Справа № 441/1697/13
Головуючий у 1 інстанції:
Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/4960/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького
Д.І.,

секретаря- Матяш С.І.,

з участю представника апелянта -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Городоцького
районного суду Львівської області від
03 грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

в с т а
н о в и л а:

У квітні 2009 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк",
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Дельта Банк" на
підставі договору про передачу активів
та кредитних зобов'язань Укрпромбанку
на користь Дельта Банку, звернулось до
суду з позовом, уточненим під час
розгляду справи, з остаточними
вимогами (а.с.206 т.2) про солідарне
стягнення з відповідачів
заборгованості за кредитним договором
від 30 січня 2008 року, укладеним між ТОВ
"Український промисловий банк" та
ОСОБА_5, виконання зобов"язань за яким
забезпечено порукою ОСОБА_3 та ОСОБА_6, у
розмірі 553 175 грн. 89 коп. та понесених
позивачем судових витрат у розмірі 1730
гривень.

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 03 грудня 2013 року
вказаний вище позов задоволено,
стягнуто солідарно з відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в користь ПАТ
"Дельта Банк" 553 175 грн. 89 коп.
заборгованості за кредитним договором
№5-0211003/ФКВ-08 від 30 січня 2008 року та 1730
грн. 00 коп. судових витрат, а всього 554905
грн. 89 коп.

Рішенням Апеляційного суду
Львівської області від 10 червня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено
частково.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 03 грудня 2013 року
змінено в частині визначення порядку
стягнення коштів та судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить
його скасувати з підстав порушення
норм матеріального та процесуального
права і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що
при ухваленні рішення суд допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, зокрема, суд
прийняв неналежні докази, а саме,
докази, які суперечать один одному.
Крім того, суд не звернув увагу на той
факт, що в ході розгляду справи було
змінено підставу позову, що за
приписами ЦПК України не допускається.

Зазначає, що судом не звернуто уваги на
те, що у відповідності до вимог ст. 559 ЦК
України договори поруки припинилися.

В матеріалах справи відсутні докази
переходу права вимоги від ТзОВ
«Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а
відтак в цій частині рішення суду є
незаконним.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим,
що у суду не було правових підстав для
задоволення вимоги ПАТ "Дельта Банк"
про солідарне стягнення з поручителів
у його користь заборгованості за
кредитним договором, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
переходу до нього права вимоги від ТОВ
"Український промисловий банк" за
кредитним договором та договорами
поруки. На думку апелянта,
підтвердженням відсутності права
вимоги ПАТ "Дельта Банк" до поручителів
є те, що в переліку активів, які
містяться у додатку № 2 до договору про
передачу активів та кредитних
зобов"язань "Укрпромбанку" на користь
"Дельта Банку" від 13 червня 2010 року,
договорів поруки та поручителів не
зазначено. На цій підставі апелянт
вважає договір про передачу активів та
кредитних зобов"язань в частині
передачі права вимоги до поручителів
неукладеним.

Окрім того, вважає, що вимоги до
поручителів є безпідставними, оскільки
їх ніхто не повідомляв про зміну
кредитора з дотриманням вимог ст. 517 ЦК
України і договори поруки припинили
свою дію.

Безпідставними апелянт вважає й
вимоги, звернені ПАТ "Дельта Банк" до
неї, як до поручителя, оскільки вона не
одержувала від кредитора письмового
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги новому кредитору із
визначенням грошової вимоги, яка
підлягала виконанню, та самого
кредитора, до якого перейшло право
вимоги за кредитним договором.

Просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_2 в
підтримання мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
Апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11
Постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 11 роз»яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог
закону дотримався не в повній мірі і
ухвалив судове рішення, яке цим
вимогам відповідає лише частково.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст.11, 15 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Права та обов»язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Обставини визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які що мають
значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що 30 січня 2008 року
між ТОВ "Український промисловий банк"
(кредитодавцем) та ОСОБА_5
(позичальником) укладено кредитний
договір № 5-0211003/ФКВ-08, за умовами якого
банк надав позичальникові кредит у
розмірі 55 200,00 доларів США, який
останній зобов"язаний повернути у
строк до 27 січня 2023 року зі сплатою 12%
річних за користування кредитом шляхом
внесення щомісячних платежів у розмірі
та у строки, визначені цим договором та
додатком № 1 до договору (а.с.3-6 т.1).

Виконання зобов"язань за кредитним
договором забезпечено іпотекою на
підставі іпотечного договору №
5-0211003/Zфквіп-08, укладеного між ТОВ
"Український промисловий банк"
(іпотекодержателем) та відповідачем
ОСОБА_5 (іпотекодавцем), згідно з
умовами якого в іпотеку банку передано
житловий будинок з приналежними до
нього господарськими будівлями та
спорудами, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.7-11 т.1); порукою відповідача
ОСОБА_3 на підставі договору поруки
№5-0211003/ZФПор-08-1 від 30 січня 2008 року,
укладеного між нею та ТОВ "Український
промисловий банк" (а.с.12 т.1), та порукою
відповідача ОСОБА_6 на підставі
договору поруки №5-0211003/ZФПор-08-2 від 30
січня 2008 року, укладеного між ним та ТОВ
"Український промисловий банк" (а.с.13
т.1).

У відповідності до п. п. 4. 3. 4, 6. 2
кредитного договору, кредитодавець має
право достроково стягнути примусово (в
т.ч. шляхом звернення стягнення на
заставне майно, стягнення
заборгованості з поручителів,
іпотекодавців тощо та/або шляхом
договірного списання) всю
заборгованість за кредитним договором
(тіло кредиту, проценти за користування
ним, комісії, штрафні санкції та інші
платежі позичальника) у випадку
порушення позичальником строків
платежів, що встановлені договором, та
невиконання ним вимоги банку про
дострокове повернення всієї суми
кредиту протягом тридцяти календарних
днів з дати отримання позичальником
відповідної вимоги від Банку

З матеріалів справи (а.с.14, 15 т.1)
вбачається, що кредитодавцем було
направлено відповідачу ОСОБА_5
письмову вимогу № 187 від 19 січня 2009 року
про дострокове повернення всієї суми
кредиту, яку останній отримав 23 січня
2009 року.

Однак, у встановлений у договорі строк
він її не виконав, а тому ТОВ
"Укрпромбанк" законно пред"явило вимогу
до відповідача ОСОБА_5, як до
позичальника, та до відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_6, як до поручителів,
звернувшись до суду з указаним позовом.

Посилання апелянта на те, що порука
припинилася, є безпідставними,
оскільки ТОВ "Укрпромбанк", звернувшись
до суду з вказаним позовом у квітні 2009
року, пред"явив вимогу до поручителів з
дотриманням шестимісячного строку,
визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України,
початок перебігу якого слід
обраховувати з моменту настання права
кредитодавця на дострокове повернення
всієї суми кредиту, тобто після
закінчення тридцятиденного строку з
моменту отримання позичальником
письмової вимоги банку.

У відповідності до ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов"язанні може бути
змінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов"язанні в обсязі та на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України,
заміна кредитора у зобов"язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Під час розгляду даної справи в суді, 30
червня 2010 року між ПАТ "Дельта Банк", ТОВ
"Український промисловий банк" та
Національним банком України на
підставі закону України "Про банки і
банківську діяльність", постанови
правління Національного банку України
№ 369 "Про затвердження Положення про
застосування Національним банком
України заходів впливу за порушення
банківського законодавства" від 28
серпня 2001 року, Порядку відчуження
майна (активів) ТОВ "Укрпромбанк",
переданого в забезпечення
Національного банку України за
кредитами рефінансування та
стабілізаційними кредитами з
одночасним передаванням його
зобов"язань за цими кредитами,
погодженого постановою правління
Національного банку України № 200 від 15
квітня 2010 року, рішення конкурсної
комісії про визнання Дельта Банку
переможцем конкурсу з передачі активів
та кредитних зобов"язань Укрпромбанку,
погодженого рішенням правління
Національного банку України (постанова
№ 265/БТ від 08 червня 2010 року), було
укладено договір про передачу активів
та кредитних зобов'язань Укрпромбанку
на користь Дельта Банку (а.с.220-231 т.1, 30-33
т.2, 35-46 т.3).

Згідно з п.1. 2 цього договору, до активів
Укрпромбанку, зокрема, належать
майнові права вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами,
укладеними з боржниками (позичальники
Укрпромбанку за кредитними договорами
та іпотекодавці (заставодавці),
поручителі за забезпечувальними
договорами, укладеними з Укрпромбанком
(п.1.6 договору), включаючи проценти,
неустойки та комісійні винагороди, що
будуть сплачені за користування
кредитами згідно з умовами відповідних
договорів, починаючи з настання
терміну передачі кредитних
зобов"язань, передбаченого п.8.1 цього
договору, згідно з яким переведення
боргу за кредитними зобов"язаннями на
користь «Дельта Банку» здійснюється
наступного робочого дня після набрання
чинності цим договором.

У відповідності до п. 1 .7, п. 4. 1 договору,
в порядку, в обсязі та на умовах,
визначених цим договором, Укрпромбанк
передає (відступає) «Дельта Банку»
права вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами, що
забезпечують виконання кредитних
зобов"язань перед Національним банком
(кредитні договори, договори застави
(іпотеки), поруки, укладені
Укрпромбанком з боржниками, права
вимоги за якими передані в заставу
Національного банку і забезпечують
виконання «Укрпромбанком» кредитних
зобов"язань перед Національним банком),
внаслідок чого «Дельта Банк» замінює
Укрпромбанк як кредитора (стає новим
кредитором по відношенню до боржників
Укрпромбанку) у зазначених
зобов"язаннях, які випливають з
кредитних та забезпечувальних
договорів, перелік яких наведений у
Додатку №2 до цього договору. При цьому,
передача у такий спосіб до нового
кредитора права вимоги не вимагає
отримання згоди від боржників.

Внаслідок передачі «Укрпромбанком»
«Дельта Банку» прав вимоги до
боржників, «Дельта Банку» переходить
(відступається) право вимагати (замість
Укрпромбанку) від боржників повного,
належного та реального виконання
обов"язків за кредитним та
забезпечувальними договорами (п.4.2
договору).

У власність ПАТ «Дельта Банк»
переходять (відступаються) права
вимоги за зобов"язаннями, визначеними в
п. п.1.7, 4. 1 цього договору, в обсязі та на
умовах, що існували на момент
переведення прав (п.4.3 договору).

Передача права вимоги «Укрпромбанку»
на користь «Дельта Банку» здійснюється
одночасно з переведенням боргу за
кредитними зобов"язаннями
Укрпромбанку перед Національним
банком за кредитами рефінансування і
стабілізаційними кредитами на користь
«Дельта Банку» (п.8.2), тобто наступного
робочого дня після набрання чинності
цим договором.

У відповідності п.11.1 договору, цей
договір вважається укладеним і набирає
чинності в день його підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення відбитками їх печаток та
нотаріального посвідчення.

У відповідності до п. 8. 5 договору, факт
переведення боргу за кредитними
зобов"язаннями, а також факт передачі
прав вимоги Укрпромбанком на користь
Дельта Банку підтверджується 01 липня
2010 року шляхом підписання
Укрпромбанком та Дельта Банком
відповідних актів звірки.

Такий акт звірки від 01 липня 2010 року
щодо передачі права вимоги за вказаним
вище кредитним договором на вимогу
апеляційному суду надав позивач (а.с.59
т.3).

Згідно з Додатком № 2 до вказаного вище
договору про передачу активів та
кредитних зобов"язань (а.с.31 т.2), в
переліку кредитних договорів, право
вимоги за яким «Укрпромбанк» передав
«Дельта Банку», є кредитний договір
№5-0211003/ФКВ-08, укладений 30 січня 2008 року
між ТОВ "Український промисловий банк"
та відповідачем ОСОБА_5, а також
зазначено забезпечувальні договори:
договір іпотеки нерухомого майна
(житлового будинку заставною вартістю
328 100 грн.) та два договори поруки.

В цьому додатку також зазначено
фактичний розмір невиконаного
позичальником ОСОБА_5 грошового
зобов"язання за кредитним договором у
валюті кредиту станом на 01 червня 2010
року, яке існувало на момент підписання
договору, а саме: 70 276,85 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становило 500 567
грн. 18 коп.

Згідно з остаточними вимогами позивача
(а.с.206 т.2), станом на 29 квітня 2011 року,
заборгованість за кредитним договором,
яку суд першої інстанції стягнув з
відповідачів, складала в еквіваленті
до національної валюти України (за
офіційним курсом НБУ: 100 доларів США -
796,54 грн.) 553 175 грн. 89 коп., з якої: 52 439,97
доларів США - заборгованість по тілу
кредиту, 15436,05 доларів США -
заборгованість по процентах за
користування кредитом, 12 516 грн. 24 коп. -
заборгованість по комісії за
управління кредитом.

При цьому, заборгованість по тілу
кредиту станом, як на момент
пред"явлення позову первісним
кредитором (а.с.16 т.1), так і на момент
переходу права вимоги за вказаним вище
договором, а також на момент останнього
уточнення позовних вимог новим
кредитором, становила 52439,97 доларів США.

Розмір заборгованості за оскаржуваним
рішенням суду збільшився за рахунок
інших визначених кредитним договором
платежів, право на стягнення яких має
новий кредитор відповідно до норми ст.
514 ЦК України, а саме: за рахунок
процентів за користування кредитом та
комісії. Гривневий еквівалент
заборгованості визначався із
врахуванням офіційного курсу долара до
гривні, який теж змінювався.

У відповідності до ч. 1 ст. 517 ЦК України,
первісний кредитор у зобов"язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

У відповідності до п. 4. 5 договору,
передача всіх документів, які
засвідчують права вимоги за кредитними
та забезпечувальними договорами, та
інформації, яка є важливою для їх
здійснення (оригінали договорів, копії
правовстановлюючих документів на
предмети застави (іпотеки) за
забезпечувальними договорами,
документи стосовно боржників та інші
документи), здійснюється впродовж
трьох місяців з дати набрання чинності
договором, а факт їхньої передачі
підтверджується шляхом підписання
Дельта Банком та Укрпромбанком
відповідного акту прийому-передачі
документів.

Такий акт приймання-передачі кредитних
договорів, іпотечних договорів та
договорів поруки, позичальником
(іпотекодавцем) та поручителями за
якими є відповідачі у даній справі, був
підписаний та скріплений печатками
представників « Дельта Банку» та
«Укрпромбанку» 08 вересня 2010 року (а.с.24
т.3).

Таким чином, враховуючи положення ст.
ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України, п п.1.7, 4.1, 4.3
вказаного вище договору про передачу
активів та кредитних зобов"язань,
вимога ПАТ "Дельта Банк" про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка станом на 29 квітня 2011 року складала
в еквіваленті до національної валюти
України (за офіційним курсом НБУ: 100
доларів США - 796,54 грн.) 553 175 грн. 89 коп., з
якої: 52 439,97 доларів США -
заборгованість по тілу кредиту, 15 436,05
доларів США - заборгованість по
процентах за користування кредитом, 12
516 грн. 24 коп. - заборгованість по
комісії за управління кредитом, - є
законною, оскільки на підставі
договору від 30 червня 2010 року,
укладеного між ПАТ "Дельта Банк", ТОВ
"Український промисловий банк" та
Національним банком України, про
передачу активів та кредитних
зобов'язань Укрпромбанку на користь
Дельта Банку у власність Дельта Банку
перейшло право вимоги за
зобов"язаннями, які випливають з
кредитного договору, позичальником та
іпотекодавцем за яким є відповідач
ОСОБА_5, та договорів поруки,
поручителями за якими є відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_6, в обсязі та на умовах,
що існували на момент переведення прав,
а саме: право на стягнення
заборгованості по тілу кредиту,
процентах за користування ним, комісії
за управління кредитом тощо.

Посилання апелянта на те, що оскільки в
Додатку № 2 до договору немає
відомостей щодо поручителів та не
вказано номери договорів поруки, а тому
до ПАТ "Дельта Банк" не перейшло право
вимоги до поручителів, є
безпідставними, оскільки в додатку
зазначено про наявність двох договорів
поруки по забезпеченню виконання
боржником ОСОБА_5 зобов"язань за
кредитним договором від 30 січня 2008
року. Окрім того, договори поруки (із
зазначенням їх номерів та дат
укладення) вказані у наведеному вище
акті-приймання передачі договорів від
08 вересня 2010 року. До того ж, щодо інших
кредитних договорів, які містяться в
переліку цього додатку, то у
відповідних графах додатку теж лише
зазначено "договір поруки" без прізвищ
самих поручителів.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо
боржник не був письмово повідомлений
про заміну кредитора у зобов"язанні,
новий кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків.

У відповідності до ч. 2 ст. 517 ЦК України,
боржник має право не виконувати свого
обов"язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов"язанні.

Пунктом 4. 8. 1 договору про передачу
активів та кредитних зобов'язань
«Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта
Банку» визначено, що ПАТ «Дельта Банк»
та «Укрпромбанк» зобов"язані письмово
повідомити боржника про передачу
«Укрпромбанком» ПАТ «Дельта Банку»
відповідних прав вимоги шляхом
направлення йому спільного
повідомлення за формою, узгодженою між
ними в усіх істотних аспектах впродовж
п"яти робочих днів з дати укладення
цього договору.

Згідно з п.4.8.2 цього договору,
повідомлення, вказані у п.4.8.1 договору,
направляються рекомендованими листами
з повідомленням про вручення або
цінними листами з описом вкладення.
Направлення вказаних повідомлень
здійснюється за рахунок ПАТ «Дельта
Банк».

Крім цього, встановлено, що спільним
повідомленням ТОВ "Укрпромбанк", в
особі його ліквідатора, та ПАТ "Дельта
Банк", в особі голови Ради директорів
банку, на адресу відповідача ОСОБА_5
було направлено рекомендований лист з
письмовим повідомленням про заміну
кредитора із посиланням на правову
підставу такої заміни та із
зазначенням найменування нового
кредитора й інших даних, необхідних для
здійснення боржником платежів новому
кредитору (а.с.107, 232 т.1, 28, 29 т.2), яке
відповідач ОСОБА_5 отримав 17 липня 2010
року (а.с.105 т.1).

Таким чином, новий кредитор виконав
свій обов"язок щодо письмового
повідомлення боржника ОСОБА_5 у
встановленій договором про передачу
активів та кредитних зобов'язань формі.

Враховуючи те, що законодавець не
визначає форми та змісту письмового
повідомлення, дотримання яких було б
обов"язковим для кредиторів, а лише
зазначає про несприятливі для нового
кредитора наслідки у випадку ненадання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов"язанні, а саме:
право боржника не виконувати свого
обов"язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов"язанні (ч.
2 ст. 517 ЦК), а також з урахуванням тих
обставин, що: по-перше, заміна кредитора
відбулась під час розгляду даної
справи за позовом первісного кредитора
до відповідачів про дострокове
стягнення всієї суми заборгованості за
вказаним вище кредитним договором з
дотриманням вимог закону та умов
кредитного договору щодо надіслання
письмової вимоги позичальнику та з
дотриманням вимог закону щодо
пред"явлення такої вимоги поручителям
у шестимісячний строк, по-друге, що
боржники (відповідачі у даній справі)
не подавали своїх заперечень щодо
розміру заборгованості як ні
первісному кредиторові, так і ні новому
кредиторові, і по-третє, що факт набуття
у власність ПАТ «Дельта Банку» права
вимоги за зобов"язаннями, які
випливають з кредитного договору та
договорів поруки, яке перейшло від
первісного кредитора, встановлений під
час розгляду даної справи наведеними
вище письмовими доказами, - тому
посилання апелянта на те, що позовні
вимоги, звернені до відповідачів, не
підлягають задоволенню у зв"язку з
ненаданням боржнику та поручителям
новим кредитором на його письмову
вимогу доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов"язанні, є
безпідставними.

Окрім того, як правильно зазначив суд
першої інстанції, відповідачі своїх
зобов"язань за вказаним вище кредитним
договором не виконували ні на користь
первісного кредитора, ні на користь
нового, з моменту пред"явлення до них
позову первісним кредитором -
"Укрпромбанком", і на спростування цієї
обставини стороною апелянта не було
надано жодного письмового доказу, хоча
ненадання, як стверджує відповідач
ОСОБА_3 доказів переходу прав у
зобов"язанні, не перешкоджало виконати
кредитні зобов"язання перед первіснмим
кредитором.

Так, пунктом 4.10 договору про передачу
активів та кредитних зобов'язань
Укрпромбанку на користь ПАТ «Дельта
Банку» визначено, що всі платежі,
отримані «Укрпромбанком» за правами
вимоги, вказаними у Додатку № 2 до цього
договору, починаючи з терміну,
визначеного в п. 8.2 цього договору,
вважаються такими, що отримані
Укпромбанком, як комерційним
представником ПАТ «Дельта Банку» (з
урахуванням визначення комерційного
представництва наведено в ст. 243 ЦК
України) включно для їх подальшого
перерахування на користь ПАТ « Дельта
Банку».

Слід також врахувати, що до розміру
заборгованості, складеної новим
кредитором, не входить пеня, як вид
відповідальності боржника за
прострочення виконання зобов"язання за
кредитним договором, не стягнення якої
могло б бути саме тим несприятливим
наслідком для нового кредитора у разі
невиконання ним обов"язку про
повідомлення боржників про заміну
кредитора та/або не надання на вимогу
боржника доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов"язанні.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов законного та обгрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для стягнення у користь ПАТ
"Дельта Банк" заборгованості за
кредитним договором від 30 січня 2008 року
у розмірі 553 175 грн. 89 коп.

Проте, суд допустився порушення норм
матеріального права щодо солідарного
стягнення цієї заборгованості зі всіх
відповідачів.

У відповідності до положень ст. 541 ЦК
України, солідарний обов"язок або
солідарна вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов"язання.

У разі солідарного обов"язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов"язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК).

Правові наслідки порушення
зобов"язання, забезпеченого порукою,
передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов"язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції не звернув увагу
на те, що зміст вказаної норми вбачає
можливість встановлення поруки щодо
виконання одного й того ж зобов"язання
одночасно з боку декількох осіб. Однак,
така порука виникає лише на підставі її
спільного надання у формі укладення
одного договору декількома
поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК) та лише у
випадку укладення одного договору
декількома поручителями (спільна
порука) поручителі відповідають перед
кредитором солідарно з боржником та
солідарно між собою.

Таким чином, законом не заборонено
укладення й кількох договорів поруки
на виконання того самого зобов"язання,
проте, в цьому випадку норма ч. 3 ст. 554 ЦК
України не застосовується, оскільки
поручителі не несуть у такому разі
солідарної відповідальності між собою,
а тому не можна вважати поруку їхньою
спільною відповідальністю. За таких
обставин, кредитор має право пред"явити
вимогу до кожного з поручителів на
підставі відповідного договору, але
поручитель, що виконав зобов"язання, не
може висунути вимогу до іншого
поручителя на предмет розподілу
відповідальності перед кредитором.

Отже, стягуючи з боржника та
поручителів у солідарному порядку суму
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції не звернув увагу
на те, що в даному випадку норма ч. 3 ст.
554 ЦК України застосована бути не може і
поручителі не несуть солідарної
відповідальності, так як відсутня їх
спільна порука, оскільки укладено
окремі договори поруки. Солідарна
відповідальність поручителя з
позичальником в такому випадку має
місце за кожним договором поруки
окремо.

За таких обставин, оскаржуване рішення
суду необхідно змінити в частині
визначення порядку стягнення коштів,
стягнувши вказану суму заборгованості
за кредитним договором у користь
позивача солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
і солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Неправильним є також висновок суду
першої інстанції про солідарне
стягнення з відповідачів у користь
позивача судових витрат по сплаті
судового збору у розмірі 1700 гривень та
витрат з інформаційного розгляду
справи у розмірі 30 гривень, оскільки
процесуальним законом не встановлено
солідарного обов"язку відповідачів у
справі по сплаті судових витрат, а тому
рішення суду необхідно в цій частині
теж змінити, стягнувши з кожного з
відповідачів у користь позивача по 576
гривень 70 копійок судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4,
313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 03 грудня 2013 року
змінити в частині визначення порядку
стягнення коштів та судових витрат.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" заборгованість за
кредитним договором №5-0211003/ФКВ-08 від 30
січня 2008 року в розмірі 553 175 (п"ятсот
п"ятдесят три тисячі сто сімдесят п"ять)
гривень 89 копійок, з якої: 52 439,97 доларів
США, що в еквіваленті до національної
валюти України становить 417705 гривень 34
копійки, - заборгованість по тілу
кредиту, 15 436,05 доларів США, що в
еквіваленті до національної валюти
України становить 122 954 гривень 31
копійку, - заборгованість по процентах
за користування кредитом, 12 516 гривень 24
копійки - заборгованість по комісії за
управління кредитом.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в
користь Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" по 576 гривень 70
копійок судових витрат з кожного.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.