Справа №473/3675/14-ц 25.12.2014 25.12.2014 25.12.2014
Провадження № 22ц-/784/3489/14
Головуючий у 1-й інстанції Ротар М.М.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
25 грудня 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Козаченка В.І.,
суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк
при секретарі судового
засідання Свіщуку О.В.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 21 листопада
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,
31 липні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього
3906,05 доларів США, що на 27 червня 2014 року
доларів США заборгованості по кредиту,
2297,89 доларів США заборгованості за
процентами, 450 доларів США
заборгованості по комісії, а також 42,30
доларів США штрафу фіксованої частини
та 183,99 доларів США його процентної
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк
посилався на порушення відповідачем
зобов'язань за договором про відкриття
карткового рахунку, укладеного між
сторонами 29 травня 2007 року, за яким
відповідач отримав 2000 доларів США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
19,20% на рік на залишкову суму
У листопаді 2014 року Банк доповнив
позовні вимоги та просив стягнути
заборгованість на 30 червня 2014 року в
розмірі 3906,05 доларів США, що за курсом
11,82 відповідно службового
розпорядження НБУ від 27 червня 2014 року
грн.05 коп., заборгованість по комісії за
користування кредитом - 5319 грн., штраф
фіксована та процентна складові
частини 499 грн. 99 коп. і 2174 грн. 76 коп.
Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 21 листопада 2014 року позов
задоволено. Розподілено судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову. На думку апелянта, суд не
врахував відсутність доказів
укладення договору. Так, в заяві,
наданої Банком, частина рядків про
номери рахунків та картки заповнені не
ним, відсутні докази отримання
відповідачем картки з номером,
вказаним в заяві, до позову не додано
пам'ятки клієнта, яка є складовою
договору за вимогами Умов та правил
надання банківських послуг. Також, суд
не прийняв до уваги заяву відповідача
про застосування строку позовної
давності, помилково вважав, що у зв'язку
з пред'явленням заяви про видачу
судового наказу переривалися строки
позовної давності та, що в тій заяві
Банк просив стягнути борг в іноземній
валюті. Не врахував суд, що він не був
ознайомлений з Умовами та правилами
надання банківських послуг в частині
визначення строку позовної давності. В
них немає його підпису, а в наданих суду
Умовах відсутній п. 5.12, хоча інші
положення повністю співпадають з
Правилами користування платіжною
карткою.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29
травня 2007 року між позивачем, який на
той час був закритим акціонерним
товариством, та відповідачем укладено
кредитний договір, який складався з
заяви про відкриття карткового
рахунку, підписаною позичальником,
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, Тарифів банківських
послуг, Правил користування платіжною
карткою. Підписавши заяву про те, що він
ознайомлений з вказаними складовими
частинами кредитного договору,
позичальник тим самим уклав письмовий
договір з умовами, які містяться в цих
документах, в тому числі і щодо
застосування збільшених строків
позовної давності. Відповідачу видана
картка «Універсальна «Gold».

За умов договору, позичальник отримав
2000 доларів США кредиту під 1,6% щомісячно
на залишкову суму заборгованості, що
складає 19,20 % нарік. З 10 червня 2008 року
відсоткова ставка підвищилася до 1,7% на
місяць і до 20,4% на рік. Договором
передбачена сплата пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань, а також сплата
комісії.

Відповідач в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань не виконав, внаслідок
чого станом на 30 червня 2014 року Банком
нарахована заборгованість, яку він і
просить стягнути.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил
надання банківських послуг
встановлено, що кредитом (кредитною
лінією, кредитним лімітом) є розмір
грошових коштів, наданих банком
клієнту на строк, обумовлений
договором, на умовах платності та
зворотності (повернення).

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу
ІІ Умов та правил надання банківських
послуг строк дії картки вказано на
лицевій стороні картки (місяць і рік) і
вона дійсна до останнього календарного
дня вказаного місяця. Строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця,
вказаного на картці (поле MONTH).

Із заяви від 29 травня 2007 року, яка є
невід'ємною частиною договору,
укладеного ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і
відповідачем, вбачається, що строк дії
картки, виданої останньому, становить
два роки.

Банк звернувся до суду з позовною
заявою про захист свого порушеного
права 31 липня 2014 року .

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає
два види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила; за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (частини перша та п'ята
статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Отже, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, комісії,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Зміст умов договору та зазначених
правових норм, свідчить про те, що за
договором про надання банківських
послуг (при отриманні позичальником
кредиту у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку),
яким установлено не тільки щомісячні
платежі погашення кредиту, а й кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг трирічного строку позовної
давності (стаття 257 ЦК України) стосовно
щомісячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі -
не після закінчення строку дії
договору, а після закінчення кінцевого
строку повного погашення кредиту (ст. 261
ЦК України).

Таким чином п'ятирічний строк
позовної давності, на застосуванні
якого наполягає Банк, починався з 29
травня 2009 року та закінчився 29 травня
2014 року. Між тим, Банк звернувся до суду
з позовом лише 31 липня 2014 року, тобто з
пропуском строку позовної давності.
При цьому в судовому засіданні він не
просив поновити його, вважаючи, що він
не пропущений внаслідок його
переривання подачею судового наказу в
січні 2010 року, у видачі якого ухвалою
судді від 6 січня 2010 року було
відмовлено.

На ці обставини суд уваги не
звернув. Тоді як вони дають підстави
для застосування строку позовної
давності відповідно до ст.ст. 256 і 257, ч.1
та ч.5 ст 261, ч.4 ст. 267 ЦК України та
відмови в задоволенні позову з підстав
пропуску позивачем строку позовної
давності.

Такий висновок відповідає правовим
висновкам в постанові Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України в складі від 22 жовтня 2014 року
(справа № 6-127цс14).

Висновки суду про те, що подачею
заяви про видачу судового наказу
переривається строк позовної давності
є помилковими.

Як виходить з матеріалів про
видачу судового наказу, заява Банку,
підписана уповноваженою на її подачею
особою 11 листопада 2009 року, була подана
до Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області 4 січня 2010 року.
Про це свідчить вхідний штамп суду на
заяві (справа 2-н-5/10, а.с. 2). Ухвалою судді
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 6 січня 2010
року Банку відмовлено у прийнятті
заяви від 4 січня 2010 року про видачу
судового наказу за ст. 100 ЦПК України в
редакції на час винесення ухвали, у
зв'язку з наявністю між сторонами
спору. Судом, такими чином, не
виносилося рішення по суті.

За змістом частини другої ст. 264 ЦК
України переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону. Тому, якщо судом у прийнятті
позовної заяви відмовлено або її
повернуто, то перебіг позовної
давності не переривається.

У зв'язку з цим, не можна вважати,
що подачею заяви про видачу судового
наказу перервано строк позовної
давності за всіма заявленими позовними
вимогами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду у
відповідності до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України необхідно скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Задовольняючи апеляційну скаргу
частково, колегія виходить з об'єму
доводів, які взяті до уваги.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 21
листопада 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: