СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року суддя Солом`янського
районного суду м. Києва Кицюк В.С.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_3 до
Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ»
про скасування наказу про звільнення, -

В С Т А Н О В И В :

01.12.2014 року позивач звернувся до
Солом`янського районного суду м. Києва
із вищезазначеним позовом.

03.12.2014 після автоматичного розподілу
справи згідно Положенню про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого Рішенням Ради
суддів України від 26.11.2010 року № 30 із
змінами, і формування відповідного
реєстру згідно Інструкції з
діловодства у місцевих загальних
судах, затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
17.12.2013 року № 173, матеріали позовної
заяви були передані головуючому судді.

05.12.2014 ухвалою суду позовна заява
залишена без руху та надано строк для
усунення вказаних в ній недоліків, а
саме приведення позовної заяви у
відповідність до вимог ст. 119 ЦПК
України.

Так, судом була акцентована увагу на
тому, що пунктом 6 частини 2 статті 119 ЦПК
України встановлено імперативне
правило, згідно якому позивач при
викладі обставин, якими він
обґрунтовує свої вимоги зобов`язаний
зазначати докази, що підтверджують
кожну обставину (або наявність підстав
для звільнення від їх доказування),
проте цих вимог закону позивач не
дотримався.

Без зазначення відповідних доказів
позивач стверджує, що 29.10.2014 ОСОБА_5 їй
було запропоновано звільнитись за
власним бажанням, і коли вона
відмовилася її було звільнено як таку,
що не пройшла випробування, що вона є
молодим спеціалістом, до якого не може
бути застосовано випробування при
прийомі на роботу, що в день звільнення
відповідачами не було видано позивачу
копію наказу про звільнення та трудову
книжку, не повідомлено про належні при
звільненні виплати та не здійснено їх
виплату.

Як вбачається із позовної заяви
позивачем також заявлено вимогу про
стягнення з відповідача
заборгованості за час вимушеного
прогулу, проте розрахунок такої
заборгованості всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК
України не надано і всупереч п.4 ч.2 ст.119
ЦПК України не зазначено ціну позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 ЦПК України у
позовах про стягнення грошових коштів
ціна позову складається із суми коштів,
які підлягають стягненню.

Крім того, звертаючись до суду із
вимогою і про стягнення з відповідача
моральної шкоди, позивач жодним чином
не наводить, із чого він виходив,
зазначаючи саме таку суму. На це
звертає увагу і пленум Верховного суду
України в пункті 4 Постанови №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», яким передбачено,
що у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, з яких міркувань позивач
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Позовна заява не може ґрунтуватися на
припущеннях.

11.12.2014 як вбачається із зворотного
повідомлення позивач отримав ухвалу
суду, проте до даного часу недоліки не
усунув.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.119-121 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Державного
підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» про
скасування наказу про звільнення -
визнати неподаною та повернути
позивачу.

Після вступу ухвали в законну силу,
повернути позивачу копії доданих до
позовної заяви документів.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Солом`янський
районний суд м. Києва протягом п'яти
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
В.С. Кицюк