АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8155/14
Головуючий 1 інст. - Лосєва Д.А.
Справа № 2-305/11
Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - КРУГОВОЇ
С.С.

суддів колегії -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю секретаря - Шпарага
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 28 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ВАТ
"Теплоенергомонтаж", треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про припинення
права власності на 53/100 частки
житлового будинку, визнання права
користування земельною ділянкою з
надвірними будівлями та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом у якому
просили виділити зі спільної власності
їх частку: ванну кімнату 1-11 (3,7 кв. м.),
вбиральня 1-10 (2,3 кв. м.), коридор 1-2 (4,1 кв.
м.) та 1-1 (1,4 кв. м.), що складає 11,5 кв.м., ?
кухні 7,3 кв.м. та коридор 4,45 кв.м. - а
всього 23,25 кв.м. у жилому будинку
АДРЕСА_1; та виділити зі спільної
ділянки землекористування їх частину у
розмірі 588,375 кв.м.

У грудні 2007 року ОСОБА_6 подала уточнену
позовну заяву, де просила припинити
право власності на частку ВАТ
"Теплоенергомонтаж" у домоволодінні по
АДРЕСА_1 та передати її ОСОБА_6 з
зобов'язанням останньої виплатити йому
відповідну компенсацію. Ухвалою суду
першої інстанції від 12 березня 2008 року
визнано мирову угоду між позивачами та
ВАТ "Теплоенергомонтаж". Не погодившись
з цією ухвалою, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
подали апеляційну скаргу, яка судом
апеляційної інстанції була задоволена,
а справа направлена до районного суду
на новий розгляд. Ухвалою районного
суду від 12 вересня 2008 року визнано
мирову угоду між позивачами та ВАТ
"Теплоенергомонтаж". ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 було подано апеляційну скаргу
на вказану ухвалу, яка ухвалою
апеляційної інстанції від 21.10.2008 р. була
задоволена та справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У квітні 2013 року позивачами уточнено їх
позовні вимоги, де вони просили
зупинити право власності на частку ВАТ
"Теплоенергомонтаж" на приміщення: 1-6
(18,1 кв.м.), 1-5 (12,4 кв.м.), 1-4 (6,2 кв.м), 1-9 (3,35
кв.м.), 1-7 (0,65 кв.м.), 1-3 (7,3 кв.м.), 1-10 (1,15
кв.м.), 1-11 (1,85 кв.м.), 1-2 (2,05 кв.м.), 1-1 (0,7 кв.м)
першого поверху будинку АДРЕСА_1 з
надвірними будівлями; та визнати право
власності на частку ВАТ
"Теплоенергомонтаж" на вказані
приміщення першого поверху з
надвірними будівлями за ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Ухвалою Дзержинського районного суду
міста Харкова від 28 жовтня 2014 року у
клопотанні третьої особи ОСОБА_3 про
приєднання до вищезазначеної
цивільної справи позовної заяви
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ВАТ
"Теплоенергомонтаж", регіональне
відділення Фонду державного майна
України у Харківській області,
Міністерство енергетики та вугільної
промисловості України, треті особи:
Харківська міська рада, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання права власності за
набувальною давністю - відмовлено,
позовну заяву повернуто позивачам.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися з
апеляційною скаргою у якій просили
скасувати ухвалу суду першої інстанції
від 28.10.2014 року, як таку, що винесена з
порушенням норм процесуального права,
оскільки є доцільним розгляд позовів в
одному провадженні, тому що мова йде в
обох позовах про одні і ті ж приміщення.

Стверджують, що позивачі звернулись з
позовними вимогами про визнання за
ними права власності на 53/100 частини
будинку, а вони, як треті особи
звернулись до суду з позовом про
визнання права власності за
набувальною давністю на ті ж самі
приміщення.

Ухвалою суду першої інстанції від
07.10.2014 року вищевказані позовні вимоги
роз'єднані на два окремих провадження,
провадження за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3
та ОСОБА_5 передано до канцелярії суду
іншому судді. Не погоджуючись з такими
діями суду треті особи повторно
звернулися з позовом про визнання
права власності.

Ухвалою Дзержинського районного суду
міста Харкова від 28 жовтня 2014 року у
клопотанні третьої особи ОСОБА_3 про
приєднання до вищезазначеної
цивільної справи позовної заяви
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання
права власності за набувальною
давністю відмовлено. Позовну заяву
повернуто позивачам.

Оскаржувана ухвала винесена з
порушенням норм процесуального права з
помилковим посиланням, що цей позов
перешкоджає задовольнити позов ОСОБА_6
та ОСОБА_7. З таким висновком суду треті
особи погодитись не можуть.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися обговоривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно даних електронного
документообігу суду позовній заяві
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 присвоєно новий
номер №638/18073/14-ц (2/638/6785/14) та передано в
провадження судді Наумової С.М., а
об'єднання позовних вимог в одне
провадження є недоцільним.

З таким висновком суду, судова колегія
не погоджується з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що позивачі
звернулись з позовом про визнання
права власності на приміщення в
житловому будинку АДРЕСА_1 якому
просили виділити зі спільної власності
їх частку: ванну кімнату 1-11 (3,7 кв. м.),
вбиральню 1-10 (2,3 кв. м.), коридор 1-2 (4,1 кв.
м.) та 1-1 (1,4 кв. м.), що складає 11,5 кв.м., ?
кухні 7,3 кв.м. та коридор 4,45 кв.м. - а
всього 23,25 кв.м..

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5
звернулись до суду з самостійними
позовними вимогами в яких просили
також визнати право власності на ті ж
самі приміщення в житловому будинку
АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 34 ЦПК України треті особи,
які заявляють самостійні вимоги щодо
предмета спору, можуть вступити у
справу до закінчення судового
розгляду, пред'явивши позов до однієї
чи обох сторін.

Ці вимоги закону залишились поза
увагою суду.

Суд не врахував, що позовні вимоги
позивачів і третіх осіб стосується
одного предмета позову, а тому є
однорідними і суду слід було виходити
при вирішенні питання з вимог ст.. 126 ЦПК
України.

З огляду на це, суд помилково відмовив у
об'єднанні позовів і повернув заяву.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Таким чином, ухвала підлягає
скасуванню, а питання про об'єднання
позовів передачі на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.3 ч.1 ст. 312, 313,
314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду
міста Харкова від 28 жовтня 2014 року -
скасувати. Передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

В силу ст.324 ЦПК України оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя -

Судді колегії -