РІШЕННЯ

Іменем України

03.12.2014 року Франківський районний
суд м.Львова

в складі:

головуючого судді Лозинського Б.М.

при секретарі- Попик А.Б.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1-
ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3-
ОСОБА_4

представника третьої особи
ОСОБА_5-ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_5 - про
визнання особи такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5 - про вселення та усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням, суд,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся з позовом в суд до
ОСОБА_3 за участі третьої особи ОСОБА_5
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житлом та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5 про вселення та усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням.

В обґрунтуванні позовних вимог
покликається на те, що квартира
АДРЕСА_1, що в місті Львові складається
з двох житлових кімнат, загальною
площею - 42, 3 кв. м. з усіма комунальними
вигодами. Відповідач по справі ОСОБА_3 -
чоловік позивачки, більше десяти років
тому виїхав та залишив спірне
помешкання, забравши всі свої речі.
Відповідач не проживає у спірній
квартирі, не сплачує за комунальні
послуги. Розмір заборгованості за
надані житлово-комунальні послуги на
даний час суттєво збільшився і
позивачка змушена сплачувати за
прописаного (зареєстрованого), але не
проживаючого в квартирі відповідача.
Крім неї та відповідача в квартирі
зареєстровані: її донька - ОСОБА_5, онука
- ОСОБА_7, а правнучка - проживає без
реєстрації. Доказом не проживання
відповідача у спірній квартирі понад
встановлені законом строки вважає акти
від 09.08.2010 року, 13.09.2010 року, 25.10.2010 року.
Оскільки, добровільно вирішити питання
про зняття з реєстрації та виселення її
чоловіка з спірної квартири неможливо,
ОСОБА_1 звернулась до суду з даною
позовною заявою.

Не погоджуючись з позовними вимогами
первісного позову, - в квітні 2011 року
ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, в якому
просить суд зобов'язати відповідачів
не чинити йому перешкод у користуванні
спірною квартирою АДРЕСА_1 та вселити
його в дане помешкання. Він
покликається на те, що позовні вимоги
позивача по первісному позову є
безпідставними та необґрунтованими, а
тому він з ними категорично не
погоджується, виходячи з того, що
перебуваючи у трудових відносинах з
ЛКП "Листопадове" 01.09.1989 року на його
ім'я був виданий ордер за № 10277 на
вселення разом з членами його сім'ї
(дружини - ОСОБА_1 та її доньки - ОСОБА_5) в
службову квартиру АДРЕСА_1. З 12.08.1989 року
він зареєстрований у даній квартирі та
являється основним квартиронаймачем.
Станом на сьогоднішній день він і
надалі перебуває у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_1 У спірній квартирі
фактично проживає його дружина разом з
онукою та правнучкою. ОСОБА_5 разом
чоловіком періодично проживають у
спірній квартирі. Впродовж останніх
10-ти років (починаючи з 2004 року)
відповідачі чинять йому перешкоди у
користуванні квартирою. Вони поміняли
замки від вхідних дверей, не впускають
його у квартиру, свідомо не надають
йому квитанцій про оплату за
комунальні послуги та квартплату. Весь
цей час він змушений проживати по чужих
квартирах, в тому числі й в
однокімнатній квартирі своєї доньки у
м. Львові, разом з якою проживають її
чоловік та двоє малолітніх дітей. А
останнім часом, для того, щоб не
створювати дискомфорт рідним, -
змушений часто проживати в чужих людей
у Закарпатській області. В спірній
квартирі залишились всі його особисті
речі та майно, яке було придбане ним
разом з дружиною за час спільного
проживання. Незважаючи на те, що він
фактично не проживає за даною адресою
впродовж останніх 10-ти років - впродовж
останніх років щомісяця з його пенсії
проводяться відрахування в користь ЛКП
"Листопадове" за надані
житлово-комунальні послуги згідно
судового рішення.

До правоохоронних органів із заявою
про усунення перешкод у користуванні
житлом позивач за зустрічним позовом
не звертався, так як намагався владнати
всі конфліктні ситуації з
відповідачами в добровільному порядку,
хоча, на жаль, це йому не вдалось
зробити. За таких обставин позивач
змушений звернутись до суду за
захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 08.04.2011 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_5
- про визнання особи такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням та позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_5 - про вселення та
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням об'єднані в одне
провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник свій позов підтримали та
надали пояснення аналогічні змісту
позовної заяви. Щодо позовної заяви
ОСОБА_3 заперечили та просять у позові
відмовити.

В судовому засіданні відповідач -
позивач ОСОБА_3 та його представник
свої позовні вимоги підтримали,
надавши аналогічні пояснення
відповідно до своєї зустрічної
позовної заяви, просять свій позов
задоволити. Позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнали та просять в позові відмовити
за безпідставністю позовних вимог.

Третя особа по первісному позову -
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_5 та її представник в судовому
засіданні підтримали позов ОСОБА_1 з
підстав, викладених у первісній
позовній заяві та просять її позов
задоволити. Щодо зустрічного позову
ОСОБА_3, то просять відмовити в його
задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх
представників, третьої особи по
первісному позову - відповідача за
зустрічним позовом, її представника,
свідків, дослідивши інші матеріали
справи та зібрані докази, суд приходить
до висновку, що в задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третьої особи - ОСОБА_5 - про визнання
особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням слід
відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_5 - про вселення та
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням - підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.09.1989 року на ім'я
ОСОБА_3 був виданий ордер за № 10277 на
вселення разом з членами його сім'ї:
дружини та її доньки в службову
квартиру АДРЕСА_1. З грудня 1989 року він
зареєстрований у даній квартирі та
являється основним квартиронаймачем.
Квартира не приватизована та належить
Львівській міській раді. В квартирі
зареєстровані четверо осіб: ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_7

ОСОБА_1, будучи допитана в якості свідка
по даній справі повідомила суд про те,
що і надалі перебуває у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Вона впускала його в квартиру, але не
має бажання проживати разом з ним,
оскільки, зникли почуття, ключів від
квартири не має наміру надавати,
оскільки він не сплачує за
житлово-комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні під
час розгляду справи підтвердила те, що
в 2004 році була поміняна серцевина замка
від вхідних дверей. Ключ від вхідних
дверей вона не надавала ОСОБА_3 та
відмовились це зробити в судовому
засіданні під час розгляду справи,
мотивуючи свою відмову, тим що
відповідач за первісним позовом не
платить за комунальні послуги та
квартплату, за час спільного
проживання погано відносився до її
матері, у зв'язку з чим вони не бажають
проживати у спірній квартирі разом з
ним.

Свідок ОСОБА_8 надав пояснення про те,
що з 2006 року знає цю сім'ю, 8 років він не
бачив ОСОБА_3 Йому відомо про
конфліктні ситуації між сторонами. З 2006
року ОСОБА_3 до квартири не приходив.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що знає дану сім'ю та може
ствердити те, що ОСОБА_3 не проживає в
спірній квартирі протягом останніх
10-ти років. До цього вона бачила його в
квартирі лише декілька разів.

ОСОБА_3, який надав пояснення в судовому
засіданні по даній цивільній справі в
якості свідка повідомив суд про те, що
впродовж останніх 10-ти років він не має
можливості проживати у спірній
квартирі, оскільки, відповідачі чинять
йому перешкоди у користуванні нею. Вони
поміняли замки від вхідних дверей, не
впускають його у квартиру, свідомо не
надають йому квитанцій про сплату за
комунальні послуги та квартплату. В
жовтні 2010 року він разом із зятем
востаннє приходив у спірну квартиру. В
цей час вдома була його дружина. Вона
відчинила їм двері та впустила у
квартиру. На його прохання - ключів від
вхідних дверей вона йому не надала.
Вона нічого йому не повідомляла про
свої наміри з приводу подання позову до
суду, а лише наголосила на тому, що
існує заборгованість за надані житлово
- комунальні послуги.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив про
те, що добровільно він квартиру не
залишав і ніколи не покидав. Він не
проживає з кінця 2004 року у квартирі не з
власної ініціативи та волі, а тільки
тому, що його дружина разом зі своєю
донькою чинили і надалі чинять йому
перешкоди у користуванні нею, а тому
він не проживає у спірній квартирі з
поважних причин і з незалежних від
нього обставин, які були створені
внаслідок неправомірної поведінки зі
сторони відповідачів за зустрічним
позовом.

Як зазначив ОСОБА_3, починаючи з початку
2004 року почали виникати конфліктні
ситуації з дружиною та її донькою, яка
завжди була на стороні своєї матері,
які б обставини не складались. З метою
уникнення сімейних конфліктів, він
їхав до своєї доньки, через декілька
днів знову повертався до дому. Все це
тривало до тих пір, допоки його дружина
не поміняла замки від вхідних дверей,
після чого він вже не мав змоги
потрапити до квартири, так як не мав
ключів від вхідних дверей, бо йому їх не
надавали. Іншого житла у нього немає.
Добровільно на тривалий термін (більш
як понад 6 місяців), маючи
безперешкодний доступ до квартири, він
її ніколи не покидав. Також він
зазначив, що ініціатором подання
первісного позову являється ОСОБА_5,
яка підмовила свою матір подати позов
до суду про визнання його таким, що
втратив право на житло, так як
поставила собі за мету приватизувати
дану квартиру без його участі, продати
її та вирішити свої матеріальні
проблеми.

Про дані обставини в судовому
засіданні підтвердив свідок ОСОБА_10,
який також зазначив про те, що знає
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Він
неодноразово приходив до квартири
разом з ОСОБА_3, але потрапити до неї
вони не мали змоги через відсутність
ключів від змінених замків у дверях
квартири, їм не відчиняли вхідних
дверей та не впускали до помешкання.
Також доповнив, що в 2010 році йому стало
відомо, що сторони мали розмову про
обмін квартири, однак до згоди по
даному питанні не дійшли.

Судом встановлено, що згідно судового
наказу, виданого Франківським районним
судом м. Львова від 05.06.2012 року по справі
№ 1326/4551/2012 - з ОСОБА_3 проводяться
стягнення в користь ЛКП "Листопадове"
заборгованості по оплаті за
житлово-комунальні послуги в розмірі -
16 852, 64 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 являється
інвалідом III групи загального
захворювання згідно довідки МСЕК від
28.04.2010 року за № 475098 (безтерміново).

З актів, складених працівниками ЛКП
"Листопадове" від 09.08.2010 року, 13.09.2010 року
та 25.10.2010 року зі слів сусідів: ОСОБА_11
та ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_3 не
проживає у спірній квартирі понад 15
років.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд критично оцінює дані акти і вважає
їх неналежними, недопустимими та
недостовірними доказами не проживання
ОСОБА_3 у спірній квартирі, виходячи з
наступного.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні по
даній справі ствердив, що підписував
усі три акти у себе вдома в один день. Їх
йому принесла на підпис ОСОБА_5,
зазначивши, що збирають підписи
мешканців для житлово -
експлуатаційної контори, ввівши його у
такий спосіб в оману. В своїй квартирі
на день підписання актів він проживав з
2001 року (13 років), тому свідчити про те,
що ОСОБА_3 не проживає у спірній
квартирі понад 15 років він не може. До
2004 року він неодноразово бачив ОСОБА_3
на вулиці, в під'їзді, вітався з ним, до
його квартири ніколи не заходив. А тому,
він відкликав свій підпис на даних
актах.

В судовому засіданні свідок (сусід) -
ОСОБА_11, який хоч не надавав пояснення
під час розгляду даної справи даним
складом суду, але свідчив під час її
розгляду в іншому складі суду. Зокрема,
він зазначав про те, що відкликає свої
підписи на актах від 09.08.2010р., 13.09.2010р. та
25.10.2010р., оскільки, не може підтвердити
факт не проживання ОСОБА_3 у спірній
квартирі впродовж 15-ти років, а
вищевказані акти підписував (всі три
одночасно) у себе вдома на вимогу
ОСОБА_5, а не в приміщенні ЛКП
"Листопадове". У спірній квартирі він
ніколи не був.

На дану обставину звернув увагу Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних та кримінальних справ в
своїй ухвалі від 31.07.2013 року по даній
цивільній справі, скасовуючи рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 02.12.2011 року разом з ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 19.02.2013 року та передаючи справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається житлове
приміщення протягом шести місяців.
Жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем понад
шість місяців лише у передбачених
законом випадках.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, проводиться у
судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абзаці першому пункту 10
Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", - у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (стаття 71 ЖК України),
необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
- кожен має право на житло.

Позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3
тривалий час (з 2004 року) з поважних
причин не проживає за адресою своєї
реєстрації, оскільки відповідачі у
зв'язку з конфліктними ситуаціями
поміняли замки від вхідних дверей, не
надають йому ключів, не впускають до
квартири, в такий спосіб чинять йому
перешкоди у користуванні житлом. А
тому, суд приходить до висновку, що
позивач не проживає у спірній квартирі
з незалежних від нього обставин та
внаслідок неправомірної поведінки
відповідачів за зустрічним позовом.

Посилання відповідачів за зустрічним
позовом - ОСОБА_1, ОСОБА_5 на те, що вони
не бажають проживати разом з позивачем
у спірній квартирі, тому, що він не
сплачує за житлово-комунальні послуги,
за час спільного проживання погано
відносився до своєї дружини, у зв'язку з
чим в неї зникли до нього почуття, а між
сторонами мали місце конфліктні
ситуації - не мають правового значення
для вирішення зазначеного спору з
урахуванням його характеру і юридично
значимих фактів та не можуть являтися
правовою підставою для визнання особи
такою, що втратила право на
користування житлом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд вважає, що первісний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи -
ОСОБА_5 - про визнання особи такою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням - є безпідставним, його
доводи цілком спростовуються
матеріалами справи, а тому в
задоволенні такого слід відмовити.

Натомість зустрічний позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_5 - про вселення та
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням підлягає до
задоволення, оскільки суд вважає його
позовні вимоги підставними та
доведеним факт чинення йому перешкод у
користуванні житловим приміщенням, а
саме, квартирою АДРЕСА_1 зі сторони
ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Керуючись ст.ст.10, 11, 31, 60, 88, 208, 209, 212, 214,
215, 218 ЦПК України, ст.71,72 ЖК України, ст. 16
ЦК України, ст. 47 Конституції України,
суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні первісного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3 за участі третьої особи
ОСОБА_5 про визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5 про вселення та усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_5 не чинити
перешкод ОСОБА_3 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_3 в
квартируАДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
понесені судові витрати: сплачено
державне мито у сумі 08,50 грн. та витрати
на ІТЗ у сумі 37,00 грн.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня проголошення рішення до
Апеляційного суду Львівської області
через районний суд.

Рішення виготовлено в нарадчій
кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова:
Лозинський Б.М.