Справа №266/1651/14-ц
Провадження№ 4-с/266/32/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Дзюба М.В.,

при секретарі Петрухіной Т.Л.,

з участю представника заявника ОСОБА_1,

представника стягувача ОСОБА_2,

представника ДВС Рахимова Р.М.,

зацікавленої особи ОСОБА_4,

розглянувши скаргу ОСОБА_5 про
визнання неправомірною та скасування
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5, який є боржником у виконавчому
провадженні, звернувся до суду із
скаргою, в якій просив визнати
неправомірною та скасувати постанову
державного виконавця Приморського
ВДВС Маріупольського міського
управління юстиції про виселення його
та членів його родини з квартири
АДРЕСА_1.

В судове засідання заявник не з'явився,
про причини неявки своєчасно належним
чином суд не повідомив.

Представник заявника ОСОБА_1, що діє на
підставі договору про надання правової
допомоги від 12.03.2014 року, зазначив, що
заявник ОСОБА_5 не з'явився до суду
через перебування за межами України в
даний час, підтримав доводи його заяви,
просив її задовольнити, визнати
протиправною та скасувати постанову
державного виконавця Приморського
ВДВС Маріупольського міського
управління юстиції про виселення
ОСОБА_5 та членів його родини з квартири
АДРЕСА_1. В обґрунтування посилався на
те, що квартири АДРЕСА_1 не існує як
такової, а замість неї є самовільно
реконструйована з двох однокімнатних
квартир в одну двокімнатну квартира
АДРЕСА_1. Про виселення заявника та
членів його родини з об'єднаної
квартири АДРЕСА_1 рішення суду не має.
ОСОБА_6 не має права власності на
АДРЕСА_1, їй було відмовлено у державній
реєстрації за нею права власності на
квартиру АДРЕСА_1, а тому вона не має
права вимагати виселення заявника та
членів його родини з квартири АДРЕСА_1.
До того ж, виконання цього рішення
взагалі не можливе, через що державний
виконавець мав прийняти рішення про
закриття виконавчого провадження.

Представник Приморського ДВС
Маріупольського міського управління
юстиції Рахимов Р.М., що діє на підставі
довіреності, проти задоволення скарги
заперечував, зауваживши, на по-перше, на
час відкриття виконавчого провадження
передбачених ст..26 Закону України «Про
виконавче провадження» підстав для
відмови у відкритті провадження не
існувало, а тому він мав винести
постанову про відкриття; по-друге,
існує три виконавчих провадження про
виселення з АДРЕСА_1 : відносно ОСОБА_5,
ОСОБА_4 разом з малолітнім ОСОБА_7 та
відносно ОСОБА_8 По-третє, на момент
прийняття рішення про відкриття
виконавчого провадження у державного
виконавця не має визначеної законом
можливості на майбутнє перевіряти
подальшу можливість чи неможливість
виконання судового рішення.

Представник стягувача ОСОБА_6 - адвокат
ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення
скарги, посилаючись на те, що така
скарга по-перше, не відповідає вимогам
чинного законодавства; по-друге, вона
не містить конкретного зазначення на
те, яку саме постанову державного
виконавця просив скасувати боржник; та
по-третє, скарга є безпідставною та не
обґрунтованою, а тому у її задоволенні
слід відмовити.

Інші особи, які брали участь у
справі, повідомлені належним чином про
судове засідання, однак до суду не
з'явились та їх неявка не перешкоджає
розгляду судом скарги.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши
матеріали справи, вважає, що у
задоволенні скарги має бути відмовлено
з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутись до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, діями чи
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, прийнятого
відповідно до цього Кодексу, порушені
їх права чи свободи.

За ст..387 ЦПК України за наслідками
розгляду скарги суд виносить ухвалу. У
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними
та зобов'язує державного виконавця чи
іншу посадову особу ВДВС задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
чи будь-яким іншим шляхом відновлює
його порушені права та свободи. Якщо
оскаржувані рішення, дія чи
бездіяльність були прийняті чи вчинені
відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця чи
іншої посадової особи ВДВС та права і
свободи заявника не були порушені, суд
постановляє ухвалу про відмову у
задоволенні скарги.

Постановою головного державного
виконавця Приморського ВДВС
Маріупольського міського управління
юстиції від 17.02.2014 року відкрите
виконавче провадження на підставі
виконавчого листа, виданого
Приморським районним судом міста
Маріуполя від 01.11.2012 року №12 про
виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 у
будинку АДРЕСА_1.

Стягувачем у цьому виконавчому
провадженні є ОСОБА_6, боржник - ОСОБА_5

До того ж, як встановлено під час
судового розгляду скарги, в той же день
17.02.2014 року, на підставі того ж
виконавчого листа, виданого
Приморським районним судом міста
Маріуполя, відкриті ще два виконавчих
провадження, зокрема про виселення
ОСОБА_4 разом з малолітнім ОСОБА_7 та
про виселення ОСОБА_8 з тієї ж квартири
АДРЕСА_1. Таким чином, існує три
виконавчих провадження, відкритих на
підставі виконавчих листів, виданих за
одним судовим рішенням, по яких
постанови про відкриття винесені в
один день - 17.02.2014 року.

Оскільки заявник в своїй скарзі не
конкретизував, яку саме постанову
державного виконавця він оскаржує, а по
справі встановлено наявність трьох
постанов про відкриття виконавчого
провадження від 17.02.2014 року, то виходячи
з вимог ст..383 ЦПК України суд розглядав
скаргу ОСОБА_5 в межах визнання
протиправною та скасування постанови
держвиконавця від 17.02.2014 року про
виселення його зі спірної квартири,
оскільки інші члени його родини мають
право самостійно звертатись зі
скаргами до суду якщо вважають, що
рішенням, діями чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, прийнятого відповідно до
цього Кодексу, порушені їх права чи
свободи.

До того ж, постанови державного
виконавця Приморського ВДВС
Маріупольського міського управління
юстиції "про виселення ОСОБА_5 та
членів його родини з квартири АДРЕСА_1"
як такової не існує взагалі.

Вирішуючи питання про правомірність чи
неправомірність дій державного
виконавця під час відкриття
виконавчого провадження суд виходив з
наступного.

Відповідно до положень частин 1 та 2
ст..25 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження...

Підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження встановлені
частиною 1 статті 26 цього ж Закону.

Діючим законодавством прийняття
будь-яких інших процесуальних рішень
державним виконавцем на даній стадії
не передбачено.

Ані в скарзі ОСОБА_5, ані в поясненнях
його представника ОСОБА_1 в суді не
приведено жодних передбачених статтею
26 Закону України «Про виконавче
провадження» підстав для прийняття
державним виконавцем рішення про
відмову у відкритті виконавчого
провадження.

Також під час судового розгляду скарги
суду не повідомлено іншими учасниками
процесу та судом не встановлено
передбачених ч.1 ст.26 Закону України
«Про виконавче провадження» підстав
для відмови у відкритті провадження на
підставі виконавчого листа
Приморського районного суду міста
Маріуполя від 01.11.2012 року №12, про
виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 у
будинку АДРЕСА_1.

Порушень інших норм Закону України
«Про виконавче провадження» заявником
чи його представником суду не
приведено.

За таких обставин суд вважає, що під час
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа
Приморського районного суду міста
Маріуполя від 01.11.2012 року №12, про
виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 у
будинку АДРЕСА_1, державний виконавець
Приморського ВДВС діяв правомірно, в
межах компетенції державного
виконавця, підстав для визнання
неправомірною та скасування постанови
від 17.02.2014 року судом не встановлено, а
тому підстав для задоволення скарги не
має. До того ж, посилання представника
заявника ОСОБА_1 на можливість
прийняття державним виконавцем інших
процесуальних рішень на стадії
відкриття виконавчого провадження,
зокрема закриття такого провадження
або надання відстрочки виконання, є
безпідставним та не обґрунтованим,
оскільки суперечить діючому
законодавству.

Всі інші покладені в обгрунтування
скарги доводи заявника про
неможливість виконання судового
рішення через відсутність квартири
АДРЕСА_1 як такової не свідчать про
неправомірність дій державного
виконавця під час відкриття
виконавчого провадження та відповідно
до ст..36 Закону України «Про виконавче
провадження» і ст..373 ЦПК України
існування обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, є підставою для звернення
державного виконавця чи сторін
виконавчого провадження до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про встановлення або зміну способу і
порядку виконання.

Відповідно до ст..388 ЦПК України,
відмовляючи у задоволенні скарги,
судові витрати суд покладає на
заявника.

На підставі викладеного, керуючись
ст..383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_5
про визнання неправомірною та
скасування постанови державного
виконавця Приморського ВДВС
Маріупольського міського управління
юстиції про виселення ОСОБА_5 та членів
його родини з квартири АДРЕСА_1.

На ухвалу може бути подано апеляцію до
Апеляційного суду Донецької області в
м.Маріуполі через суд першої інстанції
протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя:
Дзюба М. В.