Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Юровської Г.В.,

суддів: Гончара В.П., Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа -Орджонікідзевський відділ
реєстрації актів цивільного стану
Харківського міського управління
юстиції, про визнання шлюбу недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 19 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
шлюбу недійсним.

Позовні вимоги мотивував тим, що його
батько ОСОБА_3 тривалий час тяжко
хворів, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, після чого
він дізнався, що 16 серпня 2011 року батько
зареєстрував шлюб із відповідачем.

Посилаючись на те, що на момент
укладення шлюбу його батько не міг у
повній мірі розуміти значення своїх
дій та чинити опір тиску відповідача,
яка мала на меті отримати майно ОСОБА_3,
тому уклала з ним шлюб без наміру
створити сім'ю, позивач просив позов
задовольнити та визнати шлюб недійсним
з підстав ч. 2 ст. 40 СК України.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 15 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 19 лютого 2014
року, зазначене рішення районного суду
скасовано й позов задоволено. Визнано
недійсним з моменту його реєстрації
укладений 16 серпня 2011 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, і залишити в силі рішення суду
першої інстанції, що було помилково
скасовано.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що шлюб між
ОСОБА_3 та відповідачем було укладено
без наміру підтримувати у майбутньому
подружні стосунки.

Проте, з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким
вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що 16 серпня 2011 року у
Орджонікідзевському відділу
реєстрації актів цивільного стану
Харківського міського управління
юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
зареєстровано шлюб.

Заяву про реєстрацію шлюбу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 підписували особисто.

Згідно спільної заяви наречених та
довідки про стан здоров'я ОСОБА_3,
термін реєстрації шлюбу для них було
скорочено керівником відділу
відповідно до вимог ст. 32 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 40 СК України
шлюб визнається недійсним за рішенням
суду, якщо він був зареєстрований без
вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною,
зокрема, тоді, коли в момент реєстрації
шлюбу вона страждала тяжким психічним
розладом, перебувала у стані
алкогольного, наркотичного, токсичного
сп'яніння, в результаті чого не
усвідомлювала сповна значення своїх
дій і (або) не могла керувати ними, або
якщо шлюб було зареєстровано в
результаті фізичного чи психічного
насильства.

Шлюб визнається недійсним за рішенням
суду у разі його фіктивності. Шлюб є
фіктивним, якщо його укладено жінкою та
чоловіком або одним із них без наміру
створення сім'ї та набуття прав та
обов'язків подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 13 постанови №11 від 21 грудня
2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при розгляді
судом справ про визнання шлюбу
недійсним слід мати на увазі, що за
наявності одних підстав суд
зобов'язаний, а за наявності інших суд
може визнати шлюб недійсним.

За рішенням суду шлюб обов'язково
визнається недійсним, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди жінки
або чоловіка, а також у разі його
фіктивності (ст. 40 СК України).

Судом також встановлено, що з 2009 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали спільно
проживати в будинку останнього.

З весни 2011 року стан здоров'я ОСОБА_3
погіршився, у зв'язку з чим він
вимушений був лягти до лікарня, догляд
за ним здійснювала ОСОБА_2

Згідно довідки Харківської міської
клінічної багатопрофільної лікарні №25
ОСОБА_3 у гематологічному відділенні не
приймав ліків, які б могли вплинути на
його психічний стан, й був виписаний у
свідомості.

Актом посмертної судово-психіатричної
експертизи №181 встановлено, що ОСОБА_3 у
період з 13 серпня 2011 року до 16 серпня 2011
року не виявляв психічних розладів і за
своїм психічним станом міг
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними.

Таким чином, установивши, що відносини
між подружжям, особливе ставлення
відповідача до свого чоловіка до і
після реєстрації шлюбу, свідчать про їх
дійсний намір створити сім'ю та набути
прав і обов'язків подружжя, суд першої
інстанції дійшов по суті правильного й
обґрунтованого висновку щодо
відсутності передбачених ч. 2 ст. 40 СК
України, на які посилався позивач,
правових підстав для визнання
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шлюбу
недійсним.

Такі висновки суду першої інстанції
узгоджуються з матеріалами справи та
відповідають вимогам матеріального та
процесуального права.

Також судом першої інстанції, вірно
зазначено про те, що дата та обставини
реєстрації шлюбу, зокрема поза межами
відділу РАЦСу, були обумовлені
об'єктивними обставинами -
захворюванням чоловіка і неможливістю
у зв'язку з цим одружитися в урочистій
обстановці у призначену дату.

Однак, при перегляді справи, усупереч
вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України,
апеляційний суд на вищенаведені вимоги
закону уваги не звернув й дійшов
помилкового висновку про те, що шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено без
наміру створити сім'ю.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні процесуального
та матеріального закону.

За таких обставин, погодитись з
ухваленим судом апеляційної інстанції
рішенням неможливо, воно підлягає
скасуванню з підстав, передбачених
ст. 339 ЦПК України із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції,
ухваленого згідно із законом, що було
помилково скасовано апеляційним судом.

Керуючись ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 19 лютого 2014 року
скасувати, залишивши в силі рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 15 листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Г.В. Юровська

Судді:
В.П. Гончар

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

В.О. Савченко