Справа № 128/6529/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем
України

19 грудня 2014 року
Вінницький районний суд
Вінницької області

в складі:

головуючого судді
Бондаренко О.І.

при секретарі
Городнюк К.В.

за участю позивача:
ОСОБА_1

представників позивача:
ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача:
ОСОБА_4

представника відповідача:
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
стягнення майнової і моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення майнової і
моральної шкоди, мотивуючи тим, що
рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 05.07.2012 року
відповідача зобов`язано повернути йому
належний на праві власності
автомобіль «ВАЗ 2101» /д.н. НОМЕР_1/, 1972
року випуску, сірого кольору та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2.

Дане рішення суду виконано 20.11.2013 року,
про що складено акт державного
виконавця, а 28.11.2013 року винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження.

При виконанні вищевказаного рішення
суду було проведено автотоварознавчу
експертизу. Експертним висновком
встановлено, що вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«ВАЗ 2101» становить 4922 грн. 29 коп., які
відповідач відшкодовувати не бажає.

Крім того, автомобіль позивача по
першій вимозі, як було узгоджено за
домовленістю, повернутий не був, а
знаходився у відповідача. Дані
обставини призвели до того, що позивач
був змушений звертатися до суду з
позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння, в зв'язку
з чим ним було понесені матеріальні та
моральні збитки.

За цей час, крім матеріальної шкоди,
позивач поніс і моральну шкоду,
оскільки після аварії, в яку потрапив в
2008 році, змушений був зробити ремонт
автомобіля (рихтовка, покраска,
зварювальні роботи) на загальну суму 4450
грн.

Відповідач після виконаних позивачем
ремонтних робіт автомобіля, не
повернув його, а утримував у себе до
рішення суду і примусового його
виконання.

Таким чином, позивачу спричинена
моральна шкода, яка призвела до
нервового зриву, через який він
потрапив до лікарні і змушений був
нести витрати на лікування.

На протязі п'яти років позивач не міг
розпоряджатися своїм особистим майном
через неправомірні дії відповідача.

Добровільно відшкодувати заподіяну
матеріальну та моральну шкоду
відповідач не бажає, а тому позивач
звертається до суду з позовом, в якому
просить стягнути на його користь з
відповідача 10277 грн. матеріальної
шкоди, 15000 грн. компенсації за
спричинену моральну шкоду та понесені
ним судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представники -
ОСОБА_3, ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримали, мотивуючи
їх обставинами, викладеними в позовній
заяві, просили позов задоволити.
Додатково позивач ОСОБА_1 пояснив, що
автомобіль дав відповідачу, оформивши
генеральне доручення, щоб той міг
працювати, заробляти гроші. Коли ОСОБА_4
в 2009 році побив автомобіль, то він сам
частково ремонтував його, а вже в 2011
році вимагав повернути, але відповідач
не віддавав.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не
визнали, заперечували проти його
задоволення, зокрема, відповідач
ОСОБА_4 суду пояснив, що в 2008 році йому
передали даний автомобіль, як
подарунок на день народження, який вже
був в аварійному стані. Даною машиною
він потрапив у ДТП тому, що відмовили
гальма і ремонт автомобіля був
здійснений фактично ним особисто, а
позивач лише приходив до нього,
допомагати. Після того, автомобіль
стояв в гаражі, і його ніхто не
використовував. Після рішення суду про
витребування майна, він сам особисто
телефонував до судових виконавців, щоб
ті забрали автомобіль, і ніяких
перешкод позивачу по поверненню
автомобіля, він не чинив. Відповідач
стверджує, що майнової шкоди позивачу
він не завдавав. 15.07.2008 року ОСОБА_1
підписав довіреність, якою
уповноважив його розпоряджатися від
його імені автомобілем марки «ВАЗ 2101»,
а 23.12.2011 року дану довіреність скасував,
після чого автомобілем він не
користувався, і ніяких претензій щодо
несправності останнього позивач до
нього не пред'являв. Висновок
автотоварознавчого дослідження, який
був проведений лише через 2 роки після
повернення автомобіля, є невірним. Крім
того, хвороба позивача - гемофілія В, є
генетичним захворюванням і не має
причинно - наслідкового зв'язку між
його діями та захворюванням ОСОБА_1 За
даних обставин просив в задоволенні
позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити. Такого висновку
суд дійшов з наступного.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 05.07.2012 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про витребування майна з чужого
незаконного користування, володіння та
розпорядження вирішено: позов ОСОБА_1
задоволити; зобов`язати ОСОБА_4
повернути ОСОБА_1 належний йому на
праві власності автомобіль «ВАЗ 2101»
/д.н. НОМЕР_1/, 1972 року випуску, сірого
кольору та свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2;
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. та
витрати на правову допомогу в розмірі
2000 грн., а всього: 2214 грн. 60 коп. (а.с.30).

Рішенням колегії суддів судової палати
з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області від 18.10.2012 року,
змінено резолютивну частину рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 05.07.2012 року та викладено в
такій редакції: стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 214
грн. 60 коп. та витрати на правову
допомогу в розмірі 440 грн. 80 коп., а
всього: 655 грн. 40 коп.; в іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін (а.с.31).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою державного виконавця ВДВС
Вінницького РУЮ від 28.11.2013 року
виконавче провадження з примусового
виконання вищевказаного рішення суду
закінчено (а.с.6).

Даний факт також підтверджується актом
державного виконавця від 20.11.2013 року
(а.с.7).

Як вбачається з висновку
автотоварознавчого дослідження №
649Е-11/13 від 10.12.2013 року, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«ВАЗ 2101» визначається рівною 4922 грн. 29
коп., в тому числі ПДВ (а.с.15 - 18).

Відповідно до акту здачі - приймання
робіт № 1503 від 21.11.2013 року, загальна
вартість робіт (послуг) склала 400 грн. 00
коп. (а.с. 14).

Встановленим в суді фактам
відповідають правовідносини, що
виникли із недоговірних зобов'язань з
підстав по відшкодуванню матеріальної
шкоди та моральної шкоди, які
регулюються Цивільним кодексом
України, актами цивільного
законодавства України, які не
суперечать положенням ЦК України та
які регулюють встановлені судом
відносини сторін.

Дані правовідносини регулюються:

- відповідно до ч.1 п.2 ст.11 ЦК
України, завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі є підставою для виникнення
цивільних прав та обов'язків;

- відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого майнового права;
ч.2 п.п.8, 9 вказаної статті способами
захисту цивільних прав можуть бути
відшкодування майнової та моральної
шкоди;

- відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права має право на їх відшкодування;

- відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України,
майнова шкода відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; в інших випадках,
встановлених законом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що в судовому засіданні
позивачем не доведено факту завдання
майнової шкоди з вини відповідача
ОСОБА_4.

Сам факт звернення до суду з позовом
про витребування майна з чужого
незаконного користування, володіння та
розпорядження і судове рішення про
задоволення даного позову не є доказом
пошкодження автомобіля відповідачем
ОСОБА_4 Дане рішення було виконано
28.11.2013 року; а відповідач, згідно
довідки про звільнення серії НОМЕР_3
від 04.07.2014 року, в період з 27.08.2012 року по
04.07.2014 року відбував покарання в місцях
позбавлення волі (а.с. 117), тобто,
фактично не міг користуватися даним
транспортним засобом.

23.12.2011 року ОСОБА_1 скасував
довіреність, після чого автомобілем
відповідач також вже не користувався. В
судовому засіданні, зі слів
відповідача, чого і не заперечує сам
позивач, встановлено, що після
скасування довіреності ОСОБА_1 ніяких
претензій до ОСОБА_4 з приводу
несправності автомобіля, не пред'являв.

Суд не бере до уваги висновок
автотоварознавчого дослідження №
649Е-11/13 від 10.12.2013 року, проведений ПП
ЕНДЦ «Експертиза», як доказ
пошкодження автомобіля «ВАЗ 2101» на
вартість відновлювального ремонту
автомобіля в сумі 4922 грн. 29 коп., в тому
числі ПДВ, саме відповідачем ОСОБА_6,
оскільки позивачем не надано доказів
щодо технічного стану автомобіля на
момент передачі його відповідачу.
Інших доказів пошкодження автомобіля
саме з вини відповідача, позивач суду
не надав.

Крім того, згідно п.п. а (п.4.2.1)
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, після виявлення
майна боржника, державний виконавець
проводить опис та арешт цього майна,
про що складає акт. В акті повинні бути
вказані: назва кожного внесеного в акт
предмета і його відмінні ознаки
(ступінь зносу та інше). В акті
державного виконавця від 20.11.2013 року
встановлено, що автомобіль «ВАЗ 2101»
ОСОБА_1 було передано, однак про те, що
автомобіль пошкоджений або несправний,
нічого не вказано. Будь - яких даних про
те, що автомобіль мав пошкодження, в
акті державного виконавця не
зазначено. При чому, сам позивач був
присутнім при передачі автомобіля, але
жодних зауважень щодо стану
автомобіля, ним заявлено не було.

Позивачем також не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
рихтовки, покраски, зварювальних робіт
автомобіля на загальну суму 4450 грн. 00
коп.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
позивачем не доведено факту
спричинення шкоди відповідачем, не
доведено причинно - наслідкового
зв'язку між діями відповідача, і, на
його думку, заподіяння шкоди, тому
відсутні підстави щодо стягнення і
моральної шкоди з відповідача ОСОБА_4

Відповідно, суд не бере до уваги, як
доказ заподіяння моральної шкоди,
копії виписок із медичної карти ОСОБА_1
про те, що він з 11.09.2012 року по 25.09.2012 року
перебував на стаціонарному лікуванні з
приводу лікування гемофілії - В, так як
на той час (2012 рік) автомобіль ще не був
повернутий позивачу, згідно акту
державного виконавця (листопад 2013
року), і відповідно позивач не мав
можливості бачити і оцінити технічний
стан транспортного засобу.

Крім того, даний діагноз - гемофілія - В,
відповідно до медичних довідників є
генетичним захворюванням, а не
хворобою, яка могла б бути
спровокованою хвилюваннями та
переживаннями.

Розглядаючи дану цивільну справу,
визначаючись щодо заявлених позивачем
вимог суд виходив з того, що відповідно
до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 27, 31, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про стягнення майнової і моральної
шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з моменту
проголошення.

Суддя :