У Х В А Л А

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Публічного акціонерного товариства
«Креді Агріколь Банк» про припинення
договору поруки, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 05 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 28 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому
просила визнати договір поруки,
укладений 02 липня 2007 року між нею та
Акціонерним товариством
«Індустріально-експортний банк»
(далі - АТ «Індустріально-експортний
банк»), правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Креді
Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді
Агріколь Банк»), на забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_4 за
кредитним договором від 02 липня 2007 року
№ 128/07-ф, припиненим.

Посилалась на те, що після
укладення договору поруки, банк та
позичальник ОСОБА_4 без її згоди
внесли зміни до кредитного договору,
за зобов'язанням якого вона виступала
поручителем, внаслідок чого збільшився
обсяг її відповідальності.

Рішенням Сихівського районного
суду м. Львова від 05 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 28 листопада 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалені у справі судові рішення
просить скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що при
підписанні договору про внесення змін
та доповнень № 1 до кредитного договору
від 02 липня 2007 року № 128/07-ф обсяг
відповідальності ОСОБА_4 не
збільшився, оскільки збільшення строку
користування кредитом призвело до
того, що розмір місячного платежу за
графіком повернення кредиту зменшився,
відповідно і не збільшився обсяг
відповідальності поручителя.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що 02 липня 2007
року між АТ «Індустріально-експортний
банк» та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 128/07-ф,
згідно з умовами якого банк надав
позичальнику кредит у розмірі 800 тис.
доларів США зі сплатою 12,8 % річних за
користування кредитними коштами, а
останній зобов'язався повернути
кредит та сплатити проценти за його
користування до 30 червня 2017 року.

Із метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 02 липня 2007 року між АТ
«Індустріально-експортний банк» та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки,
згідно з умовами якого остання взяла на
себе зобов'язання у випадку
неналежного виконання боржником
зобов'язань за зазначеним кредитним
договором відповідати перед банком
нарівні з боржником як солідарний
боржник (п. 2.1. договору поруки).

10 грудня 2009 року між ПАТ
«Індустріально-експортний банк» та
ОСОБА_4 було укладено договір про
внесення змін та доповнень № 1 до
кредитного договору від 02 липня 2007 року
№ 128/07-ф, згідно з умовами якого було
продовжено строк користування
кредитом до 01 серпня 2031 року.

Обґрунтовуючи підстави позову,
ОСОБА_3 посилалась на те, що 10
грудня 2009 року банк та позичальник без
її згоди внесли вказані зміни до
кредитного договору щодо відстрочення
виконання зобов'язання, за
зобов'язанням якого вона виступала
поручителем, внаслідок чого збільшився
обсяг її відповідальності, а тому
оспорюваний договір поруки відповідно
до ч. 1 ст. 559 ЦК України є припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору є результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.
Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять
такі зміни умов основного зобов'язання
без згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язанні, в якому
бере участь поручитель, відстрочення
виконання зобов'язання навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки свідчить про
збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання - відстрочення виконання,
що призводить до збільшення періоду, за
який нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами.

У матеріалах справи відсутні
будь-які докази того, що ОСОБА_3 давала
свою згоду на зміни та доповнення до
зазначеного кредитного договору, які
передбачалися додатковим договором
від 10 грудня 2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позову,
на порушення приписів ст.
ст. 212-214, 303 ЦПК України суди на
зазначене уваги не звернули та дійшли
передчасного висновку про
безпідставність позову.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалені
ними судові рішення не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Сихівського районного суду
м. Львова від 05 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 28 листопада 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук