НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
У Х В А Л А

26 грудня 2014 рокуСправа № 322/861/14-ц

Суддя Новомиколаївського районного
суду Запорізької області Риженко А.Г.
розглянувши зустрічну позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2014 року ОСОБА_2
звернулася до Новомиколаївського
районного суду Запорізької області з
позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за заповітом, в
якій зазначила, що 21 квітня 2014 року
померла ОСОБА_4. Після її смерті
залишилося спадкове майно, до складу
якого входить земельна ділянка площею
8,52 га, кадастровий номер :01:013:0004,
розташована на території Терсянської
сільської ради Новомиколаївського
району Запорізької області. Як
зазначено в позові, за час свого життя
ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла
все належне їй майно ОСОБА_2, так як вона
з померлою перебувала в родинних
відносинах і доглядала її до самої
смерті. 28 жовтня 2014 року ОСОБА_2
звернулася до нотаріуса із заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, але нотаріус
того ж дня видав позивачкі постанову
про відмову у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом, так як у
неї не було оригіналу державного акту
на вищезазначену земельну ділянку.

В позові ОСОБА_2 просить суд визнати за
нею в порядку спадкування за заповітом
право власності на земельну ділянку
площею 8,52 га, кадастровий номер
:01:013:0004, розташовану на території
Терсянської сільської ради
Новомиколаївського району Запорізької
області, що належала померлій 21 квітня
2014 року ОСОБА_4 на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІ-ЗП №059719.

04 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася
до Новомиколаївського районного суду
Запорізької області з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним, в якій зазначила,
що 21 квітня 2014 року померла її сестра -
ОСОБА_4. Під час відкриття спадщини
ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_4 склала
заповіт, яким все належне їй майно
заповіла ОСОБА_2. Як зазначено в
зустрічному позові, ОСОБА_4 не могла
заповісти все належне їй майно ОСОБА_2,
адже до самої своєї смерті вона всім
пояснювала, що все своє майно заповість
сестрі – ОСОБА_1. В зустрічному позові
також зазначено, що до лютого 2014 року
ОСОБА_4 допомагали лише ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, а з 02 лютого 2014 року ОСОБА_2
забрала ОСОБА_4 до себе додому, після
чого 24 лютого 2014 року і був складений
заповіт.

В зустрічному позові ОСОБА_1 просить
суд визнати заповіт ВТР №510413 від 24
лютого 2014 року нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом
Новомиколаївського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_6 недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦПК України зустрічний
позов приймається до спільного
розгляду з первісним позовом, якщо
обидва позови взаємопов’язані і
спільний їх розгляд є доцільним,
зокрема, коли вони виникають з одних
правовідносин, або коли вимоги за
позовами можуть зараховуватися, або
коли задоволення зустрічного позову
може виключити повністю або частково
задоволення первісного позову.

Як вбачається з вищезазначеного,
обидва позови взаємопов’язані та
виникають з одних правовідносин, тому
спільний їх розгляд є доцільним.

Згідно ч. 3 ст. 123 ЦПК України вимоги за
зустрічним позовом ухвалою суду
об’єднуються в одне провадження з
первісним позовом.

Керуючись ч.ч. 2, 3 ст. 123 ЦПК
України,

УХВАЛИВ:

Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним об’єднати в одне
провадження з первісним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за заповітом .

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

А.Г.РИЖЕНКО