Провадження № 2-6252/14 р.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді - Лазаренко
при секретарі - Пономарьові М.О
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Міський Комерційний Банк» про
стягнення грошових коштів за договором
банківського вкладу та відшкодування
22.09.2014 позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача ПАТ
«Міський Комерційний Банк», який
обґрунтовує тим, що 07.04.2014 між нею та
відповідачем укладено договір
строкового банківського вкладу
№2630/10/171822, відповідно до умов якого
вона внесла на депозитний рахунок
НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 100000,00 грн.
строком на 153 дні, а банк зобов'язався по
закінченню вказаного строку на вимогу
позивачки повернути вказану суму
вкладу та сплатити проценти за його
користуванням у розмірі 25,00% річних.
Після спливу строку договору
банківського вкладу позивачка 08.09.2014
звернулася до відповідача із заявою
про припинення його дії, якою
повідомила банк, що не має наміру
продовжувати його дію. В день подачі
цієї заяви банк перерахував суму
вкладу з належними позивачці
відсотками в розмірі 102123,29 грн. на її
09.09.2014 позивачка звернулася до банку з
письмовою заявою про видачу готівкою
грошових коштів по даному договору.
Однак відповідач в порушення умов
договору вимогу позивачки не виконав,
мотивуючи свою відмову відсутністю
З наведених підстав позивачка просить
визнати припиненим договір строкового
банківського вкладу від 07.04.2014
№2630/10/171822, стягнути з відповідача на
свою користь грошові кошти: суму вкладу
в розмірі 100000,00 грн. та нараховані
проценти в розмірі 2123,29 грн. Крім того,
позивачка зазначає, що протиправними
діями відповідача щодо неповернення
грошових коштів, їй завдано моральної
В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
Відповідач в судове засідання не
з'явився. Про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини своєї неявки суд до відома
не поставив, з заявою про розгляд
справи у відсутності свого
представника не звертався. З
урахуванням положень ст.ст. 169, 224 ЦПК
України суд ухвалив провести заочний
розгляд справи у відсутності
відповідача на підставі наявних у
справі доказів, проти чого не
заперечував представника позивачки.
Заслухавши пояснення представника
позивачки, дослідивши письмові
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
Судом встановлено, що 07.04.2014 між ОСОБА_1
та ПАТ «Міський комерційний банк»
укладено договір банківського вкладу
№2630/10/171822, відповідно до умов якого
позивачка внесла на депозитний рахунок
НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 100000,00 грн.
строком на 153 дні, а банк зобов'язався по
закінченню вказаного строку на вимогу
позивачки повернути вказану суму
вкладу та сплатити проценти за його
користуванням у розмірі 25,00% річних.
Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Частою другою ст. 1060 ЦК України
передбачено, що за договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов'язаний видати вклад або
його частину на першу вимогу вкладника,
крім вкладів, зроблених юридичними
особами на інших умовах повернення, які
встановлені договором. Умова договору
про відмову від права на одержання
вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.
Пунктами 4.3.2, 4.3.3 статті 4 частини 2
договору №2630/10/171822 передбачено
обов'язок банку на вимогу вкладника
повернути вклад та виплатити
нараховані на суму вкладу проценти,
виконувати належним чином доручення
вкладника, пов'язані рухом грошових
Згідно положень ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Водночас стаття 525 ЦКУ закріплює, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що
08.09.2014 позивачка подала до відділення
ПАТ «Міський комерційний банк» заяву,
якою повідомила банк про припинення
дії договору банківського вкладу.
08.09.2014 банком здійснено перерахування
суми вкладу в розмірі 100000,00 грн. та
відсотків в сумі 2123,29 грн. з депозитного
рахунку НОМЕР_1 на поточний рахунок
позивачки НОМЕР_2, що відповідає п. 1.7
статті 1 частини 2 договору, згідно
якого, повернення вкладу та
нарахованих відсотків здійснюється
банком шляхом видачі коштів готівкою
через касу банку або безготівкового
перерахування на власний поточний
Таким чином, з огляду на положення ст.
526, 598, 599 ЦК України, умови договору
визначені п. 1.7 статті 1 частини 2, п. 6.1
статті 6 частини 2 договору, договір
строкового банківського вкладу від
07.04.2014 №2630/10/171822 на день розгляду справи
З урахуванням положень ст. 3, 15-16 ЦК
України, ст. 3, 4 ЦПК України, вимога
позивача про визнання договору
строкового банківського вкладу від
07.04.2014 №2630/10/171822 припиненим не підлягає
задоволенню, оскільки доказів на
підтвердження існування спору про
право в цій частині позовних вимог
позивачкою не надано.
При цьому, виходячи з обставин
наведених вище, суд приходить до
висновку, що спір між позивачкою та
відповідачем щодо повернення грошових
коштів підлягає вирішенню згідно
положень глави 72 ЦК України.
Так, згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
Частина перша ст. 1074 ЦК України
встановлює, що обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Частиною третьою ст. 1068 ЦК України
визначено обов'язок банку за
розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунка грошові
кошти в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

09.09.2014 позивачкою подано до відділення
ПАТ «Міський комерційний банк» заяву, в
якій остання просила видати належні
грошові кошти в сумі 102123,29 грн.

В порушення вимог закону відповідач не
виконав розпорядження позивачки щодо
видачі коштів.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦК України,
у разі порушення цивільного права,
особа має право на його захист шляхом
примусового виконання обов'язку в
натурі.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Таким чином виходячи з викладеного
вище, суд знаходить вимоги позивачки в
частині стягнення з ПАТ «Міський
Комерційний Банк» суми банківського
вкладу в розмірі 100000,00 грн. та процентів
в розмірі 2123,29 грн. - законними та
обґрунтованими, у зв'язку з чим
приходить до висновку про їх
задоволення.

Вирішуючи спір в частині вимог
позивачки про відшкодування моральної
шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права
власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 постанови Пленум Верховного
Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
роз'яснено, що оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

При цьому в силу приписів ст. 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, якщо це передбачено
договором або законом.

Враховуючи те, що договором між
сторонами та законодавством, що
регулює дані правовідносини не
встановлено права позивачки на
відшкодування моральної шкоди у разі
порушення зобов'язання, суд вважає
заявлені вимоги в цій частині
необґрунтованими, у зв'язку з чим
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову в частині вимог про
відшкодування моральної шкоди.

З наведених мотивів та положень закону,
суд приходить до висновку про часткове
задоволення позову, в частині вимог про
стягнення з відповідача суми
банківського вкладу та нарахованих
процентів.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку
про часткове задоволення позову,
відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню 1021,23 грн. судового
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 14-16, 23, 509, 525, 526, 610, 611, 1066, 1068, 1074 ЦК
України, ст.ст. 3-6, 10-11, 57-58, 60, 88, 208-209, 212-215,
224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Міський Комерційний Банк»
на користь ОСОБА_1 суму банківського
вкладу за договором банківського
вкладу від 07.04.2014 №2630/10/171822 в розмірі 100
000,00 грн., нараховані проценти в розмірі
2123,29 грн.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Міський Комерційний Банк»
на користь держави судовий збір в
розмірі 1 021,23 грн..

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: