У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду
Київської області від 17 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про встановлення порядку користування
приміщенням; за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення частки
у праві спільної часткової власності
на частину нежитлової будівлі,

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 21
грудня 2006 року він та ОСОБА_3 уклали
договір купівлі-продажу, за умовами
якого придбали на праві спільної
часткової власності (по Ѕ частини)
частину нежитлової будівлі по АДРЕСА_1,
приміщення під літерою «Б-2», площею 102,5
кв. м. Згідно з договором придбані
наступні приміщення: частина вестибюлю
«3-1» −? площею 7 кв. м; частина сходової
клітки «3-15» −? площею 14,0 кв. м; коридор
«3-16» −? площею 6,3 кв. м; туалет «3-17» −?
площею 4,9 кв. м; кабінет «3-18» −? площею 8,8
кв. м; приміщення «3-19» −? площею 14,8 кв. м;
приміщення «3-20» −? площею 23,6 кв. м;
приміщення «3-21» −? площею 12,1 кв.
м; приміщення «3-22» −? площею 11 кв. м.

У зв'язку з тим, що між ними виник спір
про порядок користування і володіння
вказаним приміщенням, просив визначити
порядок користування приміщенням під
літерою «Б-2» площею 102,5 кв. м по АДРЕСА_1,
виділивши ОСОБА_2 приміщення
«3-18», «3-19» загальною площею 23,6 кв. м;
виділити ОСОБА_3 у користування
приміщення «3-21», «3-22», загальною площею
23,1 кв. м; приміщення «3-20» розділити,
надавши у користування ОСОБА_2
11,55 кв. м і ОСОБА_3 12,05 кв. м. Іншу
частину приміщень просив залишити у
спільному користуванні.

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом, у якому
вказував, що йому та ОСОБА_2 належить на
праві спільної часткової власності
приміщення по АДРЕСА_1 під літерою «Б -2»
площею 102,5 кв. м. З моменту придбання
приміщення ОСОБА_3, за згодою ОСОБА_2,
здійснив поліпшення майна, яке
неможливо відокремити. Загальна
вартість поліпшення спільного майна
склала 54 846 грн 25 коп., Ѕ частину з яких
мав би сплатити ОСОБА_2 ОСОБА_3 вважає,
що його частка у спільній частковій
власності має бути збільшена із Ѕ до 79,74
%, тому просив збільшити йогу частку до
79,74 %, зменшивши частку ОСОБА_2 до
20,26 %.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області

від 25 червня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Визначено порядок
користування приміщенням під літерою
«Б-2» площею 102,5 кв. м по АДРЕСА_1,
виділивши ОСОБА_2 приміщення «3-18», «3-19»
загальною площею 23,6 кв. м. Виділено
ОСОБА_3 у користування приміщення
«3-21», «3-22», загальною площею 23,1 кв. м.
Приміщення «3-20» розділено, надано у
користування ОСОБА_2 - 11,55 кв. м і ОСОБА_3 -
12,05 кв. м. Іншу частину приміщень
залишено у спільному сумісному
користуванні. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 17 квітня 2014 року рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області

від 25 червня 2013 року у частині
задоволення позову ОСОБА_2 скасовано, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
У іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та передати
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанцій,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно,
всебічно досліджено і оцінено
обставини у справі, надані сторонами
докази, правильно визначено юридичну
природу спірних правовідносин та
закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано дійшов висновку, що право
вимагати усунення будь-яких перешкод у
користуванні, розпорядженні своїм
майном у власника є похідним від
наявності такого права, і оскільки
ОСОБА_2 не надано належних доказів, що
він є власником 1 2 частини відповідних
приміщень, оскільки у договорі
купівлі-продажу зазначені інші
приміщення, ніж у позові, тому підстав
для задоволення його позову немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків суду вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
приміщенням; за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення частки
у праві спільної часткової власності
на частину нежитлової будівлі.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік