справа № 165/1233/14-ц
провадження №2/165/338/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року
м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської
області в складі :

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

при секретарі Харук Ю.І.,

з участю відповідача-позивача
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні в
залі суду м. Нововолинська цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про встановлення порядку
користування житловим будинком,
вселення та усунення перешкод у
користуванні житловим будинком та
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про
право на спадщину недійсним в частині
визначення розміру часток спадкоємців,

встановив:

19 травня 2014 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
житловим будинком, вселення та
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1. Вимоги
обґрунтовує тим, що він отримав у
спадщину після смерті батька ОСОБА_5, 1/3
частину вищезазначеного житлового
будинку з господарськими та побутовими
будівлями та спорудами. Іншу частину із
спадкового майна спадкодавця отримали
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вказує, що на даний час
він позбавлений можливості
користуватися та володіти своєю
часткою у житловому будинку, оскільки
між ним та відповідачами часто
виникають непорозуміння, сварки,
суперечки з приводу користування,
утримання та збереження цього майна.
Відповідачі постійно замінюють у
житловому будинку та господарських
будівлях замки на вхідних дверях. Через
неприязні відносини, що склалися між
сторонами останнім часом, позивач
змушений винаймати інше житло, нести
витрати по оплаті за його оренду.
Зазначає, що відповідачами створені
такі умови, що унеможливлюють ним
користуватися та володіти своєю 1/3
частиною спірного житлового будинку.

Уточнивши позовні вимоги в редакції
заяви від 16.12.2014 року, ОСОБА_4 просить
зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити
йому перешкод у володінні та
користуванні належною на праві
власності 1/3 частиною
будинковолодіння, господарськими
будівлями та спорудами, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1,
вселити ОСОБА_4 в житловий будинок
АДРЕСА_1. Визначити порядок володіння
та користування будинковолодінням,
господарськими будівлями та спорудами,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1:
виділити у володіння та користування
ОСОБА_4 наступні приміщення житлового
будинку: кімнату 1-3, площею 10,0 кв. м,
нежитлову кімнату 1-10 площею 8,3 кв.м;
виділити у володіння та користування
ОСОБА_1, ОСОБА_2 наступні приміщення
житлового будинку: кімнату 1-4, площею 18,7
кв.м., кімнату 1-5 площею 12,5 кв.м.,
нежитлову кімнату 1-11 площею 6,8 кв.м;
залишити у спільному користуванні
співвласників наступні приміщення
житлового будинку: коридор 1-1, площею 2,8
кв.м., коридор 1-2, площею 5,2 кв.м., ванну 1-7,
площею 2,0 кв.м., котельню 1-8, площею 4,8
кв.м., кухню 1-6, площею 10,2 кв.м., сходи,
коридор у мансарді 1-9, площею 1,5 кв.м. та
огорожу - 1, ворота -2.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_2,
Нововолинської державної нотаріальної
контори про визнання недійсними
свідоцтв про право на спадщину за
законом виданих Нововолинською
державною нотаріальною конторою 29
жовтня 2012 року на житловий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_2. Вимоги обґрунтовує тим,
що спірний будинок з господарськими та
побутовими будівлями та спордами був
побудований спільно з її чоловіком
ОСОБА_5 за час їх спільного проживання у
зареєстрованому шлюбі. Так як
зазначений будинок побудований ними
під час подружнього життя і є спільною
сумісною власністю, то їй та
чоловікові ОСОБА_5 належить по 1/2
частині житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 помер. Вона, як дружина
померлого та двоє їх дітей ОСОБА_4,
ОСОБА_2 мають право на спадкування 1/2
частини житлового будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_1. Вказує, що 29
жовтня 2012 року вона з синами звернулися
до Нововолинської державної
нотаріальної контори із спільною
заявою про видачу свідоцтв про право на
спадщину за законом. Кожному
спадкоємцю було видано свідоцтво на 1/3
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться по АДРЕСА_1. Зазначає, що
при цьому державним нотаріусом не було
взято до уваги той факт, що даний
будинок є спільним майном подружжя і
спадкове майно після смерті ОСОБА_5
складається не з цілого житлового
будинку, а лише з 1/2 його частини.
Вважає, що після смерті спадкодавця
вона разом з синами ОСОБА_4, ОСОБА_2
повинні були успадкувати по 1/6 частині
спірного будинку. Тобто їй повинно
належати 4/6 частини вищевказаного
житлового будинковолодіння.

В зв'язку з цим, ОСОБА_1 просить
визнати частково недійсними свідоцтва
про право на спадщину за законом видані
Нововолинською державною нотаріальною
конторою 29 жовтня 2012 року на житловий
будинок з господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 в частині визначення
розміру часток спадкоємців.

В судове засідання позивач за
первісним позовом ОСОБА_4 та його
представник - адвокат ОСОБА_6 не
з?явилися. Представник позивача подав
суду заяву, в якій просить справу
розглядати у їх відсутності. Позовні
вимоги в редакції від 16.12.2014 року по
первісному позову підтримав з
вищенаведених підстав, просить їх
задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_1
не визнав, подав до суду письмові
заперечення (а.с.144-145), в яких пояснив, що
ОСОБА_1 29.10.2012 року було подано заяву в
Нововолинську державну нотаріальну
контору, в якій вона підтвердила, що їй
нотаріусом роз?яснено зміст статей 60-65
Сімейного кодексу України та
відмовилася від отримання свідоцтва
про право власності на частку в
спільному сумісному майні подружжя.
Зазначає, що ОСОБА_1 була в повній мірі
проінформована про її право на
отримання свідоцтва на частку у
спільному майні подружжя, але
добровільно і беззастережно
відмовилася від його отримання. З
огляду на викладене, не вбачає підстав
для визнання свідоцтв про право на
спадщину за законом недійсними, тому
просить у задоволенні зустрічного
позову відмовити.

Відповідачі за первісним позовом
ОСОБА_1, її представник ОСОБА_3, та
відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
ОСОБА_4 не визнали. Просять у
задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний позов
задовольнити в повному обсязі, з
підстав наведених у ньому, та визнати
частково недійсними свідоцтва про
право на спадщину за законом видані
Нововолинською державною нотаріальною
конторою 29 жовтня 2012 року на
житловий будинок з господарськими та
побутовими будівлями та спорудами, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в частині
визначення розміру часток спадкоємців.

Представник Нововолинської
державної нотаріальної контори в
судове засідання не з?явився, просить
справу розглядати у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги по первісному позову є
підставними, а зустрічний позов до
задоволення не підлягає.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 29 жовтня 2012
року (а.с.6) належить 1/3 частина будинку
АДРЕСА_1 , що також підтверджується
копією технічного паспорту на житловий
будинок (а.с.7-11)., та копією витягу з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 14.02.2014 року (а.с.12).

Статтею 383 ЦК України передбачено, що
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

У статті 41 Конституції України
вказано, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового
кодексу України, жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них
вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
установлених законодавством.

У своєму позові ОСОБА_4, що і не
заперечили відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
вказує, що він немає доступу до будинку
АДРЕСА_1, оскільки відповідачі
відмовляються добровільно надати йому
доступ до спірного житла, постійно
змінюють замки у вхідних дверях, а тому
він позбавлений можливості
користуватись своєю власністю. Крім
того, відповідачі по первісному позову
відмовляються в добровільному порядку
визначити порядок користування жилими
кімнатами спірного будинку та
підсобними приміщеннями.

Згідно зі ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною
частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України
від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної
власності"роз'яснено, що квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Згідно технічного паспорту житловий
будинок АДРЕСА_1 складається з трьох
кімнат жилою площею 41,2 кв.м., у тому
числі: перша кімната площею 10,0 кв.м,
друга кімната - 18,7 кв.м., третя кімната
12,5 кв.м., також з коридору 2.8 кв.м,
коридору 5.2 кв.м, кухні 10.2 кв.м, ванної
кімнати , 2,0 кв.м., котельні 4.8, коридору
на мансарді, 1.5 кв.м., нежитлової кімнати
, 8.3 кв.м., нежитлової кімнати, 6.8 кв.м.
(а.с.10).

Враховуючи, що ОСОБА_4 належить 1/3
частина вищезазначеного будинку, тому
йому може бути виділено житлову
кімнату 1-3, площею 10,0 кв.м., та нежитлову
кімнату 1-10, площею 8.3 кв.м, а
відповідачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 житлові
кімнати 1-4, площею 18.7 кв.м., кімнату 1-5,
площею 12,5 кв.м., нежитлову кімнату 1-11,
площею 6,8 кв.м, оскільки, їм належить теж
по 1/3 частині спірного будинку.

За таких обставин, суд вважає можливим
встановити порядок користування
житловими приміщеннями в будинку
АДРЕСА_1 між трьома співвласниками. При
цьому суд враховує висновок судової
будівельно технічної експертизи, де
експертом вказано, що розподіл в натурі
будинковолодіння по АДРЕСА_1 в частках
1/3 до 2/3 частин будинковолодіння
можливий, за умови проведення робіт по
переплануванню та переобладнанню
будинку (а.с.156-159).

Таким чином необхідно виділити у
володіння та користування ОСОБА_4
наступні приміщення житлового будинку:
кімнату 1-3, площею 10,0 кв. м, нежитлову
кімнату 1-10 площею 8,3 кв.м; відповідачам
ОСОБА_1, ОСОБА_2 наступні приміщення
житлового будинку: кімнату 1-4, площею 18,7
кв.м., кімнату 1-5 площею 12,5 кв.м.,
нежитлову кімнату1-11 площею 6,8 кв.м.;
залишити у спільному користуванні
наступні приміщення житлового будинку:
коридор 1-1, площею 2,8 кв.м., коридор 1-2,
площею 5,2 кв.м., ванну 1-7, площею 2,0 кв.м.,
котельню 1-8, площею 4,8 кв.м., кухню 1-6,
площею 10,2 кв.м., сходи, коридор у
мансарді 1-9, площею 1,5 кв.м. та огорожу - 1,
ворота -2, оскільки такий порядок
користування не буде порушувати прав
сторін, які є співвласниками спірного
житла.

Оскільки, відповідачі по первісному
позову позбавляють позивача права
користуватись спірним будинком,
позивач позбавлений можливості
самостійно усунути перешкоди в
користуванні власністю, тому суд
вважає за необхідне вселити позивача
ОСОБА_4 у спірний будинок та зобов'язати
ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4
перешкод у користуванні належною йому
1/3 частини будинковолодіння з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1, суд бере до уваги, що при
зверненні останньої до державної
нотаріальної контори 29 жовтня 2012 року
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину після смерті
чоловіка, їй нотаріусом було роз'яснено
право на отримання свідоцтва про право
власності на частку в спільному
сумісному майні подружжя. Про це
нотаріусом зроблено відмітку у заяві, з
якої вбачається, що ОСОБА_1
скористалась своїм правом відмовитись
від отримання свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
подружжя. В зв'язку із таким вільним
волевиявленням ОСОБА_1, нотаріус видала
свідоцтва про право власності на жилий
будинок трьом спадкоємцям за законом,
що звернулись із відповідними заявами.
Частки у спадковому майні визначені
порівно в присутності ОСОБА_1 та її
синів ОСОБА_4 і ОСОБА_2 При цьому позивач
за зустрічним позовом отримуючи
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/3 частину житлового
будинку, протягом двох років не
оспорювала його в частині розміру
часток, а навпаки намагалась, як сама
пояснила, якнайшвидше оформити право
власності на спадкове майно - жилий
будинок в тому числі на двох синів -
ОСОБА_2 і ОСОБА_4, надавши нотаріусу
довідку про осіб які зареєстровані у
спірному будинку, яку отримала,
виходячи із даних підтверджених
будинковою книгою.

З особистих пояснень ОСОБА_1 судом
встановлено, що на момент отримання
оспорбваного свідоцтва про право на
спадщину за законом, в них з позивачем
за первісним позовом були нормальні
стосунки, а коли вони з часом
погіршилися, то ОСОБА_1, повернувшись із
тимчасових заробітків додому,
перестала допускати ОСОБА_4 у будинок, в
якому йому на права власності належить
1/3 частина, і не бажає цього робити по
даний час.

З огляду на встановлені судом і
проаналізовані на підставі діючих норм
законодавства, обставини, суд не може
взяти до уваги твердження ОСОБА_1 про
те, що нотаріусом при видачі свідоцтв
про право на спадщину за законом, не
було враховано, що житловий будинок при
за адресою АДРЕСА_1 був спільним майном
подружжя, тобто її, як пережившої
дружини та спадкодавця ОСОБА_5, а тому
спадкове майно складається не з цілого
житлового будинку, а лише з 1/2 його
частини, на яку і нотаріус повинна була
видати свідоцтва .

При подачі ОСОБА_1 29.10.2012 року заяви в
Нововолинську державну нотаріальну
контору їй було роз'яснено зміст
ст.ст.60-65 Сімейного кодексу України.
ОСОБА_1 від отримання свідоцтва про
право власності на частку в спільному
сумісному майні подружжя відмовилась
(а.с.55). Таким чином, житловий будинок
нотаріусом правомірно був включений
повністю до спадщини, на яку ОСОБА_7,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 отримали цього ж числа
свідоцтва про право на спадщину за
законом, зареєстрували право власності
на 1/3 частину кожен та отримали
технічний паспорт на трьох осіб, як
співвласники житлового будинку, що е
спадковим майном.

Враховуючи, що одержання частки у
спільному майні є правом того із
подружжя, хто є живим, і він може
відмовитись від отримання
відповідного свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
подружжя, то це майно повністю включено
нотаріусом до складу спадщини.

Як вже зазначалось вище, і що
встановлено судом, лише після
виникнення конфліктних відносин між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.92), яка не допускає
його до житла та в зв'язку із зверненням
ОСОБА_4 з первісним позовом про
усунення перешкод в користуванні
власністю, вселення, встановлення
порядку користування власністю, ОСОБА_1
оспорила отримане разом із синами
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі спільної
заяви від 29 жовтня 2012 року свідоцтво
про право на спадщину за законом.

Вказані об'єктивні обставини дають
суду підстави відхилити твердження
ОСОБА_1 про її необізнаність у питанні
поділу спадкового майна, в тому числі
щодо відмови від отримання свідоцтва
про право на частку у спільному майні
подружжя.

Відповідно до ст. 71 Закону України
"Про нотаріат", у разі смерті одного з
подружжя свідоцтво про право власності
на частку в їх спільному майні
видається нотаріусом на підставі
письмової заяви другого з подружжя з
наступним повідомленням спадкоємців
померлого, які прийняли спадщину. Таке
свідоцтво може бути видано на половину
спільного майна. На підставі письмової
заяви спадкоємців, які прийняли
спадщину, за згодою другого з подружжя,
що є живим, у свідоцтві про право
власності може бути визначена і частка
померлого у спільній власності.
Свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з них видається
нотаріусом за місцем відкриття
спадщини.

Згідно розділу 4 Методичних
рекомендацій щодо вчинення
нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям
заходів щодо охорони спадкового майна,
видачею свідоцтв про право на спадщину
та свідоцтв про право власності на
частку в спільному майні подружжя,
одержання частки у спільному майні є
правом того із

подружжя, хто є живим.

Отже, позивач за зустрічним ОСОБА_1
скористалась своїм правом відмови від
отримання свідоцтва про право на
частку в спільному майні подружжя, а
тому підстав для задоволення її вимог
за зустрічним позовом суд не знаходить.

Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч зазначеним вимогам
Цивільного процесуального кодексу
України, відповідач по первісному та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_3, не довели
суду обставини справи, на які
посилалися як на підставу своїх
заперечень щодо задоволення позову
ОСОБА_4 та не подали суду належних
доказів, які б підтверджували
підставність та правомірність
заявлених зустрічних вимог, як і не
спростували заперечень відповідача на
зустрічний позов. Враховуючи
вищевикладене, суд приходить до
висновку, що зустрічний позов до
задоволення не підлягає.

Понесені позивачем по первісному
позову документально підтверджені
судові витрати відповідно до правил
ст.88 ЦПК України підлягають
відшкодуванню за рахунок відповідача.

Отже, до стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_4 підлягають судові
витрати: по 243 грн. 60 коп. з кожного
сплаченого судового збору (а.с.1).

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК
України, ст. 41 Конституції України, ст.
ст. 358, 383, 391 Цивільного кодексу України,
ст. 155 Житлового кодексу України,
постановою Пленуму ВС України від 22
грудня 1995 року № 20 "Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності", ст. 71 Закону
України "Про нотаріат", суд, -

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про встановлення порядку
користування житловим будинком,
вселення та усунення перешкод у
користуванні житловим будинком
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити
перешкоди у володінні та користуванні
належною ОСОБА_4 1/3 частиною
будинковолодіння, господарськими
будівлями та спорудами, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1, та
вселити ОСОБА_4 в житловий будинок
АДРЕСА_1.

Визначити порядок володіння та
користування будинковолодінням,
господарськими будівлями та спорудами,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1:

- виділити у володіння та користування
ОСОБА_4 наступні приміщення житлового
будинку: кімнату 1-3, площею 10,0 кв. м,
нежитлову кімнату 1-10 площею 8,3 кв.м;

-виділити у володіння та користування
ОСОБА_1, ОСОБА_2 наступні приміщення
житлового будинку: кімнату 1-4, площею 18,7
кв.м., кімнату 1-5 площею 12,5 кв.м.,
нежитлову кімнату1-11 площею 6,8 кв.м;

- залишити у спільному користуванні
наступні приміщення житлового будинку:
коридор 1-1, площею 2,8 кв.м., коридор 1-2,
площею 5,2 кв.м., ванну 1-7, площею 2,0 кв.м.,
котельню 1-8, площею 4,8 кв.м., кухню 1-6,
площею 10,2 кв.м., сходи, коридор у
мансарді 1-9, площею 1,5 кв.м. та огорожу - 1,
ворота -2.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про визнання частково
недійсними свідоцтв про право на
спадщину за законом виданих
Нововолинською державною нотаріальною
конторою 29 жовтня 2012 року на житловий
будинок з господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 в частині визначення
розміру часток спадкоємців, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_4 по 243 (двісті сорок три) грн. 60
коп. з кожного сплаченого судового
збору.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя
О.Р. Ференс-Піжук