У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

28 травня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Ступак О.В.,

Попович
О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за клопотанням компанії
«Рьорен-унд-Пумпенверк Бауер ГмбХ» про
надання дозволу на примусове виконання
рішення Міжнародного арбітражного
центру Федеральної палати економіки
Австрії від 01 вересня 2011 року про
стягнення боргу з Публічного
акціонерного товариства «Компанія
«Райз», за касаційною скаргою компанії
«Рьорен-унд-Пумпенверк Бауер ГмбХ» на
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 30 квітня 2013року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25 липня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року компанія
«Рьорен-унд-Пумпенверк Бауер ГмбХ»
звернулася до суду з клопотанням в
якому просила надати їм дозвіл на
примусове виконання рішення
Міжнародного арбітражного центру
Федеральної палати економіки Австрії
від 01 вересня 2011 року про стягнення з
публічного акціонерного товариства
«Компанія «Райз» 715 685, 64 євро,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
боржник зазначеного рішення суду не
виконує і не сплатив присудженої за цим
рішенням грошової суми. Уточнивши в
процесі розгляду справи вимоги
клопотання, компанія
«Рьорен-унд-Пумпенверк Бауер ГмбХ»
остаточно просила надати їм дозвіл на
примусове виконання рішення
Міжнародного арбітражного центру
Федеральної палати економіки Австрії
від 01 вересня 2011 року про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Компанія «Райз» 615 685, 64 євро.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 30 квітня 2013року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 25 липня 2013 року, в
задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 09 жовтня 2013 року ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 25 липня 2013 року залишено без змін.

Постановою судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 23
квітня 2014 року скасовано ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі компанія
«Рьорен-унд-Пумпенверк Бауер ГмбХ»
просить скасувати ухвали судів першої
й апеляційної інстанцій, постановити
нову ухвалу, якою клопотання
задовольнити, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні клопотання
про надання дозволу на примусове
виконання на території України рішення
міжнародного арбітражу, суд першої
інстанції виходив з того, що визнання й
виконання такого рішення суперечить
публічному порядку України, а
представник боржника ще 3 червня 2011
року повідомив одноособового арбітра
та ТОВ «Рьорен-унд Пумпенверк Бауер
ГмбХ» про те, що більше не буде
представляти інтереси відповідача.

Відхиляючи апеляційну скаргу ТОВ
«Рьорен-унд Пумпенверк Бауер ГмбХ» і
приймаючи рішення у справі,
апеляційний суд м. Києва, хоча й
зазначив на безпідставність висновку
суду першої інстанції щодо порушення
визнанням та виконанням рішення
Міжнародного арбітражного центру
Федеральної палати економіки Австрії
від 01 вересня 2011 року публічного
порядку України, однак залишив його
ухвалу без змін. При цьому апеляційний
суд виходив з того, що заявник не довів
факт вручення боржнику повідомлення
про обов'язкову участь у слуханні
справи, призначеному на 14 червня 2011
року, а також з відсутності
підтвердження вручення відповідачеві
документів про збільшення заявником
суми вимог, обґрунтування відсотків за
прострочення платежів та договірних
відсотків.

Проте погодитись із висновками судів у
повному обсязі не можна з наступних
підстав.

Так, за змістом частини другої статті 10
ЦК України та статті 3 Закону України
від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про
міжнародне приватне право» (далі -
Закон № 2709-IV), якщо в чинному
міжнародному договорі України,
укладеному у встановленому законом
порядку, містяться інші правила, ніж ті,
що встановлені відповідним актом
цивільного законодавства,
застосовуються правила відповідного
міжнародного договору України.

Відповідно до статті V Конвенції про
визнання та виконання іноземних
арбітражних рішень і статті 36 Закону
України від 24 лютого 1994 року № 4003-ХІІ
«Про міжнародний комерційний
арбітраж» (далі - Закон № 4003-ХІІ) у
визнанні й виконанні арбітражного
рішення може бути відмовлено на
прохання тієї сторони, проти якої воно
спрямоване, якщо ця сторона надасть
компетентному суду, у якого просить
визнання або виконання, докази того, що
сторона, проти якої постановлено
рішення, не була належним чином
повідомлена про призначення арбітра чи
про арбітражний розгляд або з інших
поважних причин вона не могла подати
свої пояснення.

Згідно зі статтею 9 Угоди про порядок
вирішення спорів, пов'язаних із
здійсненням господарської діяльності
від 20 березня 1992 року, ратифікованої
постановою Верховної Ради України від
19 грудня 1992 року (далі - Угода про
порядок вирішення спорів, пов'язаних із
здійсненням господарської діяльності),
у виконанні рішення може бути
відмовлено на прохання сторони, проти
якої воно направлене, тільки якщо ця
сторона надасть компетентному суду за
місцем, де виклопочується виконання
рішення, докази того, що вона не була
повідомлена про процес.

При вирішенні заяви суди першої та
апеляційної інстанції виходили із
того, що всупереч пункту 2 частини
другої статті 396 ЦПК України стягувач
(заявник) не надав доказів, які б
свідчили про те, що ПАТ «Компанія
«Райз» було належним чином повідомлене
про час та місце розгляду справи та, у
зв'язку з цим, останній не мав
можливості подати свої пояснення.

При цьому судами не взято до уваги, що
пункт 2 частини другої статті 396 ЦПК
України може застосовуватися тільки,
якщо міжнародними договорами такі
випадки не передбачено, а також те, що
наведеними міжнародними договорами та
законами врегульовано випадки, що були
предметом розгляду у справі.

Оскільки до спірних правовідносин
підлягають застосуванню норми
міжнародного права, то доведення факту
неповідомлення ПАТ «Компанія «Райз»
про арбітражний розгляд лежить на
ньому, як на особі, яка заперечує
визнання іноземного рішення на
території України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд при розгляді заяви припустився
порушень норм процесуального права,
які залишилися поза увагою суду
апеляційної інстанції, тому
постановлені ухвали підлягають
скасуванню з підстав, передбачених п. 2
ч. 1 ст. 342 ЦПК України з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу компанії
«Рьорен-унд-Пумпенверк Бауер ГмбХ»
задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 30 квітня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25
липня 2013 року скасувати.

Справу за клопотанням компанії
«Рьорен-унд-Пумпенверк Бауер ГмбХ» про
надання дозволу на примусове виконання
рішення Міжнародного арбітражного
центру Федеральної палати економіки
Австрії від 01 вересня 2011 року про
стягнення боргу з публічного
акціонерного товариства «Компанія
«Райз» передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:
О.П.
Касьян

О.В.Попович

О.В.Ступак

С.П. Штелик