АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа 214/7565/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/1866/К/14
Доповідач - Остапенко
УХВАЛА

Іменем України

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Остапенко В.О.

суддів: Митрофанової Л.В.,
Савіної Г.О.

при секретарі: Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 24 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення штрафу, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про визнання
договору надання послуг недійсним, -

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_4.

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ФОП ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3, про
стягнення штрафу, посилаючись на те, що
02.07.2013 року між ним та ОСОБА_3 було
укладено договір про надання
посередницьких послуг з продажу
об'єкту нерухомості, квартири АДРЕСА_1,
за винагороду в розмірі 4075,00 грн.

В той же день між відповідачем та
покупцем у присутності позивача було
укладено договір завдатку, в рахунок
забезпечення підписання основного
договору купівлі-продажу, який повинен
був бути укладений до 20.09.2013р.,
відповідач умови договору не виконав у
зв'язку з чи позивач змушений
звернутися до суду з даним позовом.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_2
про визнання договору від 02.07.2013 року
про надання послуг недійсним.

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що 02.07.2013 року між сторонами
було укладено договір про надання
посередницьких послуг з продажу
об'єкту нерухомості. Згідно до даного
договору, виконавцем є ФОП ОСОБА_2, а
замовником ОСОБА_3 У той же день між ним
та покупцем у присутності ОСОБА_2 було
укладено договір завдатку. Зазначений
договір купівлі-продажу між ним та
ОСОБА_5 до 20.09.2013р. укладено не було, що є
порушенням вимог договору про надання
послуг від 02.07.2013р. зі сторони ОСОБА_2

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2014 року
описку в якому виправлено ухвалою
суду від 16.09.2014 року та 20.11.2014 року в
задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про стягнення штрафу в
розмірі 11 817 грн. 50 коп. - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ФОП
ОСОБА_2 про визнання договору про
надання послуг недійсним задоволено
частково.

Визнано договір від 02 липня 2014 року про
надання послуг ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 -
недійсним

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
в рахунок відшкодування судових витрат
243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог та відмову
у задоволені зустрічних позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, судом не взято до уваги, що під
час виконання позивачем умов договору
відповідачем продану квартиру іншій
особі чим порушено умови даного
договору, а тому у відповідності до п. 5.3
зобов`язаний сплатити штраф у розмірі
10% вартості об`єкту.

При задоволенні зустрічних позовних
вимог суд першої інстанції посилається
на ЗУ «Про захист прав споживачів»,
який передбачає визнання недійсним
лише певних умов договору, а не весь
договір в цілому.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.07.2013 року між
ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір
про надання послуг. відповідно до умов
якого виконавець приймає на себе
зобов'язання надавати замовнику
посередницькі послуги з продажу
об'єкта нерухомості квартири АДРЕСА_1 у
відповідності з вимогами замовника, а
також всіляко сприяти укладенню
договору купівлі-продажу даного
об'єкту нерухомості.

Цього ж дня між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було
укладено договір завдатку відповідно
до якого ОСОБА_5 передав ОСОБА_3, а той в
свою чергу прийняв від покупця
завдаток у розмірі 3 000 грн., що в
еквіваленті становить 368 доларів США в
рахунок належної суми у розмірі 118 175
грн., еквівалентної 14 500 доларів США за
договором купівлі-продажу майна, що
належить ОСОБА_3, які зобов'язується
оплатити продавцю повністю під час
підписання договору купівлі-продажу,
який за згодою повинен бути укладений
не пізніше 20.09.2013 року.

14.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.

19 вересня 2013 року ФОП ОСОБА_2, на адресу
відповідача було направлено досудову
вимогу про оплату послуг з продажу
об'єкту нерухомості.

Задовольняючи частково зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання
договору про надання послуг недійсним,
суд першої інстанції виходив з того, що
укладений договір не відповідає
вимогам закону, в зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог ФОП ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Суд вірно встановив обставини
справи, дав їм належну оцінку і
обґрунтовано, відповідно до норм
матеріального та процесуального
закону відмовив позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

До договорів про надання послуг
застосовуються загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Предметом договору про надання послуг
є вчинення виконавцем певних дій або
здійснення певної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи що
02.07.2013 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено договір про надання послуг,
відповідно до умов якого виконавець
приймає на себе зобов'язання надавати
замовнику посередницькі послуги з
продажу об'єкта нерухомості квартири
АДРЕСА_1 у відповідності з вимогами
замовника, а також всіляко сприяти
укладенню договору купівлі-продажу
даного об'єкту нерухомості.

Згідно договору завдатку укладеного
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_5 передав
ОСОБА_3, а той в свою чергу прийняв від
покупця завдаток у розмірі 3 000 грн., що в
еквіваленті становить 368 доларів США в
рахунок належної суми у розмірі 118 175
грн., еквівалентної 14 500 доларів США за
договором купівлі-продажу майна, що
належить ОСОБА_3, які зобов'язується
оплатити продавцю повністю під час
підписання договору купівлі-продажу,
який за згодою повинен бути укладений
не пізніше 20.09.2013 року.

14.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.

Згідно розписки наданої ОСОБА_5
претензій до ОСОБА_3 щодо завдатку, він
немає (а.с.26).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку, що
відповідач не скористався послугами
позивача при здійсненні продажу
належної йому квартири та позивачем не
надано доказів понесених ним витрат на
виконання умов даного договору.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами), вимог,
які встановлені, в тому числі, ч. 1
статті 203 цього Кодексу.

З аналізу зазначених норм, вбачається,
що зміст правочину відповідно до ч.1 ст.
203 ЦК України, не повинен порушувати
положень як законів, так і інших
нормативно-правових актів, прийнятих
на основі Конституції України.

Згідно ст.. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів»
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Відповідно до ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
Несправедливими є, зокрема, умови
договору про: 1) звільнення або
обмеження юридичної відповідальності
продавця (виконавця, виробника) у разі
смерті або ушкодження здоров'я
споживача, спричинених діями чи
бездіяльністю продавця (виконавця,
виробника); 2) виключення або обмеження
прав споживача стосовно продавця
(виконавця, виробника) або третьої
особи у разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
продавцем (виконавцем, виробником)
договірних зобов'язань, включаючи
умови про взаємозалік, зобов'язання
споживача з оплати та його вимог у разі
порушення договору з боку продавця
(виконавця, виробника); 3) встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця; 4) надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору; 5)
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором; 6) надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права
розірвати договір із споживачем на
власний розсуд, якщо споживачеві таке
право не надається; 7) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права не
повертати кошти на оплату ненаданої
продукції у разі розірвання договору з
ініціативи продавця (виконавця,
виробника); 8) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права розірвати
договір, укладений на невизначений
строк із споживачем без повідомлення
його про це, крім випадків,
установлених законом; 9) установлення
невиправдано малого строку для надання
споживачем згоди на продовження дії
договору, укладеного на визначений
строк, з автоматичним продовженням
такого договору, якщо споживач не
висловить відповідного наміру; 10)
установлення обов'язкових для
споживача умов, з якими він не мав
реальної можливості ознайомитися
перед укладенням договору; 11) надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права в
односторонньому порядку змінювати
умови договору на власний розсуд або на
підставах, не зазначених у договорі; 12)
надання продавцю (виконавцю, виробнику)
права в односторонньому порядку
змінювати характеристики продукції, що
є предметом договору; 13) визначення
ціни товару на момент його поставки
споживачеві або надання продавцю
(виконавцю, виробнику) можливості
збільшувати ціну без надання
споживачеві права розірвати договір у
разі збільшення ціни порівняно з тією,
що була погоджена на момент укладення
договору; 14) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права визначати
відповідність продукції умовам
договору або надання йому виключного
права щодо тлумачення договору; 15)
обмеження відповідальності продавця
(виконавця, виробника) стосовно
зобов'язань, прийнятих його агентами,
або обумовлення прийняття ним таких
зобов'язань додержанням зайвих
формальностей; 16) встановлення
обов'язку споживача виконати всі
зобов'язання, навіть якщо продавець
(виконавець, виробник) не виконає своїх;
17) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права передавати свої права
та обов'язки за договором третій особі,
якщо це може стати наслідком зменшення
гарантій, що виникають за договором для
споживача, без його згоди.

Отже, визначення поняття
"несправедливі умови договору"
закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону,
згідно якого умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача..

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
наявність підстав для застосування
вказаних положень Закону, пославшись
на те що, п. 3.2 договору обмежує право
споживача послуг ОСОБА_3 на отримання
вільного вибору послуг, забороняє
відповідачеві укладати правочини
самостійно або через третіх осіб, без
участі виконавця, а тому має ознаки
несправедливого, наслідком такого
договору є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що укладений між ФОП ОСОБА_2
та ОСОБА_3 договір про надання послуг за
змістом суперечить Конституції
України, Цивільному Кодексу та ЗУ «Про
захист прав споживачів», а тому повинен
бути визнаний недійсним.

В зв'язку з чим, підстави для стягнення
з ОСОБА_3 штрафу у відповідності до п. 5.3
договору про надання послуг, відсутні,
що спростовує доводи апеляційної
скарги в цій частині.

Інші доводи викладені в апеляційній
скарзі не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді: /підписи/