Справа № 466/6587/13
Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/7319/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Пластфарма" на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 13 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ТзОВ
"Пластфарма" про стягнення 2478,62 грн.
заборгованості по заробітній платі та
5282,93 грн. компенсації за невикористану
відпустку, а всього 7761,55 грн.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Пластфарма" в користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою
АДРЕСА_1, заборгованість по заробітній
платі в розмірі - 2478,62 грн. та
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі - 5282,93 грн., а всього
7761,55 грн. Вирішено питання судових
витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржило ТзОВ "Пластфарма», вважає, що
таке ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що суд першої інстанції не взяв до
уваги факт відсутності позивача на
роботі з лютого 2013 року, у зв»язку з чим
позивачка наказом від 30.07.2013 р. була
звільнена з роботи за прогул з 02.02.2013
року. Отже, суд нарахував
заборгованість із заробітної плати за
час з березня по червень 2013 року, хоча
позивач в цей період не перебувала у
трудових відносинах з відповідачем.
Також апелянт зазначає, що в матеріалах
справи немає жодного доказу на
підтвердження тих обставин, що ОСОБА_2
не використала свою відпустку, до того
ж немає інформації про період за який
нараховувалася відпустка та
відповідно компенсація за її
невикористання. Крім цього, просить
звернути увагу на те, що ТзОВ
«Пластфарма», яке перебуває в процесі
реорганізації, не було належним чином
повідомлено про судове засідання. З
наведених підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
заперечення представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що з вини
ТзОВ «Пластфарма» ОСОБА_2 при
звільненні не були виплачені всі
належні суми, а тому на підставі ст. 116
КЗпП України з підприємства мають бути
стягнені заборгованість із заробітної
плати та компенсація за відпустку.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 з 16.04.2007 року до 04.06.2013 року
перебувала у трудових відносинах з
ТзОВ «Пластфарма», що підтверджується
наказом директора ТзОВ «Пластфарма»
№16 від 16.04.2007 р. «Про прийняття на
роботу» та наказом керівника ТзОВ
«Пластфарма» №11 від 04.06.2013 року «Про
припинення трудового договору», який є
чинним, не скасований у судовому
порядку.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Разом з тим, як вбачається з довідки
ТзОВ «Пластфарма» №16 від 19.06.2013 р.
заборгованість перед ОСОБА_2 по
заробітній платі на день звільнення
становить - 7761,55 грн., з них 2478 грн. 62 коп.
- заборгованість по заробітній платі,
5282 грн. 93 коп. - компенсація за
відпустку, у якій перебувала позивачка
згідно із наказом керівника ТзОВ
«Пластфарма» №8 від 27.05.2013 р. «Про
надання відпустки».

Розмір цієї заборгованості сторонами
не оспорювався.

Невиплата заробітної плати та
компенсації за невикористану
підтверджується зведеною відомістю
сум для зарахування з/п на БПК № 10 від
24.05.2013 та довідкою ПАТ «Кредобанк»
№50.14/15-21419/13 від 11.09.2013 р. про рух коштів
по картковому рахунку для зарахування
зарплати від ТзОВ «Пластфарма»,
відповідно до яких останнє поступлення
по зарплаті було здійснено 24.05.2013 р., а
відтак доводи апелянта про виплату
позивачці заробітної та відсутність
заборгованості по її виплаті
спростовуються вищенаведеними
доказами.

Відповідачем всупереч вимогам ст. ст.
10,11, 60 ЦПК України не надано належних
доказів на підтвердження виплати
позивачці належних їй при звільненні
сум, що свідчить про недотримання
відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про працю
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Доводи апелянта про те, що наказом
генерального директора ТзОВ
«Пластфарма» №08 від 30.07.2013 р. «Про
звільнення за прогул без поважних
причин» ОСОБА_2 була звільнена з 02.02.2013
р. за прогул на підставі п.4 ст. 40 КЗпП
України, вірно не взяті до уваги судом
першої інстанції, оскільки в
матеріалах справи наявним є наказ
керівника ТзОВ «Пластфарма» №11 від
04.06.2013 року «Про припинення трудового
договору», який є чинним, не скасований
у судовому порядку, з якого вбачається,
що ОСОБА_2 була звільнена з посади
бухгалтера ТзОВ «Пластфарма» 04.06.2013
року за угодою сторін ( п.1 ст. 36 КЗпП
України).

Враховуючи те, що на момент видачі
наказу генерального директора ТзОВ
«Пластфарма» №08 від 30.07.2013 р. «Про
звільнення за прогул без поважних
причин», згідно з яким ОСОБА_2 була
звільнена з 02.02.2013 р. за прогул на
підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, був
чинним наказ керівника ТзОВ
«Пластфарма» №11 від 04.06.2013 року «Про
припинення трудового договору», згідно
з яким ОСОБА_2 була звільнена за згодою
сторін з 04.06.2013 року, доводи апелянта
про звільнення ОСОБА_2 за прогул з 02.02.2013
року, а відтак і відсутність у зв»язку з
цим підстав для задоволення вимог про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, є безпідставними та
необгрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду про під ставність позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з"ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Пластфарма"- відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 13 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.