Справа №: 398/3641/14-цРІШЕННЯ
"20" листопада 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді
при секретарі Сніжко І.М.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Олександрії
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу процентів
за користування позикою в зв'язку з
невиконанням грошового зобов'язання
та відшкодування моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
процентів за користування позикою в
зв'язку з невиконанням грошового
зобов'язання та відшкодування
Свої вимоги позивач мотивує тим,
що 1 червня 2012 р. між ним та ОСОБА_2 в
письмовій формі було укладено договір
позики на суму 8000 доларів США на строк
5 липня 2013 р. рішенням
Олександрійського міськрайонного суду
кошти, еквівалентні 8000 доларам США,
тобто 63 944 грн., стягнуто з відповідача
З вини відповідача він, позивач,
змушений був достроково розірвати
договір з банком, втративши при цьому
Досі судове рішення не виконано.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір встановлюється на
рівні облікової ставки Національного
банку України. На даний час офіційний
курс Національного банку України
становить 11,72 грн. за 1 дол. США. Відтак
розмір процентів за період з 1 червня
2012 р. по 1 червня 2014 р., виходячи із суми
позики - 8000 дол. США, еквівалентних 93 760
грн., має становити 18 752 грн.
Враховуючи те, що за 2012 р.
відповідач частково сплатив проценти
в розмірі 5160 грн., то сума процентів, що
не сплачені за 2 роки, становить 13 592
грн. (18 752 _- 5 160).
Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання,
відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України на
вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Сума річних за два роки
становить 5 625 грн.
Крім того, в зв'язку із
достроковим розірванням договору з
банком 31 травня 2012 р. ним, позивачем,
був втрачений відсоток - 442,58 дол. США ,
що в перерахунку на гривні складає 5 187
грн. (442,58 х 11,72).
Внаслідок невиконання
відповідачем грошового зобов'язання
він зазнав переживань та страждань,
оскільки розраховував на повернення
коштів у строки та в розмірах, які
встановлені договором: кошти йому
вкрай необхідні для власного існування
та придбання ліків, а думка про те, що
кошти не будуть взагалі повернуті або
через значно триваліший час, тримають
його в постійній тривозі та
психологічній нарузі. Вважає, що йому
завдано моральної шкоди, яку він оцінює
В судовому засіданні позивач та
його представник ОСОБА_3 повністю
підтримали позовні вимоги та
доповнили, що 6 жовтня 2014 р. відповідач
виконав судове рішення про стягнення
основного боргу за договором позики.
Відповідач позов не визнав та
пояснив, що позивач є його дядьком. На
основі довіри останній позичив йому 8000
доларів, а через декілька днів вони
оформили свою домовленість в
письмовій формі. Обумовили строк
виконання зобов'язань - через 3 місяці,
хоча за цей строк він не зміг би
повернути кошти, бо за такий короткий
час не продав би свою квартиру, яку
планував продати. Так і сталося. Потім
строк договору між ними було подовжено,
останній раз - до 31 травня 2013 р. Він
протягом року щомісячно платив
проценти: спочатку 8 %, а потім - 10%.
Випадково дізнався про те, що судовим
рішенням з нього стягнуто кошти за
договором позики. 6 жовтня 2014 р. він
розрахувався з позивачем. Вважає, що
більше нічого останньому не винен.

Вислухавши пояснення сторін,
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково.

Суд встановив, що 1 червня 2012 р. між
сторонами у справі було укладено
договір позики. За умовами цього
договору ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 8000
доларів США на строк 3 місяці.
Позичальник зобов'язався повернути
кошти у строк, зазначений в договорі.
Згодом сторони переглянули строки
повернення коштів, про що свідчать
розписки ОСОБА_2 За останньою
домовленістю позичальник мав виконати
зобов'язання в строк до 31 травня 2013 р.,
сплачуючи при цьому 8 % річних.

Відповідач в повній мірі не
виконав свої зобов'язання, сплативши
лише проценти до травня 2013 р. на суму
5160 грн.

В квітні 2013 р. прокурор м.
Олександрії в інтересах ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
стягнення боргу.

Заочним рішенням
Олександрійського міськрайонного суду
від 5 липня 2013 р. з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 стягнуто 8000 дол. США, тобто суму,
еквівалентну 63 944 грн.

6 жовтня 2014 р. на виконання
судового рішення відповідач
розрахувався з позивачем, сплативши
присуджену суму.

Позивач просить стягнути з
відповідача проценти за користування
кредитом, річні за невиконання
грошового зобов'язання в розмірі 3%;
кошти які б він отримав, якби не
розірвав депозитний договір з банком,
та відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд вирішує спір, що виник між
сторонами у справі, в межах заявлених
вимог.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються нормами ЦК
України, і випливають із договору
позики.

При укладенні договору позики
сторони, як і передбачено ст. 1047 ЦК
України, дотримались обов'язкової
письмової форми, що підтверджується як
письмовим договором, так і розписками
позичальника ОСОБА_2

Строк виконання зобов'язання,
передбаченого цим договором,
визначено до 31 травня 2013 р. ( з
урахуванням його подовження).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства (
ч.1, ч.2 ст. 536 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом, розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч.1 ст. 625 ЦК України).

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом ( ч.2
ст.625 ЦК України).

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконане боржником, не припиняє
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Слід зазначити, що за змістом ч.2
ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат
на суму боргу та трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника
(спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності) за прострочення
грошового зобов'язання, оскільки
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
(збитків) кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отримання компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові
(постанови Верховного Суду України від
6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24
жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Проценти, передбачені ст.625 ЦК, не
є штрафними санкціями (постанова
Верховного Суду України від 17 жовтня 2011
р. у справі 6-42цс11).

Як свідчать пояснення позивача та
відповідача, а також досліджені
докази, за користування кредитом
сторони договору передбачили
проценти в розмірі 8%.

Тому вимоги позивача про
одержання процентів на рівні облікової
ставки НБУ не грунтуються на законі.

З часу укладення договору і до
травня 2013 р. відповідач сплачував
проценти, розмір яких склав 5 160 грн.

Сумою, на яку нараховуються
проценти за користування грішми, має
бути сума, визначена за рішенням суду
від 5 липня 2013 р., - це 63 944 грн., оскільки
до травня 2013 р. відповідач сплачував
проценти. Це визнали сторони.

Відтак розмір процентів, які не
сплатив відповідач за період з 1
червня 2012 р. по 1 червня 2014 р. має
становити 5071 грн. 04 коп. : ( 63 944 : 100 х 8% :
365 х 730) - 5160 = 5071,04.

Прострочення виконання
грошового зобов'язання розпочалося 1
червня 2013 р. і тривало до 1 червня 2014 р.
(саме цю кінцеву дату визначив
позивач).

Розмір трьох процентів річних
становить 1918 грн. 32 коп. ( 63 944 : 100 х 3% :
365х 365 ).

Вимоги позивача в частині сплати
втраченого відсотка внаслідок
дострокового розірвання ним договору
депозиту - 442, 58 долара США,
еквівалентних 5 187 грн., безпідставні.

Позивач, розірвавши договір з
банком та укладаючи з відповідачем
договір позики, передбачив отримання
плати від відповідача за користування
останнім грошовими коштами у виді 8 %
річних.

Щодо відшкодування моральної
шкоди, то підстави відповідальності за
моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК
України.

Як роз'яснено в п.2 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди)» від 31 березня 1995 р. № 4 ( із
подальшими змінами та доповненнями),
спори про відшкодування заподіяної
фізичній чи юридичній особі
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7,
440-1 Цивільного кодексу та іншим
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди (наприклад, ст. 49
Закону "Про інформацію , ст. 44 Закону
"Про авторське право і суміжні права" ;

- при порушенні зобов'язань, які
підпадають під дію Закону «Про захист
прав споживачів" чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування
моральної(немайнової) шкоди.

В даному випадку законом не
передбачено відшкодування моральної
шкоди, тому вимоги позивача в цій
частині також не підлягають
задоволенню.

Отже, загальна сума, яка підлягає
стягненню з відповідача за грошовим
зобов'язанням, становить 6 989 грн. 36 коп.
( 5071,04 + 1918,32).

Позивач відмовився від
компенсації понесених ним судових
витрат за рахунок відповідача, але при
зверненні до суду з позовом він не
доплатив судовий збір, який
сплачується за ставками,
встановленими для позовних заяв
майнового та немайнового характеру, і
загалом мав становити 487 грн. 20 коп. (243,60
+ 243,60).

Позивач сплатив лише 304 грн.04 коп.,
не доплативши 183 грн. 16 коп.

Недоплачена позивачем сума
судового збору підлягає стягненню з
нього в дохід держави.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 214, 215 ЦПК
України, -

В И Р І
Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення процентів за користування
позикою в зв'язку з невиконанням
грошового зобов'язання та
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 проценти від суми позики в
розмірі 5071 грн. 04 коп., річні від
простроченої суми грошового
зобов'язання в розмірі 1918 грн.32 коп., а
всього - 6 989 грн. 36 коп. (шість тисяч
дев'ятсот вісімдесят дев'ять гривень
36 копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави недоплачений судовий збір на
суму 183 грн. 16 коп.

Апеляційну скаргу на рішення може
бути подано до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя