р і ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

21 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» в особі Обласного відділення у м.
Донецьку про зобов'язання вчинити
певні дії та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою Волько
Марини Михайлівни, яка діє від імені
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 27 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом посилаючись на
те, що відповідач безпідставно
відмовив йому як адвокату у наданні
інформації щодо відступлення прав за
кредитним договором, просив
зобов'язати ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» в особі Обласного відділення у м.
Донецьку надати інформацію, зазначену
в його адвокатських запитах, а також
стягнути на його користь 10 тис грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 31 жовтня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 27 листопада

2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Зобов'язано
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» в особі
Обласного відділення у м. Донецьку
надати ОСОБА_3 інформацію, зазначену в
адвокатських запитах від 26 липня 2013
року №№ 111, 112, 113, 114. Стягнуто з

ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» в особі
Обласного відділення у м. Донецьку 3
тис. грн. на відшкодування моральної
шкоди. Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі Волько М.М., яка діє
від імені ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»,
ставить питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що дії банку
щодо відмови у наданні інформації були
правомірними, адже адвокатські запити,
надіслані до банку, не були оформлені
належним чином. Крім того, відповідь
банку на адвокатські запити містить не
відмову у наданні інформації, а лише
пропозицію звернутись із належно
оформленим адвокатським запитом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
висновку про те, що право позивача на
отримання інформації було порушене і
це право підлягає захисту в судовому
порядку, отже позивачем обрано вірний
спосіб захисту. Оскільки дії банку є
неправомірними, апеляційний суд
ухвалив рішення про відшкодування
моральної шкоди.

Висновки апеляційного суду у частині
вирішення позову про визнання дій
банку неправомірними є правильними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначає об'єктом
захисту порушене, невизнане або
оспорене право чи цивільний інтерес, та
порушення, невизнання або оспорення
суб'єктивного права є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту.

Встановлено, що ОСОБА_3 є адвокатом на
підставі свідоцтва про право на
зайняття адвокатською діяльністю
НОМЕР_1 від 21 квітня 2006 року.

26 липня 2013 року ОСОБА_3 надіслав до ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
адвокатські запити: №№ 111, 112, 113 щодо
надання інформації відносно клієнтів
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» - ТОВ
«Восход», а саме повідомити, чи
здійснив ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
відступлення права вимоги за
декількома кредитними та іпотечними
договорами (а.с.а.с.6-15)

6 серпня 2013 року адвокат ОСОБА_3 отримав
від банку відповіді, в яких зазначено,
що адвокатські запити оформлені
неналежним чином та адвокату
пропонувалось звернутись до банку із
запитами, що мають бути складені згідно
з вимогами закону.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
інформацію» інформацією з обмеженим
доступом є конфіденційна, таємна та
службова інформація. За ч.3 цієї статті
порядок віднесення інформації до
таємної або службової, а також порядок
доступу до неї регулюються законами.

Так, ст. 1076 ЦК України зобов'язує банк
гарантувати таємницю банківського
рахунка, операцій за рахунком і
відомостей про клієнта. Відомості про
операції та рахунки можуть бути надані
тільки самим клієнтам або їхнім
представникам. Іншим особам, у тому
числі органам державної влади, їхнім
посадовим і службовим особам, такі
відомості можуть бути надані виключно
у випадках та в порядку, встановлених
законом про банки і банківську
діяльність.

Стаття 62 Закону України «Про банки та
банківську діяльність» (у редакції, що
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин) містить порядок
розкриття банківської таємниці, за
якою інформація щодо юридичних та
фізичних осіб, яка містить банківську
таємницю, розкривається банками на
письмовий запит або з письмового
дозволу власника такої інформації
тощо.

За ст. 24 Закону України «Про адвокатуру
та адвокатську діяльність»
адвокатський запит - письмове
звернення адвоката до органу державної
влади, органу місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності та підпорядкування,
громадських об'єднань про надання
інформації, копій документів,
необхідних адвокату для надання
правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються
посвідчені адвокатом копії свідоцтва
про право на заняття адвокатською
діяльністю, ордера або доручення
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги. Вимагати від
адвоката подання разом з адвокатським
запитом інших документів
забороняється.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, апеляційний суд з дотриманням
наведених вище вимогу закону вірно
послався на те, що банк у відповідь на
адвокатський запит повинен був давати
не «відповідь про неможливість надання
інформації через неналежне оформлення
запитів», а надати запитувану
інформацію або відмовити в її наданні,
крім того, інформація, яку запитував
адвокат, не належить до банківської
таємниці.

Проте не можна погодитись із висновком
апеляційного суду в частині
відшкодування моральної шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право
особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60
ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Проте апеляційний суд належним чином
не звернув уваги на те, що єдиною
підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди у
вигляді відшкодування моральної шкоди
є правопорушення, що одночасно включає
як складові елементи: шкоду,
протиправне діяння особи, котра її
завдала, причинний зв'язок між ними, а
також вину заподіювача шкоди, і ці
обставини, тобто як факт такого
заподіяння, так і те, в чому саме вона
полягає, повинна довести сторона, яка
вважає, що їй завдана моральна шкода.

Судом встановлено, і це не
заперечувалось сторонами, що відповіді
на адвокатські запити банком надані.

Таким чином, апеляційний суд у
порушення статей 212, 213 - 215, 316 ЦПК
України неправильно застосовував
норми матеріального права, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає за необхідне
скасувати судові рішення та ухвалити
рішення про відмову в позові про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки судом не встановлено
обставин, які є підставою для
виникнення зобов'язання про
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 336, 341, 341, 343, 344, 346, 349
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» в особі Обласного відділення у м.
Донецьку задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 27 листопада

2011 року скасувати в частині
задоволення позову про відшкодування
моральнї шкоди, ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» в особі
Обласного відділення у м. Донецьку про
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

В решті рішення апеляційного суду
Донецької області від 27 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді
В.М. Коротун

О.В.
Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик