РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року Володимир-Волинський
міський суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря Павлович Ю.М.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із даним
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості. Позовні вимоги мотивує
тим, що 05.05.2011 р. між Публічним
акціонерним товариством «Плюс Банк»,
правонаступником яого є Публічние
акціонерне товариство «Ідея Банк»
(банк), та ОСОБА_1 укладено кредитний
договір №Б91.132.70031.

Згідно даного договору відповідач
отримав кредит в розмірі 3405 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 23 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначає, що відповідач
протягом строку дії договору
систематично порушував терміни сплати
кредиту та процентів за користування
ним. Останній платіж було здійснено
11.08.2011 р.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором заборгованість
відповідача станом на 08.01.2014 року
становить 4645 грн. 72 коп., з яких: 625 грн. 24
коп. - прострочений борг; 1584 грн. 37 коп. -
прострочені проценти; 2 грн. 76 коп. -
строкові проценти; 2433 грн. 35 коп. - пеня
за несвоєчасне погашення платежів.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість
за кредитним договором в розмірі 4645
грн. 72 коп. та судові витрати.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, однак подав заяву
в якій позовні вимоги підтримує
повністю, просить проводити розгляд
справи у відсутності представника
позивача на підставі поданих доказів,
не заперечує проти проведення заочного
розгляду справи.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнала. Пояснила, що 05.05.2011 р. вона
уклала із позивачем кредитний договір,
згідно якого отримала кредит у розмірі
3405 грн., котрий мала повернути до 05.05.2012
р. Щомісячні платежі вона
зобов»язувалась сплачувати до 05 числа
поточного місяця, в розмірі
визначеному у графіку погашення. Умови
договору не порушувала, так як 01.06.2011 р.,
01.07.2011 р., 01.08.2011 р. сплатила щомісячні
платежі в розмірі 386 грн. 73 коп., що
відповідає умовам договору та графіку
погашення кредиту і підтверджується
квитанціями. Після узгодження із
банком та подання письмової заяви,
10.08.2011 р. достроково сплатила кредит у
розмірі 2711 грн. 36 коп., який був
визначений працівником банку. У дану
суму сплати було включено щомісячні
внески з повернення кредиту за період
вересень 2011 р. по травень 2012 р. та
щомісячна плата за кредитне
обслуговування у розмірі 66 грн. 40 коп.,
як цього вимагає п. 2.5 договору. При
цьому, 66 грн. 40 коп. не зобов»язана була
сплачувати, оскільки згідно квитанції
від 01.08.2011 р. дану суму у цьому місяці
вона вже сплатила. Розмір щомісячних
процентів та плату за кредитне
обслуговування визначених у графіку
погашення за період з вересня 2011 п. по
травень 2012 р. не сплачувала, оскільки
10.08.2011 р. кредит повернула повністю, а
тому відповідно до вимог п. 2.2. з вересня
2011 р. припинилось нарахування
процентів і плати за кредитне
обслуговування. Оскільки
заборгованості перед банокм не має, так
як кредит повернула повністю, не
порушувала зобов»язання по даному
кредитному договору, тому просить
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідача,
дослідивши письмові матеріали справи,
оцінивши докази по справі в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
у задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 05.05.2011 р.між
Публічним акціонерним товариством
«Плюс Банк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Ідея
Банк» (банк), та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №б.91.132.70031.

Згідно умов п. 1 договору банк
зобов»язався надати ОСОБА_1 кредит в
розмірі 3405 грн., а відповідач
зобов»язалась повернути кредит до
05.05.2012 р.

Факт надання банком ОСОБА_1 кредиту в
розмірі 3405 грн. визнається
відповідачем, а тому згідно ст. 61 ЦПК
України не підлягає доказуванню.

Таким чином, банк виконав свої
зобов»язання по даному договору.

З дослідженого судом п. 2.1. договору
вбачається, що ОСОБА_1 зобов»язалась
повернути кредит разом із процентами
та платою за кредитне обслуговування в
12-ти щомісячних внесках до 5 числа
кожного місяця. Зокрема, перші 11
внесків зобов»язана була сплатити в
сумі 386,73 грн., а останній у сумі 389,47 грн.
до 05.05.2012 р.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Платіжними дорученнями №922279, №98325, №5000
підтверджується, що ОСОБА_1 у
відповідності до умов договору та
графіку погашення кредиту 01.06.2011 р.,
01.07.2011 р. та 01.08.2011 р. повернула банку три
щомісячні платежі у розмірі по 386 грн. 73
коп.

В подальшому, ОСОБА_1 скориставшись
правом закріпленим у п. 3.3.2. договору
10.08.2011 р. достроково одноразово
повернула всю суму кредиту, котра
становила 2711 грн. 36 коп. Дана обставина
підтверджується квитанцією №301_12097 від
10.08.2011 р.

З наданих суду пояснень ОСОБА_1
встановлено, що достроково сплачена
сума кредиту складається із щомісячних
внесків з повернення кредиту за період
вересня 2011 р. по травень 2012 р., котрі
визначені графіком щомісячних внесків,
без урахування сплати процентів та
плати за кредитне обслуговування за
цей період. Оскільки у серпні 2011 р. було
здійснено дострокове погашення
кредиту, тому у відповідності до п.2.5.
нею було сплачено 66 грн. 40 грн. за
кредитне обслуговування, котрий
входить у суму 2711 грн. 36 коп.

На думку суду такі дії ОСОБА_1 повністю
відповідають умовам кредитного
договору.

Так, у п.2.1 сторони визначили розмір
щомісячних платежів, які становлять
386,73 грн. та 389,47 грн. та складаються з
щомісячних внесків з повернення
кредиту, процентних внесків та плату за
кредитним обслуговуванням.

При цьому, у п. 2.2. чітко передбачено, що
після повного повернення кредиту
нарахування процентів і плати за
кредитне обслуговування припиняється.
Базою для нарахування процентів є
непогашена сума кредиту, базою для
нарахування плати за кредитне
обслуговування є початкова сума
кредиту.

З аналізу вищенаведених умов договору
суд робить висновок, що у випадку
дострокового пагашення кредиту
відповідач не зобов»язаний сплачувати
проценти за користування кредитом та
платежі за кредитне обслуговування,
котрі він повинен був щомісячно
сплачувати згідно графіку у випадку не
дострокового повернення кредиту.

Сплата процентів за користування
кредитом та платежів за кредитне
обслуговування має місце лише у
випадку щомісячного повернення
кредиту згідно графіку погашення.

Оскільки кредит повернуто достроково у
серпні 2011 р., тому з урахуванням умов п.
2.1. договору, починаючи з вересня 2011 р.
припинилося нарахування процентів і
плати за кредитне обслуговування, а
тому дані платежі, котрі визначені у
графіку погашення з вересня 2011 р. по
травень 2012 р. не підлягали сплаті
відповідачем.

При цьому, у п.2.5 договору визначено, що
у разі дострокового погашення кредиту,
позичальник зобов»язаний сплатити
плату за кредитне обслуговування за
увесь місяць, в якому погашається
кредит, незалежно від дати погашення.

Оскільки ОСОБА_1 01.08.2011 р. сплатила банку
щомісячний платіж в розмірі 386,73 грн.,
котрий складається із платежу за
кредитне обслуговування в сумі 66,40 грн.
та при достроковому погашенні кредиту,
котрий був здійснений у цей же місяць 10
числа, відповідач знову сплатила 66 грн.
40 коп. за кредитне обслуговування, який
входить у суму 2711 грн. 36 коп., тому
відповідач виконала вимоги п.2.5
договору, так як платежі за кредитне
обслуговування були здійснені за
місяць в якому достроково пагашався
кредит.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_1 повернула кредит у
відповідності до умов кредитного
договору та повністю виконала його
умови.

Згідно ч. 3. ст. 10, ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Позивач у позовній заяві обґрунтував
вимоги тим, що ОСОБА_1 протягом дії
договору систематично порушувала
терміни сплати кредиту і процентів за
користування ним, у зв»язку із чим має
заборгованість перед банком у розмірі
4645 грн. 72 коп.

Проте, всупереч вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60
ЦПК України на підтвердження обставин
систематичного порушення відповідачем
термінів сплати кредиту, процентів, а
також наявності заборгованості, не
надав суду жодних належних та
допустимих доказів.

Довідка розрахунок кредитної
заборгованості, подана позивачем як
доказ порушення відповідачем
зобов»язань та наявність
заборгованості перед позивачем не
береться судом до уваги, оскільки
повністю спростована платіжними
дорученнями та квитанцією, котрі є
належними та допустимими доказами.

Таким чином, в ході розгляду справи
відповідач належними та допустимими
доказами спростувала доводи позивача
про порушення нею зобов»язань за
кредитним договором, а також наявність
заборгованості за цим договором.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що вимоги позивача не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 526, 1049, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Уразі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене сторонами
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через
Володимир-Волинський міський суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий:
А.А. Каліщук