якої він був виданий, крім цього, таке
відчуження відбулось на підставі
проведених публічних торгів з продажу
майна, які, як і їх результати не
визнані недійсними. Порушень вимог
закону при відчуженні Концерном
«Військторгсервіс» та набутті
спірного майна відповідачем, шляхом
укладення оспорюваного договору судом
не встановлено, а тому судом визнано
позовні вимоги прокурора -
безпідставними та такими, що до
задоволення не підлягають. Крім цього,
судом встановлено факт пропуску
прокурором строку позовної давності
без поважних причин та відмовлено в
задоволенні позову і за строком
позовної давності.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду першої інстанції - безпідставними,
такими, що не відповідають вимогам
закону та обставинам справи при
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Як вбачається із матеріалів справи та
сторонами не оспорювалось 28.07.2009 року
між Концерном «ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС»
(Продавець) в особі начальника Філії
«Управління торгівлі Західного
оперативного командування «Концерну
«Військторгсервіс» Свідерського Г.М.,
що діяв на підставі довіреності від
12.09.2007 року №4165 з одного боку та ОСОБА_6
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу. Згідно такого
продавець в порядку та на умовах
визначених цим договором, на підставі
протоколу №027-н про хід публічних
торгів, проведених 22.04.2009 року в м.Рівне
Рівненською МУТМБ «Прайс», погодженого
Начальником філії Управління торгівлі
ЗОК 22.04.2009 року продав покупцеві
приміщення магазину загальною площею
231,6 м.кв., що становить 7/100 ідеальних
часток від будинку в цілому (житловий
будинок з вбудованими приміщеннями
магазинів, що розташований в АДРЕСА_1).
Вказаний об'єкт продано за 412051,20 грн.,
які відповідачем сплачено у
відповідності до вимог договору.

Відповідно до змісту чинного на той час
п.п. «и», п. 2, ст. 7 Закону України «Про
управління об'єктами державної
власності» від 21.09.2006 року Фонд
державного майна України відповідно до
законодавства дає дозвіл (погодження)
на відчуження державного майна у
випадках, встановлених законодавством.

Відповідно до змісту п. 6 Порядку
відчуження об'єктів державної
власності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №803 від
6.06.2007 року (в ред. на час укладення
спірного договору) відчуження майна
здійснюється безпосередньо суб'єктом
господарювання, на балансі якого
перебуває таке майно, лише після
надання на це згоди або дозволу (далі -
згода) відповідного суб'єкта
управління майном, який є
представником власника і виконує його
функції у межах, визначених
законодавчими актами (далі - суб'єкт
управління). Рішення про надання згоди
на відчуження нерухомого майна, а також
повітряних та морських суден, суден
внутрішнього плавання та рухомого
складу залізничного транспорту
приймається суб'єктами управління лише
за погодженням з Фондом державного
майна.

Відповідно до змісту п. 8 вказаного
Порядку рішення про надання згоди на
відчуження майна приймається
відповідним суб'єктом управління у
формі розпорядчого акта, а про відмову
в наданні такої згоди - у формі листа.
Рішення про погодження чи відмову в
погодженні відчуження майна надається
Фондом державного майна у формі листа.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішень про надання згоди на відчуження
спірного майна, укладення спірного
договору купівлі-продажу
Міністерством оборони України, як
суб'єктом управління майном, не
приймалось у відповідності до
вказаного порядку та Фондом державного
майна таке відчуження не погоджувалось
(дозволу на таке відчуження не
надавалось).

У тексті договору про наявність таких
дозволу та рішення не вказано.

Посилання відповідача та його
представника на наявність такого, а
саме дозволу від 18.10.2004 року №140/3/1369/28
«Про надання дозволу на відчуження»
наданого Начальником Головного
управління торгівлі Пукіром П.Н.
начальнику ДП МОУ «Управління торгівлі
Західного оперативного командування»
Свідерському Г.М. (Т.1 а.с. 40, 233) не слід
вважати обґрунтованим. Так, такий
дозвіл наданий ще до прийняття
вказаних нормативно-правових актів,
вимогам норм таких не відповідає, крім
цього, такий наданий на підставі
довіреності від 4.10.2004 року №220/2071
виданої Міністром оборони України (Т.1
а.с. 102), яка згодом відкликана (визнана
недійсною), а саме окремим дорученням
від 12.02.2005 року Міністра оборони
України (Т,1 103) та повернута
Міністерству оборони України 17.02.2005
року (Т.1 а.с. 104).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 658 ЦК України, право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власнику товару.

Відповідно до ч.5 ст. 657 ЦК України,
встановлено, що особливості договору
купівлі - продажу окремих видів майна
можуть встановлюватись законом.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 326 ЦК України,
від імені та в інтересах держави
України право власності здійснюють
відповідно органи державної влади.
Управління майном, що є у державній
власності, здійснюється державними
органами, а у випадках передбачених
законом, може здійснюватись іншими
суб`єктами.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5 та ч.6 ст.203 ЦК
України, відповідно до яких, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи наведені обставини та
вказані норми закону, договір про
визнання недійсним якого заявлено
позов, вчинено від імені продавця без
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, за відсутності
волевиявлення власника майна, без
дотримання процедури відчуження майна,
а тому такий правочин слід визнати
недійсним.

Зважаючи на вказане, висновки суду
першої інстанції про безпідставність
позовних вимог не слід вважати
обґрунтованими.

Окрім цього, відповідно до ст. 216 ЦК
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов`язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов`язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Також, згідно змісту п.7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
6.11.2009р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», за змістом ст.
216 ЦК України та виходячи з загальних
засад цивільного законодавства суд
може застосувати з власної ініціативи
реституцію як наслідок недійсності
оспорюваного правочину.

Зважаючи на вказане, а також наведений
вище встановлений факт виконання
відповідачем умов договору, слід
зобов'язати Концерн
«Військторгсервіс» повернути ОСОБА_6
сплачені нею кошти на виконання умов
договору у розмірі 412051,2 грн.

Що стосується наявності чинних, не
визнаних недійсними прилюдних торгів
та протоколу №027-н від 22.04.2009 року, яким
результат торгів було затверджено, то
такі не слід вважати безумовною
підставою, що зобов'язує до укладення
договору купівлі-продажу, а лише
передумовою для його укладення, а сам
договір, у відповідності до згаданих
вище норм повинен був бути укладеним у
відповідному порядку, із наявністю
відповідних, згаданих погоджень.

Що стосується строку позовної
давності, про застосування якої
відповідачем заявлено у письмових
запереченнях на позов (Т.1 а.с. 161-166), то
при вирішенні вказаного питання слід
вказати на таке.

Дійсно позов поданий прокурором до
суду 5.07.2013 року (надійшов в суд 10.07.2013
року), тобто після спливу трирічного
періоду після укладення договору
купівлі-продажу, про визнання
недійсним якого подано позов (28.07.2009
року).

Однак відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із встановленого вище
позивач, в інтересах якого прокурором
подано позов, а саме Міністерство
оборони України, дозволу на укладення
спірного договору та відчуження
спірного майна - не надавало, стороною
договору не було та у матеріалах справи
відсутні будь-які докази про те, що
вказаному позивачу було відомо чи
могло бути відомо про укладення
спірного договору. Єдиними даними про
дату коли вказаний позивач міг
дізнатись про укладення спірного
договору є дата внесення відомостей
про кримінальне правопорушення до ЄРДР
за наслідками прокурорської перевірки,
коли було виявлено факт укладення
спірного договору без дотримання вимог
закону та насідком чого стало
звернення до суду з даним позовом, а
саме 21.03.2013 року. Зважаючи на вказане,
передбачений ст. 257 ЦК України строк
позовної давності не пропущено.

Вказане встановлено і ухвалою суду
касаційної інстанції, якою справу
направлено на новий апеляційний
розгляд, що в силу вимог ч.4 ст. 338 ЦПК
України, є обов'язковим для суду
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Тому, висновок суду першої інстанції
про пропуск строку позовної давності
прокурором та необхідність відмови у
задоволенні позову і з цієї підстави,
також, слід вважати безпідставним.

На підставі наведеного апеляційну
скаргу слід визнати обґрунтованою та
задовольнити, рішення ж суду першої
інстанції слід скасувати з ухваленням
нового рішення, яким позов прокурора
слід задовольнити, визнати недійсним
спірний договір купівлі-продажу;
зобов'язати відповідача повернути
іншій стороні договору спірне майно,
набуте на підставі недійсного
договору. Позивача ж Концерн
«Військторгсервіс» слід зобов'язати
повернути відповідачу сплачені нею за
договором кошти.

Відповідно до задоволених вимог позову
та апеляційної скарги слід вирішити
питання про стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2, 309 ч.1 п.2-4, 313,
314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері - задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 5 грудня 2013 року
- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України, Концерну «Військторгсервіс»
до ОСОБА_6, треті особи: Регіональне
відділення Фонду державного майна
України у Львівській області,
Рівненська міжрегіональна
універсальна товарно-майнова біржа
«ПРАЙС», приватний нотаріус
Бродівського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна та ін. - задовольнити.

Договір купівлі-продажу приміщення
магазину, загальною площею 231,6 м.кв., що
розташоване в АДРЕСА_1 від 28.07.2009 року
укладений між концерном
«Військторгсервіс» та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Бродівського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрований у
реєстрі №1913 - визнати недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_6 повернути концерну
«Військторгсервіс» приміщення
магазину, загальною площею 231,6 м.кв., що
розташоване в АДРЕСА_1.

Зобов'язати Концерн
«Військторгсервіс» повернути ОСОБА_6
412051,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави 3441
грн. судового збору за розгляд справи у
суді першої інстанції та 1827 грн. за
розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А.
Левик

Судді:
В.Я. Бакус

Т.А. Гірник