Справа № 440/26/2011
Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова
Провадження № 22-ц/783/2260/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,
представника Кутівської сільради -
Карпія І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6
та його представника ОСОБА_3 на рішення
Буського районного суду Львівської
області від 21 січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Буського
районного суду Львівської області від
21 січня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Кутівської сільської ради Буського
району Львівської області, ОСОБА_4,
третя особа - Відділ Держземагенства у
Буському районі Львівської області,
про визнання права на приватизацію
земельних ділянок, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, зобов'язання
відповідача до вчинення дій.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_6 та його
представник ОСОБА_3.

Апелянти не погоджуються з
оскаржуваним рішенням, вважаючи, що
воно прийняте з грубим порушення норм
матеріального і процесуального права,
є незаконним і таким, що підлягає
скасуванню.

Вважають, що документи на приватизацію
ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0399 га
було сфальсифіковано за участю
сільського голови і землевпорядника
Кутівської сільської ради, а це і було
підставою для прийняття рішення від
21.01.2009 року №202 відносно земельної
ділянки. У зв'язку з цим ОСОБА_2
звернувся у Галицький районний суд м.
Львова із відповідним позовом до
Кутівської сільської ради Буського
району Львівської області, третьої
особи ОСОБА_4 про визнання дій
незаконними і визнання недійсними
рішень Кутівської сільської ради.
27.04.2012 року постановою Галицького
районного суду м. Львова цей позов було
повністю задоволено. Після оскарження
третьою особою ОСОБА_4 даної постанови
до Львівського апеляційного
адміністративного суду 26.04.2013 року вона
набрала законної сили. Однак, суд
першої інстанції, приймаючи рішення,
без жодної правової підстави не взяв до
уваги ці докази, не дав їм жодної
оцінки.

На підставі цього апелянти просять
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що позивач
не представив суду належних доказів
того, що земельна ділянка розміром 0,0399
га з цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства у
минулому належала спадкодавцю ОСОБА_7,
а посилання позивача на те, що згідно
погосподарської книги за
будинковолодінням ОСОБА_7 рахувалась
земельна ділянка для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд розміром 0,20 га є припущенням,
оскільки спадкодавець за життя не
оформив права власності на неї.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, так як він дійшов до них з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Земельні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею
регулюються Конституцією України,
Земельним Кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно - правовими актами.

Згідно із ч.1 ст.18 ЗК України до земель
України належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на категорії.

Перелік категорій земель
визначений ст.19 ЗК України і одними з
них є землі сільськогосподарського
призначення, землі житлової та
громадської забудови, землі природно
-заповідного та іншого
природоохоронного призначення та інші.

Згідно із ст.39 ЗК України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану земельно -
господарського устрою з дотриманням
будівельних норм, державних стандартів
і норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

Земля в Україні може перебувати у
приватній, комунальній та державній
власності(ч.3 ст.78 ЗК України).

Районним судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником житлового будинку по АДРЕСА_1
після смерті попереднього власника -
свого дядька ОСОБА_7

Статтею 377 ЦК України визначено, що до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Згідно із ч.2 ст.120 ЗК України якщо
житловий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Як законний користувач земельної
ділянки, ОСОБА_2 16.08.2006 року звернувся
до Кутівської сільської ради Буського
району із заявою про передачу йому у
власність земельної ділянки, яка
«значилась зареєстрованою за
будинковолодінням по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_7».

Частиною 1 ст.116 ЗК України визначено,
що громадяни та юридичні особи
набувають право власності та право
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що
розпорядження землями територіальної
громади віднесено до повноважень
сільських, селищних, міських рад.

Рішенням Кутівської сільської ради №31
від 11.09.2006 року вирішено передати
ОСОБА_2 безкоштовно у власність
земельну ділянку для будівництва,
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд розміром 0,2027 га.

При цьому слід зазначити, що такий
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення визначала сама сільська
рада.

Те, що за будинковолодінням померлого
ОСОБА_7 була закріплена земельна
ділянка площею 0,20 га стверджується
довідкою Кутівської сільської ради №910
від 09.11.2009 року та копіями
погосподарських книг за 2001-2010 роки.

Рішенням №97 «Про передачу земельних
ділянок у власність» від 16.10.2007 року
14-ї сесії 5-го скликання Кутівської
сільської ради Буського району
вирішено передати у власність ОСОБА_4
три земельні ділянки загальною площею
0,2628 га.

На підставі даного рішення 19.08.2008 року
ОСОБА_4 видано три Державні акти на
право власності на земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що
частина земельної ділянки розміром 0,0399
га, яка перебувала у користуванні
позивача, перейшла у власність ОСОБА_4 і
становить частину земельної ділянки
площею 0,1107 га згідно Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД №453308.

21.01.2009 року 15-а сесія 5-го скликання
Кутівської сільської ради прийняла
рішення №202 «Про уточнення розмірів
земельної ділянки ОСОБА_2», яким
вирішила передати безкоштовно у
власність ОСОБА_2 згідно уточнених
розмірів в с. Хватів на вул. Під Горою
Буського району для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд земельну ділянку розміром 0,1628
га.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є
будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи
зібрані по справі докази, суд не
дотримався встановленого ст.212 ЦПК
України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та не дав їм належної оцінки.

Так, постановою Галицького районного
суду м. Львова від 27.04.2012 року
задоволено позов ОСОБА_2. та визнано
незаконними дії Кутівської сільради
Буського району щодо прийняття рішення
№202 «Про уточнення розмірів земельної
ділянки ОСОБА_2 від 21.01.2009 року 15-ї сесії
5-го скликання про передачу безкоштовно
у власність ОСОБА_2 для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд земельної ділянки розміром 0,1628
га згідно уточнених розмірів в АДРЕСА_1
та визнано недійсним дане рішення.
Визнано незаконними дії Кутівської
сільради Буського району щодо
прийняття рішення №97 «Про передачу
земельних ділянок у власність» від
16.10.2007 року 14-ї сесії 5-го скликання в
частині передачі у власність ОСОБА_4
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
розміром 0,0399 га в АДРЕСА_1 що складає
частину земельної ділянки площею 0,1107
га та входить до складу земельних
ділянок загальною площею 0,2628 га в
АДРЕСА_1 та визнано дане рішення
недійсним.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.04.2012 року
постанову Галицького районного суду м.
Львова від 27.04.2012 року залишено без
змін.

Однак, суд першої інстанції у порушення
вимог ст.212 ЦПК України цим доказам не
дав жодної оцінки.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відтак, враховуючи обставини,
встановлені наведеними судовими
рішеннями, колегія суддів вважає, що
оскільки скасовано рішення Кутівської
сільської ради, яке стало підставою для
видачі ОСОБА_4 спірного Державного
акту, то його слід визнати недійсним та
визнати, що позивач має право на
приватизацію земельної ділянки площею
0,2027 га, у тому числі і спірної земельної
ділянки площею 0,0399 га.

Виходячи з наведеного, судова колегія
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення у частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання права на приватизацію
земельних ділянок, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Щодо позовних вимог про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою площею 0,0399 га та зобов'язання
відповідача до вчинення дій, то у цій
частині рішення слід залишити без змін,
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Колегія суддів вважає, що позивачем на
підставі належних та допустимих
доказів, що є його обов'язком
відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.3 ст.60 ЦПК
України, не доведено, які саме
перешкоди чинить йому відповідач у
користуванні спірною земельною
ділянкою, оскільки у матеріалах справи
відсутні будь -які докази того, що
спірна земельна ділянка огороджена, що
ця огорожа дійсно металева і що через
дану земельну ділянку прокладено трубу
для постачання газу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його
представника ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Буського районного суду
Львівської області від 21 січня 2014 року
у частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання права на
приватизацію земельних ділянок,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку
скасувати та ухвалити у цій частині
нове рішення, яким позов ОСОБА_6 до
Кутівської сільської ради Буського
району Львівської області, ОСОБА_4,
третя особа - Відділ Держземагенства у
Буському районі Львівської області,
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право на
приватизацію земельної ділянки площею
0,2027 га, у тому числі земельних ділянок
площею 0,1628 га та 0,0399 га у АДРЕСА_1
відповідно до рішенням 4-ї сесії 5- го
скликання Кутівської сільської ради
Буського району Львівської області №31
від 11.09.2006 року.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
від 19.08.2007 року, серії ЯД №453308,
кадастровий №:21:002:0011, який
виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,1107 га в АДРЕСА_1

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моментуйого проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: