Справа № 344/9843/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2699/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про повернення авансу, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
21 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3 про повернення
авансу.

Зазначав, що 15 березня 1999 року він
домовився з відповідачкою про
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
дав завдаток (аванс) в розмірі 1000 дол.
США, що підтверджується виданою нею
письмовою розпискою. Строк укладення
договору ними не обумовлювався.

20 червня 2014 року позивач звернувся з
вимогою до відповідачки про укладення
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, за яку він передав завдаток
(аванс), проте, ОСОБА_3 від укладення
договору відмовилась.

Посилаючись на те, що відповідач
відмовляється повернути кошти в
розмірі 1000 дол. США, просив позов
задовольнити та стягнути кошти в сумі 11
849,8 грн., як еквівалент по курсу НБУ
станом на 20 червня 2014 року.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 21 листопада 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення
ОСОБА_2 посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
істотне значення для справи і на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що 15 березня 1999 року між ним
та ОСОБА_3 було укладено усний правочин
щодо передачі завдатку (авансу)
відповідачу у розмірі 1000 дол. США за
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу земельної ділянки. На
підтвердження отримання авансу ОСОБА_3
надала йому письмову розписку.

Оскільки ст. ст. 206, 570 ЦК України не
передбачена обов'язковість оформлення
передачі авансу в письмовій формі, а ст.
204 ЦК України встановлена презумпція
дійсності будь-якого правочину, то
висновок суду про відмову в позові у
зв'язку з відсутністю оригіналу
письмової розписки вважає помилковим.
Оригінал розписки він передав
працівникам міліції під час проведення
перевірки за його заявою щодо
неповернення ОСОБА_3 завдатку, однак,
зазначеного документу йому не
повернули.

Вважає, що розписка може бути тільки
одним з доказів передачі авансу, а
відсутність її оригіналу не є
підставою для відмови у задоволенні
його позову, так як факт отримання
авансу підтверджується і іншими
письмовими доказами.

Зокрема, з висновку
Івано-Франківського МВ УМВС від 04.02.2014
року вбачається, що під час проведення
перевірки ОСОБА_3 підтвердила факт
отримання від ОСОБА_2 завдатку
(авансу) в розмірі 1000 дол. США за
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу земельної ділянки.

Просить рішення суду скасувати та
увалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

В засідання апеляційного суду сторони
не з'явилися, хоча про час та місце
судового розгляду у встановленому
законом порядку належним чином
повідомлялися.

Вислухавши доповідача, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 березня 1999 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено усну
угоду, згідно з умовами якої сторони
домовилися укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки в с.
Вовчинці Івано-Франківської міської
ради на користь ОСОБА_2, в забезпечення
чого останній передав ОСОБА_3 завдаток
в розмірі 1000 доларів США.

20 червня 2014 року позивач звернувся до
відповідача з вимогою укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
проте, від укладення договору вона
відмовилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Звертаючись до суду з позовом про
повернення авансу, позивач на
підтвердження факту передачі коштів в
рахунок належних платежів представив
ксерокопію розписки від 15 березня
1999 року.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 64 ЦПК України встановлено, що
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Враховуючи, що позивачем не
представлену суду оригіналу розписки,
яка б свідчила про невиконання
відповідачем свого зобов'язання, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову за недоведеністю
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що не
заслуговують на увагу доводи апелянта
про те, що факт отримання авансу
відповідачем підтверджено висновком
Івано-Франківського МВ УМВС від 04.02.2014
року, оскільки зазначений висновок не
містить будь-яких даних щодо
повернення чи неповернення зазначених
коштів.

А тому вищенаведені обставини не дають
підстав для висновку про
обґрунтованість вимог позивача про
повернення авансу.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 21 листопада 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання нею законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський