Єдиний унікальний номер 256/9417/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4996/2014
Головуючий в 1 інстанції: Токарєва
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Шевченко В.Ю.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 24 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою, яка належить на праві
власності, шляхом виселення, стягнення
моральної шкоди, вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 24 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою, яка належить на праві
власності шляхом виселення, стягнення
моральної шкоди, вселення - задоволено
частково.

Усунуто перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1, яка належить на
праві власності ОСОБА_1 шляхом
виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1. В
іншій частині у задоволенні позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

З вказаним рішенням суду не погодилися
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, подавши апеляційні
скарги.

У поданій ОСОБА_1 апеляційній скарзі,
він просить рішення суду першої
інстанції скасувати в частині відмови
у задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди на його
користь та ухвалити нове, яким їх
задовольнити.

Доводами апеляційної скарги наведено,
що рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди є
необґрунтованим, ухваленим з неповним
з'ясуванням обставин по справі, які
мають значення для справи та всупереч
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що від протиправних
дій з боку відповідачів, порушився його
звичайний уклад життя, він був
вимушений докладати додаткових зусиль
для його поновлення, а саме: звертатися
до юристів, судів, в органи державної
виконавчої служби, міліцію, витрачати
на це час, гроші та нерви. У результаті
цього, погіршився душевний стан,
з'явилась нервозність та
роздратування, та крім цього
неодноразово піддавався погрозам,
психологічному та фізичному впливу з
боку відповідачів.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, який
відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його
позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначає, що
рішення суду винесено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, тому що суд не прийняв до уваги
той факт, що у спірній квартирі
проживає ще й дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо
захисту прав якої не було залучено у
якості третьої особи орган опіки та
піклування Калінінської районної у м.
Донецьку Ради. Крім цього, вказує, що
місцем проживання дитини, що не досягла
10 років є місце проживання її батьків
або одного з них. Права дитини ретельно
охороняються державою та не можуть
бути проігноровані, тим паче у
ситуаціях, які стосуються проживання
дітей, адже дитина ІНФОРМАЦІЯ_1 має
право користування житловим
приміщенням нарівні з дорослими
членами сім'ї.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги
підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання
апеляційного суду не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином , про що свідчать
отримані ними телефонограми та заяви
про відкладення розгляду справи, які
апеляційним судом не приймаються.

Апеляційний суд вважає, що причини
неявки відповідачів, вказані в заявах,
є неповажними тому, що ці факти не
підтверджені ніякими доказами.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю
відповідачів.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та
це вбачається з матеріалів справи, що 15
квітня 2010 року на публічних торгах з
реалізації нерухомого майна, позивачем
була придбана квартира за адресою:
АДРЕСА_1, яка належала на праві
власності ОСОБА_2 Публічні торги
проводилися компанією «Донецький
аукціонний центр» у рамках виконавчого
провадження ВДВС Калінінського РУЮ у м.
Донецьку по виконання виконавчого
напису нотаріуса про звернення
стягнення на нерухоме майно (предмет
іпотеки) по зобов'язанням ОСОБА_2 06
травня 2010 року приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 видано свідоцтво про те,
що на підставі акту про проведення
публічних торгів, затвердженого
начальником ВДВС Калінінського РУЮ у м.
Донецьку, ОСОБА_1 належить на праві
власності майно, що складається з
трикімнатної квартири, загальною
площею - 65,6 кв.м, житловою площею - 44,9
кв.м, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 6). У зазначеній квартирі на
момент продажу ніхто не був
зареєстрований, однак, після придбання
позивачем вказаної квартири її
колишній власник ОСОБА_2, а також його
дружина ОСОБА_3 відмовилися передавати
ключі й вивезти з квартири свої речі, а
також впустити позивача у квартиру.
Відповідачі неодноразово не впускали у
квартиру техніка КП «БТІ м. Донецька»,
який повинен був провести
інвентаризаційне обстеження квартири
для наступної державної реєстрації
права власності спірної квартири на
ім'я позивача.

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 13 січня 2011 року у
задоволенні позову про визнання
недійсними результатів публічних
торгів було відмовлено (а.с. 84-88).
Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 16 березня 2011 року зазначене
рішення залишено без змін. Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25.07.2011 року касаційна скарга
ОСОБА_2 відхилена, рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 13 січня 2011 року та ухвала
апеляційного суду Донецької області
від 16 березня 2011 року - залишені без
змін (а.с. 81-82).

Також, позивач ОСОБА_1 звертався до
Калінінського районного суду м.
Донецька з позовною заявою до
відповідачів про усунення перешкод у
здійсненні права власності та
виселенні з житлового приміщення.
Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 14 вересня 2011 року його
позовні вимоги було задоволено
частково, зобов'язано відповідачів не
чинити перешкод здійсненню державної
реєстрації права власності на квартиру
шляхом надання доступу до квартири
працівникам КП «БТІ м. Донецька» (а.с. 18),
однак, після винесення рішення судом,
відповідачі не виконали його
добровільно, продовжували чинити
перешкоди. У зв'язку з чим, рішення про
допуск техніка БТІ у квартиру було
виконано ВДВС Калінінського РУЮ у м.
Донецьку примусово тільки 28 березня 2013
року (а.с. 11).

18 березня 2013 року Реєстраційна служба
Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку
зареєструвала право власності по
зазначеній квартирі на ім'я позивача -
ОСОБА_1, що підтверджується витягом
№1341856 від 18 березня 2013 року (а.с. 7).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача про усунення
перешкод в користуванні квартирою є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, оскільки він є
власником цієї квартири, відповідачі
не є членами сім'ї позивача, а тому не
мають законних підстав для проживання
у спірній квартирі. Відмовляючи у
задоволенні вимог про відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з того, що такі вимоги є
безпідставними та не ґрунтуються на
законі.

Такі висновки суду відповідають нормам
матеріального права та фактичним
обставинам по справі.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Суд встановив, що вказана квартира
була придбана позивачем на публічних
торгах 07 травня 2010 року. ОСОБА_1 набув
права власності на квартиру АДРЕСА_1,
якою продовжують користуватися
колишній власник з дружиною. Тому він
правильно вирішив питання про його
вселення у квартиру та виселення
відповідачів з неї.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на ті факти,
що у спірній квартирі проживає ще й
дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо захисту прав
якої не було залучено у якості третьої
особи орган опіки та піклування
Калінінської районної у м. Донецьку
Ради, та посилання на те, що місцем
проживання дитини, що не досягла 10
років є місце проживання її батьків або
одного з них не приймається судом до
уваги, оскільки згідно наданої довідки
КП «Керуюча компанія Калінінського
району м. Донецька» з 28.08.2007 року по
03.09.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 ніхто
зареєстрований не був (а.с. 71). Тобто, на
момент продажу на прилюдних торгах у
вказаній квартирі дитина не була
прописана, а тому вона не має прав на
користування квартирою.

Доводи апелянта ОСОБА_1 щодо вимог про
відшкодування моральної шкоди є
безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких особа зазнала
у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях , яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у принижені
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Судом встановлено, що права ОСОБА_1 як
власника квартири порушені діями
відповідачів, які перешкоджають йому у
користуванні належним майном.

Цей спір є категорією житлового
законодавства, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно відмовив позивачу
у задоволенні вимог щодо стягнення
моральної шкоди, тому що діюче
законодавство не передбачає
відшкодування моральної шкоди за
правовідносини, які склалися між
сторонами. Висновки суду є вірними та
ґрунтуються на законі.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що наведені в скаргах доводи не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи, а тому
підстав для задоволення апеляційних
скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вбачається.

Судове рішення є законним та
обґрунтованим і ухваленим на підставі
встановлених судом обставин справи та
у відповідності до норм чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 24 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: