Дата документу 17.12.2014
Справа № 501/2819/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

11.12.2014 р. Іллічівський міський суд
Одеської області в складі:

головуючого - судді Ледньової Т.В.

при секретарі - Пращук А.М.

з участю

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Іллічівську Одеської
області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до
Іллічівського міського суду Одеської
області з зазначеним позовом (а.с. 2-6),
який під час судового розгляду був
неодноразово уточнений (а.с. 86-90, 115-118,
134-138).

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в редакції позовної
заяви від 30.09.2014 р. (а.с. 134-138) та просить:

В обґрунтування позовних вимог у
зазначеній позовній заяві (а.с. 134-138),
письмових поясненнях (а.с. 91-91) та у
виступі в судовому засіданні ОСОБА_1
посилається на наступні обставини: На
підставі договору від 11.03.2013 р. він
придбав у ОСОБА_2 житлові будинки за
адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 не сповістив
його щодо наявності судового спору
відносно майна і стверджував, що є
першим та єдиним власником майна, т.я.
будував ці об'єкти нерухомості і ввів
їх до експлуатації. На виконання
ремонтних робіт будинку витрачено 250 000
грн. 18.06.2013 р. він отримав копію позову
ОСОБА_4, яка стверджувала, що як
спадкоємиця є власником
вищезазначених споруд після смерті
ОСОБА_6, що звернулась у встановлений
законом строк із заявою про прийняття
спадщини і надала довіреність ОСОБА_2,
який оформив на себе спірне нерухоме
майно та земельну ділянку. Рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 21.02.2014 р. був задоволений
частково позов ОСОБА_4, в т.ч. визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
11.03.2013 р. та припинено його право
власності на придбане майно. При
розгляді справи за позовом ОСОБА_4 він
витратив 5000 грн. на правову допомогу та
1827 грн. на сплату судового збору на
подання апеляційної скарги. За
договором від 11.03.2013 р. їм сплачено 291800
грн. за будинки і споруди та 2918 грн.
державного мита. Відповідачі своїми
діями спричинили йому моральну шкоду,
т.я. після рішення суду від 21.02.2014 р. він
позбавлений права власності на
придбаний будинок і це завдало
моральних страждань, погіршення стану
здоров'я та сімейних відносин. При
цьому ОСОБА_4 не прийняла заходів
своєчасного оформлення права на
спадщину, звернень з приводу
незаконних дій ОСОБА_2, а ОСОБА_2 на
отримані від нього гроші придбав інший
будинок та земельну ділянку, оформивши
майно на дружину ОСОБА_5, яка давала
згоду на укладення договорів 11.03.2013 р.
Розмір спричиненої відповідачами
моральної шкоди визначає у 500 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав,
посилаючись у письмових поясненнях
(а.с. 65-66) та у виступі в суді на ті
обставини, що за згодою ОСОБА_6 їм
будувався спірний будинок, який
введено до експлуатації після смерті
ОСОБА_6 з оформленням права власності
на новостворене майно на його імя, що
ОСОБА_4 звернулась з позовом майже
через 4 роки після смерті ОСОБА_6 і до
цього часу не оформила своє право на
спадщину. Однак ОСОБА_2 визнав, що не
сповістив ОСОБА_1 при укладенні
договору купівлі-продажу про наявність
спору, що кошти, отримані за цим
договором, є об'єктом спільної сумісної
власності його та дружини ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_5, яка належним чином
сповіщена про розгляд справи (а.с. 182-184),
неодноразово не з'явилась до судового
засідання, в зв'язку з чим судом
розглянута справа у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 не з'явилась до суду,
надавши заяву про розгляд справи у її
відсутності (а.с. 168).

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3
не визнав позові вимоги ОСОБА_1,
посилаючись у письмових запереченнях
(а.с. 69-71) та у виступі в суді на ті
обставини, що позивач не довів що
витратив 250 000 грн. на ремонт будинку,
який за договором від 11.03.2013 р. був
придатний для користування за
призначенням; що ОСОБА_4 не набула права
власності на спірне майно і не повинна
відшкодовувати витрати на утримання
цього майна; що відсутні підстави для
покладення на ОСОБА_4 обов'язку
відшкодувати судові витрати по іншій
судовій справі і компенсувати моральну
шкоду; що ОСОБА_4 не допустила
протиправної поведінки, неправомірних
дій або бездіяльності; що позивач не
довів її зговору з ОСОБА_2

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3, з'ясувавши
обставини справи та дослідивши надані
докази, суд приходить до висновку, що
встановлені слідуючі факти та
правовідносини.

11.03.2013 р. ОСОБА_2 уклав договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
передав у власність ОСОБА_1 житлові
будинки, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 8-9, 145-152). Згідно п. 2.1
договору продаж вчинено за 291800 грн.
Відповідно до п. 5.5 витрати за
нотаріальне посвідчення цього
договору сплачені ОСОБА_1 Із п.п. 4.1, 4.2
договору слідує, що за затвердженням
продавця ОСОБА_2 відчужувана
нерухомість знаходиться у стані,
повністю придатному для її
користування за цільовим призначенням,
що вказане нерухоме майно візуально
оглянуте покупцем ОСОБА_1 до оформлення
цього договору, недоліки або дефекти,
які б перешкоджали його використанню
за призначенням, на момент огляду не
були виявлені і претензій до продавця
щодо якісних характеристик
відчужуваного нерухомого майна у
покупця не було. Із п. 1.4 договору
вбачається, що продавець відчужував
зазначене нерухоме майно за згодою
(письмовою заявою) дружини ОСОБА_5
Відповідно до п. 1.3 цього договору
продавець ОСОБА_2 свідчив, що на момент
укладення цього договору нерухоме
майно належить йому на праві приватної
власності, судового спору по ньому
немає, від прав третіх осіб воно вільне.

17.05.2013 р. до суду надійшла позовна заява
ОСОБА_4, яка оскаржила вищевказаний
договір (а.с.12-21).

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 21.02.2014 р. було
частково задоволено позов ОСОБА_4 (а.с.
23-30), в т.ч. визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 11.03.2013 р., укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим номером 1104, припинено
право власності ОСОБА_1 на житлові
будинки, господарчі будівлі та споруди
за адресою: АДРЕСА_1, скасовано у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно запис про реєстрацію
права власності за ОСОБА_1 на
вищевказані житлові будинки,
господарчі будівлі та споруди.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 14.05.2014 р. відхилено
апеляційні скарги ОСОБА_1 та
представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 та рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 21.02.2014 р. залишено без змін
(а.с. 31-36).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 21.02.2014 р.
встановлено наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_6
заяви про прийняття спадщини подали
племінники померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_8
Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 22.10.2009 р. було
визнано дійсним договір довічного
утримання від 03.08.2008 р., укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2, та визнано за ОСОБА_2
право власності на об'єкти нерухомості,
які розташовані на земельній ділянці
площею 0,2019 га за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 15.01.2013 р. було задоволено
апеляційну скаргу ОСОБА_4 та скасовано
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 22.10.2009 р., ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Іллічівської міської ради
про визнання договору дійсним та
визнання права власності на житлові
будинки з господарчими будівлями та
спорудами відмовлено. Після скасування
рішення суду від 22.10.2009 р., на підставі
якого було видане реєстраційне
посвідчення та прийнято рішення
виконкому Іллічівської міської ради №
737 від 29.11.2012 р. «Про видачу ОСОБА_2
свідоцтва про право власності на
житлові будинки садибного типу з
прибудовами, господарчими будівлями та
спорудами за адресою: пров.
Гвардійський, 8 с. Малодолинське, м.
Іллічівська», ОСОБА_2 уклав договір
купівлі-продажу з ОСОБА_1 11.03.2013 р., не
дотримавшись вимог ст.ст. 203,215, 236, 658 ЦК
України, т. я. на час продажу спірних
будівель не був власником спірних
будівель і не мав законних підстав
розпоряджатися майном померлої ОСОБА_6
(а.с. 23-30).

Відповідач ОСОБА_2 визнав, що кошти,
отримані за договором від 11.03.2013 р., були
використані їм та його дружиною як
спільне майно подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення
з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 294718 грн. у
солідарному порядку підлягає
задоволенню у повному обсягу. При цьому
суд бере до уваги правові норми,
встановлені ст.ст. 60,63, 65, 73 СК України,
ст.ст. 22, 216, 1166, 1212, 1213 ЦК України, і
вважає, що особи, які набули майно
(гроші ОСОБА_1.) без достатньої правової
підстави зобов'язані повернути їх
потерпілому (повернення виконаного за
недійсним правочином).

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо
у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні завдано
збитків та моральної шкоди, вони
підлягають відшкодуванню винною
стороною.

На підставі вищевикладеного та з
урахуванням того, що стороною договору
був ОСОБА_2, керуючись ст.ст. 23, 216, 1167 ЦК
України, суд вважає, що вимога ОСОБА_1
про компенсацію моральної шкоди
підлягає частковому задоволенню - зі
стягненням з ОСОБА_2 50000 грн. При цьому
суд вважає, що відсутні підстави для
покладення відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди на
ОСОБА_9, ОСОБА_4, які не були стороною
недійсного правочину. Крім того,
позивач не довів наявності їх спільних
дій або бездіяльності з ОСОБА_2, які
відповідно до ст.1190 ЦК України є
підставою для солідарної
відповідальності.

Стосовно вимог про стягнення з ОСОБА_4
витрат на ремонт будинку у розмірі 250000
грн. суд приходить до висновку про їх
недоведеність і безпідставність. У
підтвердження цієї вимоги позивач
надав копії квитанцій, чеків та актів (
а.с. 37-52). Однак не надано доказів щодо
оформлення спірного спадкового майна
на ОСОБА_4 на час звернення з позовом та
розгляду справи, щодо необхідності
ремонтних робіт для підтримання цього
майна у належному стані, управління
спадщиною відповідно до ст. 1285 ЦК
України. При цьому суд звертає увагу на
те, що частина робіт виконувалась у
листопаді 2013 р. (а.с.51), коли ОСОБА_1 вже
було відомо про спір про спадщину, без
прийняття рішень щодо управління
спадщиною.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування його витрат у сумі 6827грн.
при розгляді справи за позовом ОСОБА_4
Ці витрати підтверджуються доказами на
а.с. 22,93. Апеляційна скарга ОСОБА_1 була
відхилена (а.с. 31-36). Діючим
законодавством не передбачено
відшкодування витрат щодо оплати за
подання апеляційної скарги (ст.ст. 79, 88,
315, 316 ЦПК України). Із ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК
України слідує, що якщо позов
задоволено частково, судові витрати (до
яких віднесено і витрати на правову
допомогу) присуджується позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Рішенням Іллічівського
міського суду Одеської області від
21.02.2014 р. були задоволені вимоги ОСОБА_4
частково ( а.с. 12-21), однак при заявленні
цієї вимоги позивач не зробив
пропорційний розрахунок з урахуванням
граничних розмірів компенсації витрат
на правову допомогу. Правові підстави
для покладення цих витрат на ОСОБА_2,
ОСОБА_5 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 22, 23, 216, 1166, 1167, 1190, 1212, 1213, 1285 ЦК
України, ст.ст. 10,11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у
солідарному порядку у відшкодування
матеріальної шкоди 294718 грн. на користь
ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування
моральної шкоди 50000 грн. на користь
ОСОБА_1.

Стягнути на користь держави судовий
збір з ОСОБА_2 у розмірі 1717,19 грн., з
ОСОБА_5 у розмірі 1473,59 грн.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя