АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/5113/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2461/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇН

23 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного
суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді
Костенка А.М.,

суддів:
Грох Л.М., Гринчука Р.М.,

при
секретарі : Гриньовій А.М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 686/5113/14-ц за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 20 листопада 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", треті особи ОСОБА_2,
публічне акціонерне товариство "Дельта
Банк" про визнання додаткової угоди до
договору поруки недійсною та за
позовом третьої особи, яка пред'являє
самостійні вимоги щодо предмета спору,
- ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" про визнання
додаткової угоди до договору поруки
недійсною.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали
справи, ознайомившись з апеляційними
скаргами, колегія суддів

в с т а н о в
и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з
позовом, вказував, що 22 березня 2006 року,
між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступником
якого є ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № 0110-220306-М,
за яким ОСОБА_2 отримала кредит в сумі
250000 доларів США, строком до 22 березня 2016
року. На забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором, 22
березня 2006 року між ним, ОСОБА_1, ОСОБА_2
та АКІБ "УкрСиббанк" був укладений
трьохсторонній договір поруки, за яким
ОСОБА_1, як поручитель, взяв на себе
зобов'язання відповідати за виконання
ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором № 0110-220306-М. В
подальшому, 8 грудня 2006 року між ним,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та АКІБ "УкрСиббанк" була
укладена додаткова угода до № 1 до
договору поруки, згідно якої розмір
кредиту був збільшений до 300000 доларів
США. Також, позивач вказував, що 27
лютого 2009 року між ним та АКІБ
"УкрСиббанк" була укладена додаткова
угода №1 до договору поруки № 5807 від 22
березня 2006 року. Однак, обґрунтовуючи
позов, ОСОБА_1 зазначав, що вказана
додаткова угода укладена з порушенням
вимог чинного законодавства, оскільки
цією угодою фактично збільшено обсяг
його відповідальності. Однак, фактично
згоди на таке збільшення не давав. Крім
того, до угоди неправомірно не додано
графік погашення заборгованості. Також
вказував, що додаткова угода не може
бути визнана дійсною, оскільки є
трьохсторонньою, проте, підписана лише
двома сторонами. Зазначав, що укладений
договір поруки не містить
________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції - Сарбей
О.Ф. провадження № 22-ц/792/2461/14

Доповідач - Костенко А.М.
Категорія № 19, 27

номера, отже вказання кредитором про
підписання додаткової угоди до
договору поруки № 5807 є
неправомірним. Тому просив визнати
недійсною додаткову угоду № 1 від 27
лютого 2009 року до договору поруки № 5807
від 22 березня 2006 року, укладену між ним,
ОСОБА_1, та АКІБ "УкрСиббанк".

ОСОБА_2 заявила самостійні вимоги
щодо предмета спору, пред'явивши позов
до

ПАТ "УкрСиббанк". Вказувала, що 27 лютого
2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк"
була укладена додаткова угода до
договору поруки, якою внесено зміни у
порядок, графік та строки погашення
заборгованості за кредитним договором.
Зазначала, що вказана угода є
неправомірною, оскільки є
тристоронньою, однак в порушення умов
договору поруки та положень чинного
законодавства, укладена без її участі
та без повідомлення про укладення
такої угоди. Тому просила визнати
недійсною додаткову угоду № 1 від 27
лютого 2009 року до договору поруки № 5807
від 22 березня 2006 року, укладену між
ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк".

Ухвалою Хмельницького
міськрайонного суду від 22 жовтня 2014
року до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
залучено публічне акціонерне
товариство "Дельта Банк".

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 20 листопада 2014
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1 та відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційні
скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вказане рішення
суду, ухвалити нове, яким задоволити
його позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Вказує, що суд
неправомірно не взяв до уваги, що
додатковою угодою змінено кінцевий
термін погашення заборгованості, що у
свою чергу збільшує обсяг його
відповідальності. Тому є невірним
висновок суду про те, що додатковою
угодою не було змінено умови договору
поруки. Також суд не звернув уваги на
невизначення у додатковій угоді
періоду сплату ануїтентного платежу,
що також впливає на обсяг
відповідальності, та не навів мотивів
відмови в позові з цих підстав. Крім
того, на думку апелянта, суд
неправомірно не взяв до уваги
недотримання вимог закону щодо форми
укладення трьохстороннього правочину.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
скасувати вказане рішення суду,
ухвалити нове, яким задоволити її
позовні вимоги, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
процесуального права. Вказує, що
вирішуючи спір суд не дав оцінки
наданим письмовим доказам, не дослідив
зміст договору поруки і додаткових
угод. Таким чином суд не з'ясував
порушення її прав та недотримання
вимог чинного законодавства при
укладенні оспорюваної додаткової
угоди. Зазначає, що в рішенні суд не
навів висновків щодо підставності чи
безпідставності доводів позовної
заяви, на думку апелянта, висновки суду
є формальними, рішення суду належним
чином не обґрунтоване.

Апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 22 березня 2006
року між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 0110-220306-М, за яким банк надав
ОСОБА_2 кредит в сумі 250000 доларів США
строком на 10 роки. За цим договором
позичальник взяла на себе зобов'язання
повернути кредит до 22 березня 2016 згідно
графіка погашення кредиту шляхом
здійснення щомісячних платежів, також
сплатити проценти за користування
кредитом в розмірі 12,5 %
відсотків річних. (п. п. 1.1.- 1.3).

У той же день, з метою забезпечення
повернення кредитних коштів по цьому
кредитному договору, між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», ОСОБА_2, ОСОБА_1 було
укладено договір поруки, відповідно до
умов якого поручитель ОСОБА_1 на
добровільних засадах бере на себе
зобов'язання відповідати перед
кредитором за виконання позичальником
усіх його зобов'язань по кредитному
договору № 0110-220306-М від 22 березня 2006
року. Поручителю добре відомі всі умови
кредитного договору, ознайомлений з
положеннями кредитного договору,
цілком розуміє їх зміст. У випадку
невиконання або неналежного виконання
боржником, взятих на себе зобов'язань
по кредитному договору, поручитель і
боржник несуть солідарну
відповідальність по кредиту перед
банком.

8 грудня 2006 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено
додаткову угоду № 2 до кредитного
договору від 22 березня 2006 року
відповідно до якої було змінено п. 1.1.
кредитного договору та збільшено
розмір суми кредиту до 300000 доларів США,
а також змінено графік погашення
кредиту стосовно розміру щомісячних
платежів.

В цей же день між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», ОСОБА_2, ОСОБА_1 було
укладено додаткову угоду до договору
поруки від 22 березня 2006 року
за умовами якої ОСОБА_1 погодився
відповідати за виконання
позичальником усіх його зобов'язань по
кредитному договору від 22 березня 2006
року в сумі кредиту 300000 доларів США з
повернення кредиту згідно нового
графіку погашення.

30 січня 2009 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено
додаткові угоди №№ 3,4 до кредитного
договору від 22 березня 2006 року, за якими
сторони домовились, що для
ідентифікації договору можуть
застосовуватись як номер договору,
зазначений при його укладенні -
0110-220306-М, так і реєстраційний номер
договору в системі обліку Банку, а саме
№ 1, змінили кінцевий
термін повернення кредиту з 22 березня
2016 року на 22 березня 2021 року, а також
визначили новий порядок погашення
кредиту шляхом сплати щомісячних
ануїтентних платежів в розмірі 3575
доларів США.

27 лютого 2009 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено
додаткову угоду до договору поруки від
22 березня 2006 року за умовами якої
ОСОБА_1 дав згоду на зміну основного
зобов'язання, а саме : погашення кредиту
шляхом сплати щомісячних ануїтентних
платежів в розмірі 3575 доларів США та
зміну кінцевого терміну виконання
основного зобов'язання з 22 березня 2016
року на 22 березня 2021 року,

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору. До договорів, що укладаються
більш як двома сторонами
(багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення про
договір, якщо це не суперечить
багатосторонньому характеру цих
договорів.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст.
554 Цивільного кодексу України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.
Згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Укладаючи 27 лютого 2009 року додаткову
угоду до договору поруки від 22 березня
2006 року, сторони були вільними у
визначенні умов договору, погодились з
умовами договору та на час укладення
договору заперечень щодо умов договору
не виказували.

При цьому судом не здобуто, а
апелянтами не наведено переконливих і
допустимих доказів, які б
підтверджували наявність підстав,
передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України, для визнання
оспорюваного правочину недійсним.

Оспорювана додаткова угода від 27
лютого 2009 року до договору поруки
від 22 березня 2006 року не
суперечить нормам Цивільного кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особи які її вчиняли мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
правочину було вільним і відповідало
їх внутрішній волі, правочин вчинений у
письмовій формі, встановленій законом.

За таких обставин слід прийти до
висновку, що рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційних скарг, що основний
договір поруки був укладений трьома
сторонами, в тому числі і
позичальником, а додаткова угода до
цього договору від 30
січня 2009 року лише банком та
поручителем, що, на думку апелянтів,
суперечить нормам ст. 654 Цивільного
кодексу України, слід відхилити.

Додаткова угода від 27 лютого 2009 року до
договору поруки була укладена у зв'язку
з укладенням 30 січня 2009 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 додаткових угод
№№ 3,4 до кредитного договору від 22
березня 2006 року та саме в забезпечення
змін, вказаних у цих додаткових
договорах. Тобто, ОСОБА_2 погодилась на
нові умови кредитного договору, а тому
не підписання нею додаткової угоди
від 30 січня 2009 року до договору
поруки, якою саме забезпечуються ці
умови кредитного договору, не
порушують прав і свобод поручителя та
не суперечать вимогам закону.

Крім того, норми статті 654 Цивільного
кодексу України регламентують питання
внесення змін до договору у тій же
формі що і договір який змінюється, а
додаткова угода від 30 січня 2009 року до
договору поруки була укладена в
письмовій формі, тобто в тій же формі,
що і договір поруки.

Також нормами ст.ст. 553, 554 ЦК України
взагалі не передбачено обов'язкову
згоду позичальника на укладення
кредитором з поручителем договору
поруки, обов'язкову участь
позичальника як сторони в договорі
поруки та необхідність волевиявлення
позичальника на укладення як договору
поруки так і внесення до нього змін.

Безпідставними є і посилання як на
підставу визнання оспорюваної
додаткової угоди недійсною на ту
обставину, що вказаною додатковою
угодою не визначено період сплати
ануїтентного платежу, що унеможливлює
визначення обсягу фінансової
відповідальності поручителя.

Такий період сплати ануїтентного
платежу, а саме щомісячно, визначений в
додатковій угоді № 4 до кредитного
договору від 22 березня 2006 року
укладений між банком і позичальником,
що дає можливість визначити обсяг
фінансової відповідальності як
позичальника так і поручителя. При
цьому поручитель мав повну можливість
ознайомитись з додатковою угодою №4 до
кредитного договору від 22 березня 2006
року і при не згоді з забезпеченням
кредитного договору саме на таких
умовах відмовитись від укладення
додаткових угод до договору поруки.

Також не слід брати до уваги і
твердження, що додаткова угода від 30
січня 2009 року до договору поруки
містить посилання на додаткові угоди
по кредитному договору

№ 1, хоча такий кредитний договір
між банком і позичальником не
укладався.

Як видно з додаткової угоди № 4 від 30
січня 2009 року до кредитного договору
від 22 березня 2006 року, сторони
домовились, що для ідентифікації
договору можуть застосовуватись як
номер договору, зазначений при його
укладенні - 0110-220306-М, так і
реєстраційний номер договору в системі
обліку Банку, а саме № 1, а тому
вищевказані твердження не
відповідають обставинам справи.

Не спростовують висновків суду й
інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування в
межах доводів апеляційних скарг не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1,
ОСОБА_2відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 20 листопада 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис)
Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко