Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2763/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Бубличенко В. П.
РІШЕННЯ

Іменем України

29.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді - Бубличенко
В.П.

суддів - Мурашка С.І.

Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на рішення Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 16 вересня 2014 року
і

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство «Акцент-Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Рішенням Кіровського районного
суду міста Кіровограда від 16 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Акцент-Банк» 19911,38 грн.
заборгованості за кредитом; 24,39 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 8323,20 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом; 7 000 грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; а також штрафи відповідно
до пункту 5.3. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам «Розстрочка»)
(Стандарт): 500,00 грн. - фіксована частина
і 4993,46 грн. процентна складова, а також
вирішив питання про судові витрати.

ОСОБА_3 рішення суду не оскаржила.

У апеляційній скарзі банк, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, просить
змінити рішення в частині зменшення
судом першої інстанції розміру пені і
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги в цій частині задовольнити у
повному обсязі.

Про час і місце розгляду справи
відповідачка повідомлена у
встановленому ч.1 ст.76 ЦПК України
порядку, що підтверджується розпискою
про вручення їй 25 грудня 2014 року
судової повістки, в судове засідання не
з'явилася, причину неявки не
повідомила.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК
України, згідно з якою неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, колегія
суддів вирішила розглядати справу у
відсутності відповідачки.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, Бистрова С.А.,
який підтримав доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду у
встановлених статтею 303 ЦПК України
межах, а також обґрунтованість доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно
до укладеного договору № A37KCS9GZJ0045 від 25
червня 2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 28800,00 грн. зі сплатою 0,12 % річних
за користування кредитом на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою
згоду на те, що підписана заява разом з
умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» і тарифами складає
між нею і банком кредитно-заставний
договір.

Відповідачка була ознайомлена і
згодна з умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка», банком
надана повна інформація про умови
кредитування, що підтверджується
підписом відповідачки у заяві
позичальника.

Згідно умов укладеного договору
він складається із заяви позичальника
та умов надання споживчого кредиту
фізичним особам. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється щомісяця в період сплати.

Позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, який складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також інших
витрат згідно умов договору.

При вирішенні справи суд
обґрунтовано керувався положеннями
ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, які
передбачають, що зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм
закону та умов договору відповідачка
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконувала,
внаслідок чого утворилася прострочена
заборгованість.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України
передбачено, що в разі прострочення
повернення позичальником чергової
частини позики позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Станом на 01 листопада 2013 року
відповідачка має заборгованість у
розмірі 105362,68 грн., яка складається із:
19911,38 грн. заборгованості за кредитом;
24,39 грн. заборгованості по процентам за
користування кредитом; 8323,20 грн.
заборгованості по комісії за
користуванням кредитом; 71610,25 грн. пені
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором; а також штрафи відповідно
до пункту 5.3. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт): 500,00 грн. - фіксована частина
і 4993,46 грн. - процентна складова.

Зважаючи на відсутність доказів
виконання відповідачкою у повному
обсязі прийнятих на себе зобов'язань за
договором, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 19911,38 грн. заборгованості за
кредитом; 24,39 грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом;
8323,20 грн. заборгованості по комісії за
користуванням кредитом; 500,00 грн. штрафу
(фіксована частина) та 4993,46 грн. штрафу
(процентна складова) за невиконання
вимог договору підлягають задоволенню.

Згідно з п.5.1 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, який є
складовою частиною кредитного
договору, при порушенні позичальником
будь-якого із зобов»язань,
передбачених заявою позичальника та
п.п.3.2.2., 3.2.3. даних Умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов»язується сплатити банку пеню в
розмірі1,25 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочки платежу.

Як вбачається із змісту кредитного
договору, такі види неустойки як штраф
і пеня передбачені за порушення
позичальником різних умов кредитного
договору.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК
України).

Відповідачка просила суд першої
інстанції застосувати до позовних
вимог про стягнення пені строк
позовної давності в один рік
відповідно до положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

В пункті 5.5. Умов сторони узгодили,
що термін позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за кредитним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років, що відповідає
положенням статті 259 Цивільного
кодексу України.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що банк звернувся до суду з позовними
вимогами про стягнення пені в межах
строку позовної давності, збільшеного
за домовленістю сторін кредитного
договору.

За заявою відповідачки суд зменшив
розмір пені на підставі ч.3 ст. 551 ЦК
України до 7 000 грн., пославшись на те, що
це не завдасть шкоду позивачу.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду помилковим, оскільки суд дійшов
його в порушення вимог ст.212 ЦПК України
без належної оцінки доказів.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він
значноперевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У п.27 постанови №5 від 30 березня
2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин», пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що положення частини
третьої статті 511 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача.

У заяві про зменшення розміру пені
до 7000 грн. відповідачка посилалася на
те, що він є завищеним та
несправедливим, оскільки сума
споживчого кредиту, яку вона не
повернула банку, становить лише 14500
грн., а також просила врахувати її
майновий стан, зокрема те, що вона
втратила роботу, а тому не мала
можливості сплачувати кредит.

На підтвердження своїх доводів
відповідачка надала копію свідоцтва
про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дочки
ОСОБА_5, а також копію трудової книжки, з
якої вбачається, що відповідачка не
працювала з 10 лютого до 05 липня 2012 року
та з 07 квітня до 05 червня 2014 року, в обох
випадках була звільнена з роботи на
підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за
угодою сторін, з 05 червня 2014 року працює
начальником відділення № 34 ПАТ
«ВіЕйБіБанк». Довідку про доходи
відповідачка не надала.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що у суду першої інстанції були
підстави для зменшення розміру пені у
зв'язку з тим, що її розмір значно
перевищує розмір збитків, але не на
таку значну суму, яка більш як удвічі
менша за розмір завданих банку збитків.
Крім того, суд не зважив на те, що
передбачений кредитним договором
розмір неустойки фактично компенсує
незначний розмір річних відсотків за
користування кредитом, який складає
0,12%. До того ж, не можна вважати
доведеними доводи відповідачки щодо
неможливості виконання умов
кредитного договору у зв'язку із важким
матеріальним становищем.

За таких обставин колегія
суддів вважає, що рішення в частині
зменшення розміру пені підлягає зміні
на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, а
визначена судом сума пені - збільшенню
до 15000 грн. зважаючи на розмір завданих
банку збитків.

Відповідно до ч.6 ст.88 ЦПК України
підлягає збільшенню розмір судових
витрат, що підлягають стягненню з
відповідачки на користь позивача з 407,52
грн. до 487,52 грн., виходячи із загального
розміру заборгованості за кредитом в
сумі 48752,43 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 16 вересня 2014 року
змінити, збільшити розмір пені із 7000
(сім тисяч) грн. до 15000 (п'ятнадцять тисяч
) грн., а також розмір судових витрат із
407 (чотириста сім) грн. 52 коп. до 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 52 коп.,
що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на
користь публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк».

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді