Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у суді першої
інстанції Марфіна Н.В.
Доповідач у суді
апеляційної інстанції Волошина В.М.
23 грудня 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 29 серпня 2014
року по цивільній справі за позовом
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги.
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
02.07.2014 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідача про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги.
Позовні вимоги обгрунтовував тим,
що відповідач є власником квартири
АДРЕСА_1. Відповідач не сплачує за
фактично надані житлово-комунальні
послуги і його заборгованість за
період з 01.10.2006 року по 01.01.2014 року
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 серпня 2014 року позовні
вимоги Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
заборгованість за житлово- комунальні
послуги у сумі 13063 (тринадцять тисяч
шістдесят три) грн. 63 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва судові
витрати пов'язані зі сплатою судового
збору у розмірі 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп.

Не погодившись із рішенням суду
відповідач подав на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просив рішення суду скасувати
та позовну заяву позивача залишити без
розгляду. Зокрема зазначав, що між
позивачем та відповідачем відсутні
договірні стосунки у відповідності до
вимог Закону України «Про
житлово-комунальні послуги. Судом не
було перевірено чи надаються позивачем
відповідачу відповідні послуги, а він
їх отримує в належній якості.
Акцентував увагу щодо строку позовної
давності на якому він наголошував і
який залишився поза увагою суду першої
інстанції. .

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відповідно до змісту ст. ст.
10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні
справи на засадах змагальності сторін,
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів наданих сторонами та їх
представниками, докази повинні
подаватись належні, тобто містити
інформацію щодо предмета доказування,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, доказування не можуть
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрутованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положенням п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва та
стягуючи з ОСОБА_3 заборгованість за
житлово - комунальні послуги у сумі 13063
(тринадцять тисяч шістдесят три) грн. 63
коп. суд першої інстанції виходив з їх
доведеності, відповідності вимогам
чинного законодавства.

Проте такий висновок суду першої
інстанції суперечить вимогам закону та
встановленим обставинам справи.

Згідно правил ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення
не відповідає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_2, що
підтверджується довідкою форми №3 від
20.03.2014 року виданої ЖРЕО 408 та
розпорядженням Дніпровської районної
державної адміністрації м. Києва №46-371
від 27.01.1999 року (а.с. 6-7).

Згідно акту, затвердженого
начальником ЖРЕО №408 від 24.03.2014 ,
відповідач відмовився отримувати
припис про наявність заборгованості
(а.с. 9).

Розмір заборгованості за
житлово-комунальні послуги з 01.10.2006
року по 01.01.2014 становить 13063,63 грн. (6939,40
грн. - комунальні послуги та 6124,23 грн. -
квартирна плата) підтверджується
довідкою виданою начальником ЖРЕО №408
та розрахунком заборгованості по
комунальним послугам та квартплаті
АДРЕСА_3. номер особового рахунку
НОМЕР_1, власник - ОСОБА_3 (а.с. 10-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України
наймач зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.
Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 24 січня
2006 року № 45.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
управитель зобов'язаний забезпечувати
експлуатацію будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд та об'єктів
благоустрою, розташованих на
прибудинкових територіях, згідно з
умовами укладених договорів,
стандартами, нормативами, нормами і
правилами; вимагати своєчасної і в
повному обсязі оплати наданих
житлово-комунальних послуг від
споживачів.

Відсутність відповідного договору між
споживачем житлово-комунальних послуг
та їх виконавцем не є підставою для не
стягнення заборгованості з оплати
житлово-комунальних послуг, оскільки
згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають також із
дій осіб, які породжують ці права та
обов'язки, і такою дією є реальне
надання послуг та їх отримання
відповідачем.

За змістом ст. ст. 1, 10 Закону України від
19 червня 1992 року «Про приватизацію
державного житлового фонду» у процесі
приватизації громадяни набувають
право власності на квартири та
допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку, які
призначені для забезпечення його
експлуатації та побутового
обслуговування мешканців будинку
(сходові клітини, вестибюлі, перехідні
шлюзи, поза квартирні коридори,
колясочні, кладові, сміттєкамери,
горища, підвали, шахти і машинні
відділення ліфтів, вентиляційні камери
та інші технічні приміщення).

Власники квартир багатоквартирних
будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку. Допоміжні приміщення
(кладовки, сараї і т. ін.) передаються у
власність квартиронаймачів безоплатно
і окремо приватизації не підлягають.

Утримання житла це комплекс робіт,
спрямованих на створення необхідних
умов для проживання людей і
забезпечення збереження будівель та
технічного обладнання.

Отже, мешканці несуть витрати у
загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку та прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку.

Таким чином, відповідач, як
власник квартири АДРЕСА_2, зобов'язаний
оплатити послуги з утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій та
послуги з централізованого опалення
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів від 21 липня 2005 року № 630 «Про
затвердження Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення».

При розгляді справи було встановлено,
що відповідач як власник квартири,
користується наданими позивачем
послугами, але не сплачує їх. В судовому
засіданні відповідач у заперечення
позовних вимог посилався на
відсутність договору між сторонами та
неякісне надання послуг.

На підтвердження своїх вимог
позивачем надано розрахунок суми
заборгованості, починаючи з 01.10.2006 року
по 01.01.2014, що становить 13063,63 грн., що
перевищує межі строку позовної
давності у відповідності до вимог
статті 257 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Положенням ч.3,4 ст. 267 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Подаючи апеляційну скаргу та
наголошуючи на пропуску строку
позовної давності позивачем
відповідач зазначав, що це питання він
ставив і в суді першої інстанції, але
суд його пояснення не прийняв до уваги
та роз'яснив йому пенсіонеру (пенсія 1100
грн.) право звернення за правовою
допомогою до правників. Таким чином,
доводи відповідача в апеляційній
скарзі щодо пропуску строку позовної
давності заслуговують на увагу, а
рішення суду у відповідності до вимог
ст. 309 ЦПК України підлягає зміні,
оскільки при пред'явленні позову
позивач частково пропустив строк
позовної давності на якому наголошував
відповідач.

Зваживши на наведене, розмір
заборгованості за житлово-комунальні
послуги, які слід стягнути з
відповідача на користь позивача
становить з липня по грудень 2011 р. - 1028,66
грн.; за 2012 р. - 2186,36 грн.; за 2013 р. - 2307,41
грн., а всього 5522,43 грн.

В іншій частині рішення суду є
законним та обгрутованим і правових
підстав до його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 29 серпня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
заборгованості за житлово - комунальні
послуги у сумі 13063 (тринадцять тисяч
шістдесят три) грн. 63 коп. змінити.
Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_3 на
користь Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
заборгованості за житлово - комунальні
послуги з 13063 (тринадцять тисяч
шістдесят три) грн. 63 коп. до 5522,43 грн.
(п'ять тисяч п'ятсот двадцять дві) грн. 43
коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: