САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/361/14-ц
Провадження №2/726/183/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.05.2014
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Байцар Л. В.,
при секретарі Житарь С.А., за участю
позивачки ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кредо-Центр» про захист прав
споживачів, стягнення коштів за
невиконання умов договору, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ТзОВ «Кредо-Центр» про
захист прав споживачів, стягнення
коштів за невиконання умов договору.

Посилався на те, що вона відповідно до
договору №131134 від 21 жовтня 2013 року
укладеного з Товариством з обмеженою
відповідальністю «КРЕДО-ЦЕНТР»
перебувала у цивільно-правових
відносинах з вищевказаною юридичною
особою. Про дане TOB «КРЕДО-ЦЕНТР» вона
дізналася із засобів масової
інформації, а саме з газети «Від і До»,
вищевказане товариство надає кредити
для придбання нерухомості, техніки,
транспортних засобів та інших товарів
на вигідних для клієнта умовах. У м.
Чернівці, в офісному приміщенні по вул.
Червоноармійська,184 А після роз'яснення
їй умов, 21.10.2013 року вона вважала, що
уклала договір №131134 із TOB «КРЕДО-ЦЕНТР»
в особі Стоян Л.І. та додатки до нього №1
та №2 на отримання кредиту в сумі 400 000
грн. на умовах програми «КРЕДО-ЦЕНТР»
та внесла обов'язковий первинний
реєстраційний внесок у розмірі 10% від
розміру кредиту, що складало 40 000,00 грн.,
що підтверджується копією квитанції
№24350.854.1 від 25.10.2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк». Видати суму кредиту
пообіцяли протягом доби з моменту
внесення першого реєстраційного
внеску.

В позові вказує на те, що згодом вона
з'ясувала, що 21.10.2013 року вона виступила
стороною при укладенні з відповідачем
договору №131134 про надання послуг,
предметом якого є надання системи
послуг, спрямованих на придбання мною
товару, зазначеного у додатку №1 до
даного договору (нерухомості за ціною
400 000 грн.) на умовах програми
«КРЕДО-ЦЕНТР».

Крім того, в позові вказує на те, що
21.10.2013 року між нею та TOB «КРЕДО-ЦЕНТР»
було укладено додаток №1 до договору
№131134, як уже зазначалося вище, яким
визначено найменування товару та його
вартість, визначено обов'язковий
платіж, що складає 1667,67 грн., загальний
платіж - 1667,67 грн., реєстраційний платіж
- 40 000,00 грн. та комісійний платіж - 20 000
грн., що становить 5% від розміру
кредиту. Відповідно до умов договору
вона повинна сплачувати кошти не за сам
товар, а за можливість одержання права
на купівлю товару. Відповідач без
залучення власних коштів формує
об'єднання клієнтів, за рахунок коштів,
яких здійснюється передача права на
купівлю товару одним з учасників цього
об'єднання, що є компенсацією за
рахунок коштів інших учасників групи,
залучених до умов діяльності програми
«КРЕДО-ЦЕНТР», тобто діяльність
відповідача з реалізації програми
«КРЕДО-ЦЕНТР» є такою, що вводить її як
споживача в оману та порушує її права.

Вказує на те, що після неодноразового
відвідування офісу TOB «КРЕДО-ЦЕНТР» за
адресою: м. Чернівці, вул.
Червоноармійська, 184, оф.603 та
неодноразових телефонних дзвінків до
головного відділення TOB «КРЕДО-ЦЕНТР»
що знаходиться у м. Києві 27 листопада 2013
року вона написала заяву про
розірвання договору №131134 від 21.10.2013
року із TOB «КРЕДО-ЦЕНТР».

Крім цього вказує на те, що 06 грудня 2013
року TOB «КРЕДО-ЦЕНТР» розглянув її
заяву та надіслав відповідь, в якій
було вказано, що відповідно до п.8.2
основного Договору - Договір може бути
розірвано достроково за ініціативою
однієї із сторін, але, згідно із
положеннями програми «КРЕДО-ЦЕНТР».
Згідно п.9.1 Додатку №2 зазначається, що
той клієнт, якому не здійснено виплату
коштів на придбання товару, має право в
односторонньому порядку розірвати
Договір не пізніше чотирнадцяти
календарних днів з дати його укладання.
Таким чином, згідно відповіді TOB
«КРЕДО-ЦЕНТР» №12/003 від 06.12.2013 року
Договір від 21.10.2013 року №131134 зі нею,
ОСОБА_1, було розірвано.

В позові також вказує на те, що на її
утриманні знаходиться двоє
неповнолітніх дітей ОСОБА_4 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2.
Крім того, вона є інвалідом 3-ї групи
загального захворювання, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1.

Просить визнати недійсним договір
№131134 від 21.10.2013 року укладений між нею
та TOB «КРЕДО-ЦЕНТР».

Також просить стягнути із TOB
«КРЕДО-ЦЕНТР» на її користь суму
реєстраційного платежу в розмірі 40 000,00
грн. та судові витрати в розмірі 243,60
грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримала та дала пояснення
аналогічні позовним вимогам, просить
їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов підтримав та дав
пояснення аналогічні позовним вимогам,
просить їх задовольнити.

Зі згоди позивача суд може ухвалити
заочне рішення по справі на підставі
наявних у справі доказів що
відповідають положенням ст. 224 ЦПК
України.

Представник відповідача Штабський М.В.
в судове засідання не з'явився, подав до
суду клопотання про розгляд справи у
його відсутності та подав до суду
заперечення проти позову, в якому
посилається на те, що позов ОСОБА_1 є
надуманим, безпідставним,
необґрунтованим і таким, що не
узгоджується з діючим законодавством
України, а наведені в позовній заяві
обставини та доводи є такими, що не
відповідають дійсності. Вказує на те,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав. Зокрема відповідно
до змісту позову, позивач не надала
жодних доказів в підтвердження
позовних вимог, а виклала лише власні
та надумані міркування щодо
суб'єктивного тлумачення умов спірного
договору та правовідносин за ним.
Обґрунтування позовної заяви
полягають виключно в доводах позивача
щодо невиконання відповідачем TOB
«Кредо-Центр» умов спірного договору, а
вимоги ОСОБА_1, натомість, стосуються
визнання договору № 131134 від 21.10.2013 р.
недійсним, що є взаємовиключним та
суперечливим, так як згідно чинного
законодавства України невиконання
договірних зобов'язань не може бути
підставою для визнання договору
недійсним. Крім цього у запереченні
вказує на те, що закон визначає
вичерпні умови, які можуть бути
підставою для визнання договору
недійсним і прямо вимагає, що
обов'язковою умовою визнання договору
недійсним має бути недотримання вимог
законодавства допущених стороною чи
сторонами правочину в момент його
вчинення. Також посилається на те, що
позивач обґрунтовує свої вимоги
незаконністю дій відповідача і
невиконання Товариством умов договору,
але не посилається на жоден пункт
договору, які не виконані чи порушені
відповідачем. Такі обставини безумовно
свідчать про надуманість вимог
позивача та їх необґрунтованість.

Крім цього в запереченні проти позову
посилається на те, що відповідно до
умов п. 6.4. ст. 6 договору, визначено, що
підписання цього договору, а також
додатків до нього, є свідченням того, що
сторони повністю зрозуміли усі
визначення, умови та зміст договору і
додатків до нього. З моменту підписання
цього договору позивач набуває статусу
клієнта TOB «Кредо-Центр». Відповідач
гарантує оплату та передачу позивачеві
товару протягом терміну дії договору.
Крім цього, позивач ОСОБА_1 21 жовтня 2013
року під час укладання договору
особисто стверджувала, що вона
обізнана із законодавством України про
захист прав споживачів, що умови
Договору не порушують її права як
споживача, повністю її влаштовують, про
що зазначила письмово. Позивач ОСОБА_1 21
жовтня 2013 року, тобто в день вчинення
правочину. також письмово
стверджувала, що. дослівно: «умови
договору і додатки до нього є
справедливими та зрозумілими, не
містять двозначних тлумачень, не
обмежують прав клієнта як споживача»
Відтак, позивачеві на час укладення
договору було повністю відомо і
достеменно зрозумілі всі
правовідносини за спірним договором, і
що на даний час позивач свідомо
намагається приховати від суду
справжні правовідносини і штучно
створити вигляд порушення її прав як
споживача.

Таким чином, зважаючи на вказане вище,
вважає, що позов ОСОБА_1 є надуманим,
безпідставним, необґрунтованим і
таким, що не узгоджується з діючим
законодавством України, а наведені в
позовній заяві обставини та вимоги є
такими, що не відповідають дійсності та
не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника позивача та дослідивши
письмові докази по справі вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Так, судом встановлено, що 21 жовтня 2013
року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем TOB «КРЕДО-ЦЕНТР» був
укладений договір №131134 про надання
послуг, предметом якого є надання
системи послуг, спрямованих на
придбання позивачем ОСОБА_1 товару,
зазначеного у додатку №1 до даного
договору (нерухомості за ціною 400 000
грн.) на умовах програми «КРЕДО-ЦЕНТР».

В судовому засіданні встановлено, що
21.10.2013 року позивачка ОСОБА_1 вважала, що
уклала договір №131134 із TOB «КРЕДО-ЦЕНТР»
в особі Стоян Л.І. та Додатки до нього №1
та №2 на отримання кредиту в сумі 400 000
грн. на умовах програми «КРЕДО-ЦЕНТР»
та внесла обов'язковий первинний
реєстраційний внесок у розмірі 10% від
розміру кредиту, що складало 40 000,00 грн.,
що підтверджується копією квитанції
№24350.854.1 від 25.10.2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Крім цього в судовому засіданні з слів
позивачки встановлено, що видати суму
кредиту пообіцяли протягом доби з
моменту внесення першого
реєстраційного внеску, який зробила
позивачка та підтверджується
квитанцією.

Судом встановлено, що 21.10.2013 року між
позивачкою та TOB «КРЕДО-ЦЕНТР» було
укладено Додаток №1 до Договору №131134,
яким визначено найменування товару та
його вартість, визначено обов'язковий
платіж, що складає 1667,67 грн., загальний
платіж - 1667,67 грн., реєстраційний платіж
- 40 000,00 грн. та комісійний платіж - 20 000,00
грн., що становить 5% від розміру
кредиту.

Відповідно до умов Договору позивачка
повинна сплачувати кошти не за сам
товар, а за можливість одержання права
на купівлю товару.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач без залучення власних
коштів формує об'єднання клієнтів, за
рахунок коштів, яких здійснюється
передача права на купівлю товару одним
з учасників цього об'єднання, що є
компенсацією за рахунок коштів інших
учасників групи, залучених до умов
діяльності програми «КРЕДО-ЦЕНТР»,
тобто діяльність відповідача з
реалізації програми «КРЕДО-ЦЕНТР» є
такою, що вводить позивача як споживача
в оману та порушує його права.

Судом встановлено, що на підставі заяви
позивачки про розірвання Договору
№131134 від 21.10.2013 року із TOB «КРЕДО-ЦЕНТР»
06 грудня 2013 року TOB «КРЕДО-ЦЕНТР»
розглянув заяву та надіслав на адресу
позивачки відповідь, в якій зазначив,
що відповідно до п. 8.2 основного
Договору - Договір може бути розірвано
достроково за ініціативою однієї із
сторін, але, згідно із положеннями
програми «КРЕДО-ЦЕНТР». Згідно п.9.1
Додатку №2 клієнт, якому не здійснено
виплату коштів на придбання товару, має
право в односторонньому порядку
розірвати Договір не пізніше
чотирнадцяти календарних днів з дати
його укладання. Таким чином, згідно
відповіді TOB «КРЕДО-ЦЕНТР» №12/003 від
06.12.2013 року Договір від 21.10.2013 року №131134
з позивачкою ОСОБА_1 було розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 626ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України визначено,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне (значення
(ч. 1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до положень п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009р. №9 правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину.

Частиною 2 статті 627 ЦК України
передбачено, що у договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає: 1) вчинення дій, що
кваліфікуються законодавством як
прояв недобросовісної конкуренції; 2)
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Судом встановлено, що в момент
укладення договору відповідним
представником відповідача позивачу
була надана неправдива, нечітка
інформація стосовно підписаного
договору, оскільки останній вважає, що
укладає договір позики та на протязі
дії договору, відповідачем свої
зобов'язання щодо надання коштів не
виконано.

Таким чином, відповідачем під час
укладання оспорюваного договору було
надано нечітко та в двозначному
способі позивачу як споживачу
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору, що в свою. Чергу
сприяло до надання позивачем згоди на
укладення договору, яку в іншому
випадку останній б не надав та не
погодився на укладення вказаного
правочину.

Згідно ч. 1 ст. 18 цього Закону України
«Про захист прав споживачів»
виконавець послуг не повинен включати
у договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Відповідно до змісту п. 7 ч. 3 ст.19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
забороняються дії як такі, що вводять в
оману: утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції.

Статтею 6 Закону України «Про фінансові
послуги та державне урегулювання
ринків фінансових послуг» передбачено,
що фінансові послуги відповідно до
положень цього Закону надаються
суб'єктами господарювання на підставі
договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи вище наведене, суд
приходить до висновку, що умови
запропоновані відповідачем являються
розвитком пірамідальної схеми, що
відповідно до ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» заборонені
законодавством.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
де передбачено, що надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права не
повертати кошти на оплату ненаданої
продукції у разі розірвання договору з
ініціативи продавця (виконавця,
виробника), являється несправедливими
умовами.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодуванні.

Враховуючи, вище викладене, суд
приходить до висновку, що договір №131134
від 21.10.2013 року, укладений між позивачем
та відповідачем слід визнати недійсним
з моменту його укладення та стягнути з
відповідача на користь позивача кошти
в розмірі 40 000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживачі звільняються від сплати
судового збору за позовами, що
пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог. Таким чином, суд вважає, що
судовий збір підлягає стягненню з
відповідача на користь держави.

На підставі вище викладеного та
керуючись ст.ст. 1, 6, 18, 22, 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 230, 526, 626, 627, 1046 ЦК
України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 85, 88, 212-215,
218, 224-226, 294 ППК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредо-Центр» про
захист прав споживачів, стягнення
коштів за невиконання умов договору -
задовольнити.

Визнати недійсним договір №131134 від
21.10.2013 року укладений між ОСОБА_1 та TOB
«КРЕДО-ЦЕНТР».

Стягнути із TOB «КРЕДО-ЦЕНТР» на користь
ОСОБА_1 суму реєстраційного платежу в
розмірі 40 000,00 грн.

Стягнути із TOB «КРЕДО-ЦЕНТР» на користь
держави судові витрати в розмірі 243,60
грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області, через
Садгірський районний суд м. Чернівці
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом в 10-ти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня
отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя Л. В.
Байцар