Головуючий у 1 інстанції: Борачок
Провадження № 22-ц/783/3029/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Левика Я.А.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника позивача - Кузів О.М.,

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради на рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 05 березня
2014 року у справі за позовом Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
Сихівського районного відділу у
м.Львові ГУ ДМС у Львівській області,
треті особи: Львівська міська рада,
Департамент житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради, - про виселення та скасування
реєстрації,-

в с т а
н о в и л а:

У жовтні 2013 року Сихівська районна
адміністрація Львівської міської ради
звернулась до суду з позовом про
виселення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5
та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 у зв"язку з
наданням їм квартири АДРЕСА_2, та про
скасування їхньої реєстрації у цій
квартирі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що квартира, в якій зареєстровані
відповідачі, визнана непридатною для
проживання і взамін неї, за згодою
відповідачів, їм надана інша квартира
без зняття з квартирного обліку. У
зв"язку з тим, що відповідачі на
попередження не звільняють квартири,
позивач просить виселити їх у судовому
порядку.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 05 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить
його скасувати з підстав порушення
норм матеріального та процесуального
права і ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
виселення з будинку (жилого
приміщення), непридатного для
проживання, пов"язане з необхідністю
вжиття невідкладних заходів з
відселенням з метою безпеки громадян,
які проживають у таких приміщеннях.
Виселення у такому випадку проводиться
з наданням іншого благоустроєного
житла. Апелянт зазначає, що для
виселення з цієї підстави не потрібно
окремого рішення виконкому міської
ради про використання непридатного для
проживання жилого приміщення в інших
цілях (переобладнання в нежиле) або про
знесення будинку. На думку апелянта,
суд не дав належної оцінки тій
обставини, що непридатність житла для
проживання включає й загрозу житлового
приміщення обвалом, і не врахував, що
відповідачі дали письмове зобов"язання
про звільнення непридатної для
проживання квартири у зв"язку з
наданням їм іншого житла, на яке вони
погодились. Апелянт зазначає, що
доказів в підтвердження тієї
обставини, що заява написана
відповідачами під впливом обману,
останні суду не надали, рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради не оскаржували і
погодились саме з таким порядком
надання їм житла.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони позивача в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
відповідачів, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
і складається з трьох кімнат житловою
площею 39,1 кв.м., кухні та комунальних
вигод, загальною площею 54,20 кв.м. (а.с.18).

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради від 29
грудня 2000 №741 "Про затвердження
висновків міжвідомчої комісії при
виконкомі про технічний стан квартир і
виключення з житлового фонду жилого
приміщення та переведення його в
нежитлове", затверджено висновок
міжвідомчої комісії (протокол №7 від 19
жовтня 2000 року) і визнано непридатною
для проживання квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 17,
153, 154).

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради №1245 від 17
вересня 2010 року "Про надання квартири у
зв"язку з відселенням з непридатного
житла" (а.с.14), на підставі заяви ОСОБА_3
від 23 березня 2010 року, підписаної також
й іншими відповідачами (а.с.15),
відповідачеві ОСОБА_3 на сім"ю у складі
трьох осіб (вона та двоє її синів:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3) надано квартиру АДРЕСА_2,
яка складається з двох кімнат житловою
площею 27,5 кв.м., кухні та комунальних
вигод, загальною площею 50,5 кв.м., без
зняття з квартирного обліку, з
урахуванням того, що згідно з медичним
висновком, виданим 05 серпня 2010 року
лікарсько-консультативною комісією
Львівського обласного
спеціалізованого диспансеру
радіаційного захисту населення,
відповідач ОСОБА_4 за станом здоров"я не
може проживати в одній кімнаті з
членами своєї сім"ї.

З матеріалів справи також встановлено,
що відповідач ОСОБА_4 перебуває у
списку для позачергового надання
житла, як ліквідатор аварії на ЧАЕС 2
категорії, інші двоє відповідачі - у
загальному списку черговиків.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради №1473 від 29
жовтня 2010 року внесено зміни до
вказаного вище рішення №1245 від 17
вересня 2010 року в частині оформлення
ордеру, а саме: ордер, оформлений на
відповідача ОСОБА_3, переоформлено на
її сина - відповідача ОСОБА_5 згідно з
поданою заявою (а.с.13, 95).

У відповідності до ст.7 Житлового
кодексу (далі - ЖК) України, періодично,
у встановлені центральним органом
виконавчої влади строки, провадиться
обстеження стану жилих будинків
державного або громадського житлового
фонду. Непридатні для проживання жилі
будинки і жилі приміщення
переобладнуються для використання в
інших цілях або такі будинки зносяться
за рішенням виконавчого комітету
обласної, міської (міста
республіканського підпорядкування)
ради народних депутатів.

У відповідності до положення "Про
порядок обстеження стану жилих
будинків з метою встановлення їх
невідповідності санітарним і
технічним вимогам та визнання жилих
будинків і жилих приміщень
непридатними для проживання",
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР №189 від 26
квітня 1984 року, до якого відсилає норма
ч.4 ст.7 ЖК України, якщо під час
обстеження стану жилих будинків буде
виявлено невідповідність санітарним і
технічним вимогам цих будинків (жилих
приміщень), яку можливо і доцільно
усунути шляхом проведення
капітального ремонту,
житлово-експлуатаційна організація
вирішує в установленому порядку
питання про проведення такого ремонту.

У разі неможливості або недоцільності
проведення капітального ремонту
житлово-експлуатаційна організація
вносить до виконкому районної, міської,
районної у місті ради пропозицію про
визнання жилого будинку (жилого
приміщення) таким, що не відповідає
вказаним вимогам і є непридатним для
проживання (п.5 Положення).

Комісія виконавчого комітету місцевої
ради розглядає подані
житлово-експлуатаційною організацією
документи, обстежує стан жилого
будинку (жилого приміщення), перевіряє
обгрунтованість висновків про
неможливість або недоцільність
проведення капітального ремонту
жилого будинку (жилого приміщення) і
при визнанні жилого будинку
(приміщення) непридатним для
проживання вносить виконавчому
комітетові місцевої Ради пропозицію з
проектом відповідного рішення (п.7
Положення).

Виконавчий комітет відповідної
місцевої Ради розглядає подані
комісією матеріали і приймає рішення
щодо придатності жилого будинку
(жилого приміщення) для проживання.

У випадках, коли виконавчий комітет
місцевої Ради дійде висновку про
можливість і доцільність усунення
негативних факторів шляхом проведення
капітального ремонту жилого будинку
(жилого приміщення), він приймає
рішення про проведення такого ремонту
(п.8 Положення).

Якщо жилий будинок (жиле приміщення)
визнано виконавчим комітетом місцевої
Ради невідповідним санітарним і
технічним вимогам та непридатним для
проживання, виконком відповідної
місцевої Ради вносить до виконавчого
комітету обласної, міської (міста
республіканського підпорядкування)
Ради пропозицію про використання цього
будинку (приміщення) в інших цілях або
про знесення будинку (п.11 Положення).

Відмовляючи у задоволенні вимоги
позивача про виселення відповідачів,
суд першої інстанції виходив з того, що
відсутні правові підстави для
виселення, передбачені статтею 110 ЖК
України, оскільки рішення виконавчого
комітету міської ради про використання
непридатного для проживання спірного
жилого приміщення в інших цілях
(переобладнання в нежиле) або про
знесення будинку немає, а самого
рішення виконавчого комітету про
визнання цього жилого приміщення
непридатним для виселення не
достатньо.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки судом не враховано норму п.64
"Правил обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР",
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР і
Української республіканської ради
професійних спілок від 11 грудня 1984 року
№470 (із змінами), якою передбачено, що
громадяни, відносно яких прийнято
рішення про надання жилого приміщення,
дають письмове зобов"язання про
звільнення займаного жилого
приміщення в будинку державного або
громадського фонду чи в будинку
житлово-будівельного кооперативу (за
винятком тих, кому жиле приміщення
належить на праві приватної власності).

З матеріалів справи встановлено, що
відповідачі дали письмове зобов"язання
про звільнення займаної ними квартири
АДРЕСА_1, яка визнана у встановленому
законом порядку непридатною для
проживання, у зв"язку з наданням їм
квартири АДРЕСА_2 (а.с.15), в
добровільному порядку не виконали
свого зобов"язання, а тому колегія
суддів доходить висновку про те, що є
всі підстави для виселення
відповідачів згідно з вимогами ст.109 ЖК
України.

При цьому, вимога позивача про
скасування реєстрації відповідачів у
спірній квартирі є безпідставною,
оскільки рішення суду про виселення є
підставою для скасування реєстрації
уповноваженим на те органом. Судом не
встановлено факту порушення права
позивача в цій частині, зокрема,
відмовою у вчинені такої дії
компетентним органом тощо, а тому, в
силу вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, вказана
вимога позивача не підлягає
задоволенню.

Доводи відповідачів про те, що надана
їм квартира не є рівноцінною квартирі,
яку визнано непридатною, оскільки
відповідач ОСОБА_4 за станом здоров"я не
може проживати в одній кімнаті з
членами своєї сім"ї, не мають правового
значення для вирішення даного спору,
оскільки відповідачі погодились на
надання їм такої квартири взамін
непридатної без зняття їх з
квартирного обліку, що узгоджується з
нормою пункту 54 вказаних вище "Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень…", а питання надання
житла черговикам у встановленому
законом порядку є компетенцією міської
ради, а не суду.

Враховуючи наведені вище норми
матеріального закону та мотиви,
оскаржуване рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням апеляційним судом нового
рішення по суті спору про задоволення
позову Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
в частині виселення відповідачів із
спірної квартири та про відмову у
задоволенні позову в частині
скасування реєстрації відповідачів у
цій квартирі.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 05 березня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1 у зв"язку з наданням
квартири АДРЕСА_2.

В задоволенні решти вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Левик Я.А.