У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 29 травня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Дубрівська
сільська рада Баранівського району
Житомирської області про визнання
права власності на спадкове майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, Дубрівської сільської ради
Баранівського району Житомирської
області про визнання права власності
на спадкове майно, встановлення факту
прийняття спадщини, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Баранівського районного суду
Житомирської області від 21 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 09 квітня2014
року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом, у якому просила визнати
за нею, як спадкоємцем за заповітом,
право власності на спадковий будинок
АДРЕСА_1 належний ОСОБА_8, померлій
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Посилалась на те, що вона своєчасно
прийняла спадщину, однак у
нотаріальному порядку оформити право
на спадщину не може через відсутність
правовстановлюючих документів на
будинок.

У грудні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
подали зустрічну позовну заяву та
просили на підставі п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (
в редакції 1963 року) визнати за ними
право власності по 1/2 частині за кожним
на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті батька
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та
матері ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3
року, встановити факт прийняття ними
спадщини після смерті батьків.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що
спірний будинок побудували їх батьки
ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Після смерті батьків в будинку
проживала їх сестра ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яка за життя право
власності на нього не оформила, тому й
не мала права його заповідати.

Вважають, що є такими, що фактично
прийняли спадщину, оскільки проводили
поточний ремонт будинку, обробляли
присадибну ділянку та збудували там
криницю.

Рішенням Баранівського районного суду
Житомирської області від 21
лютого 2014 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 09 квітня 2014
року, первісний позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про задоволення зустрічного
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_4,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що позивачка була
позбавлена можливості оформити
спадщину у зв'язку з відсутністю у
спадкодавця правовстановлюючих
документів на спадкове майно.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суди,
застосувавши до даних правовідносин
норми ст. 126 ЦК ч.ч.1,2 ст. 563 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року), виходили з того, що на
час смерті їх батьків, двір яких
відносився до суспільної групи
колгоспників, спадщина не
відкривалась, оскільки після смерті
батька в колгоспному дворі
продовжували проживати члени
колгоспного двору - мати і сестра, а
після смерті матері - сестра ОСОБА_8,
останній член колгоспного двору.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
попередніх інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
задоволення первісного позову
ОСОБА_4 та про відмову в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Баранівського районного суду
Житомирської області від 21 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 09 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова