Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року
м.
Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області в складі:

головуючого судді Наумов С.В.,

при секретарі Литвинюк Л.Ш.,

представника позивача Мазурок А.А.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_2, третя особа на
стороні відповідача ОСОБА_3 про
звернення стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду
Рівненської області з позовом до
ОСОБА_2 про передачу рухомого майна в
заклад, звернення стягнення на предмет
застави звернулось ПАТ КБ "ПриватБанк",
яке свої позовні вимоги мотивує
невиконанням ОСОБА_3 кредитного
договору від №0803/134 від 24.03.2008 року, в
забезпечення виконання якого з
останнім було укладено договір застави
рухомого майна. Зазначає, що в ході
здійснення моніторингу даного
кредитного договору було встановлено,
що 23.03.2012 року без згоди банку ОСОБА_3
реалізував заставний автомобіль
ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ "ПриватБанк" позов банку підтримав
та пояснив, що відповідно до укладеного
договору № 0712/56 від 14.12.2007 року ОСОБА_3
17.12.2007 року отримав кредит у розмірі
200000,00 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 20.00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 10.12.2009 року..

Пояснив, що ОСОБА_3 порушив умови
кредитного договору в частині
повернення кредитних коштів та плати
за користування кредитними коштами, в
результаті чого в нього виникла
заборгованість за договором в
загальній сумі станом на 16.10.2013 року
сума боргу в загальній сумі 274545.34 грн., з
яких: 44286.04 грн. заборгованість за
основним боргом; 136299.92 грн.
заборгованість за відсотками за
користування кредитом; 80647.70 грн. пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 250.00 грн. штраф
(фіксована частина); 13061.68 грн.
(процентна складова).

Зазначив, що в забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором, ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3
14.12.2007 р. уклали договір застави
рухомого майна (надалі - договір
застави). Згідно з договором застави
Клієнт надав в заставу автомобіль
MERCEDES-BENZ, модель: 190Е, рік випуску: 1985, тип
ТЗ: легков - В седан, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_4, що
належив на праві власності ОСОБА_3
АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1).

Вказує, що на даний час встановлено, що
без згоди банку ОСОБА_3 реалізував
заставний автомобіль ОСОБА_2

Для надання можливості такого продажу,
просить вилучити заставний автомобіль
у відповідача та передати в заклад
банку.

Окрім того, пояснив, що банку не було
відомо про відчуження автомобіля в 2008
році, а про даний факт банк дізнався
тільки в 2013 році.

Відповідач ОСОБА_2 судовому засіданні
позов не визнав, просив відмовити в
задоволені позовних вимог ПАТ КБ
"ПриватБанк" повністю.

В судовому засіданні підтвердив факт
придбання у ОСОБА_3 автомобіль MERCEDES-BENZ,
модель: 190Е, рік випуску: 1985, тип ТЗ:
легков - В седан, № кузова/шасі: НОМЕР_3.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений у
встановленому законом порядку.
Заперечень проти позову не подав.

З письмових доказів, досліджених в
судовому засіданні встановлено
наступне.

24 березня 2008 року між позивачем та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 0712/56 від 14.12.2007 року відповідно до
якого 17.12.2007 року отримав кредит у
розмірі 200000,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 20.00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 10.12.2009 року.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 кредитного
договору передбачений обов'язок
позичальника сплачувати кошти за
користування кредитом в розмірі 24% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом та подвійний розмір
відсоткової ставки в разі порушення
зобов'язань по погашенню кредиту,
передбачених п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11
кредитного договору.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що при
порушенні позичальником зобов'язань по
сплаті процентів та винагороди,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню у розмірі 0,2% від суми
простроченого платежу, але не більше
подвійної облікової ставки
Національного Банку України.

Пунктом 6.6 договору передбачено, що при
порушенні позичальником будь-яких
зобов'язань, передбачених кредитним
договором більш ніж на 120 днів, він
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 250 грн. та 5% від суми позову.

Відповідно до умов зазначеного
договору, сторони домовились, що
виконання зобов'язань за договором
забезпечується договором застави
автотранспорту №0712/56/ТЗ від 14.12.2007 року.

Згідно даного договору, забезпеченням
виконання зобов'язань за кредитним
договором виступає автомобіля MERCEDES-BENZ,
модель: 190Е, рік випуску: 1985, тип ТЗ:
легков - В седан, № кузова/шасі: НОМЕР_3,
реєстраційний номер: НОМЕР_4, вартість
якого на час укладення договору
становила 18750,00 грн..

Належність ОСОБА_3 предмета застави
підтверджувалася свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
автомобіля MERCEDES-BENZ, модель: 190Е, рік
випуску: 1985, тип ТЗ: легков - В седан, №
кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний
номер: НОМЕР_4.

Відповідно до розрахунку
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором вбачається, що станом на
16.10.2013 року банком позичальнику
нарахована сума боргу в загальній сумі
274545.34 грн., з яких: 44286.04 грн.
заборгованість за основним боргом;
136299.92 грн. заборгованість за відсотками
за користування кредитом; 80647.70 грн.
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 250.00 грн. штраф
(фіксована частина); 13061.68 грн.
(процентна складова).

З повідомлення про усунення порушення
умов кредитного договору, реєстрів
відправлення рекомендованих листів
встановлено, що 01.10.2013 року позивач
звертався до ОСОБА_3 та ОСОБА_3 як
позичальника та нового власника
заставного майна відповідно, з вимогою
про сплату заборгованості за кредитним
договором.

Згідно витягів з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна встановлено,
що по договору застави автотранспорту
0712/56/ТЗ від 14.12.2007 року вже 20.12.2007 року
ПАТ КБ "ПриватБанк" було зареєстровано
обтяження на автомобіль MERCEDES-BENZ,
модель: 190Е, рік випуску: 1985, тип ТЗ:
легков - В седан, № кузова/шасі: НОМЕР_3,
реєстраційний номер: НОМЕР_4.

З виписок про результати пошуку по БД
"Автомобіль" встановлено, що 24.10.2008 року
автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: 190Е, рік
випуску: 1985, тип ТЗ: легков - В седан, №
кузова/шасі: НОМЕР_3, вже було
зареєстровано за ОСОБА_3 з
реєстраційним номером НОМЕР_2.

Суд, вислухавши представника ПАТ КБ
"ПриватБанк", відповідача ОСОБА_3,
вивчивши матеріали справи вважає, що
позов ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає
задоволенню повністю.

В судовому засіданні встановлено, що
14.12.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, згідно з умовами якого ПАТ КБ
"ПриватБанк" надав ОСОБА_3 кредитні
кошти у розмірі 50000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 20% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом та
подвійний розмір відсоткової ставки в
разі порушення зобов'язань.

Даний договір відповідає вимогам ст..
1054 ЦК України та вимогам ст. 6 Закону
України "Про фінансові послуги і
державне регулювання ринку фінансових
послуг", оскільки між сторонами при
укладенні договору досягнуто згоди по
всіх істотних умовах договору та не
було допущено порушень вимог ст.. 203 ЦК
України. Окрім того, суд бере до уваги і
те, що даний договір сторонами не
оспорювався.

Відповідно до п. 2.2.3 договору та графіку
погашення кредиту встановлено, що
ОСОБА_3 зобов'язався погашати кредит
рівними частинами згідно графіку до
10.12.2009 року.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено,
що якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.. 1048 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_3 допустив прострочення
повернення чергової частини позики, та
не сплатив кредит до дати визначеної в
договорі, в банку відповідно виникло
право дострокового повернення позики
та процентів за його користування..

Забезпеченням виконання зобов'язань за
кредитним договором виступає а/м
MERCEDES-BENZ, модель: 190Е, рік випуску: 1985, тип
ТЗ: легков - В седан, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_4,
вартість якого на час укладення
договору становила 18750,00 грн..

Вказаний договір відповідає нормам
Закону України "Про заставу". В суді
встановлено, що зазначений договір
сторонами не оспорювався.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
заставу", в силу застави кредитор має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням
ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором у позивача виникло право на
звернення стягнення на предмет
застави, що передбачено як Законом
України "Про заставу", так і п. 3.1
кредитного договору і п. 21-26 договору
застави.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачем зареєстровано обтяження
згідно витягів з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна встановлено,
по договору застави автотранспорту
0712/56/ТЗ від 14.12.2007 року до 09.11.2017 року на
автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: 190Е, рік
випуску: 1985, тип ТЗ: легков - В седан, №
кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний
номер: НОМЕР_4., а 0.09.2013 року ПАТ КБ
"ПриватБанк" зареєстровано звернення
стягнення на предмет застави.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору,
вимог ЦК України та інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з договором застави звернення
стягнення та реалізація предмету
застави здійснюється відповідно до
чинного законодавства та договору, в
тому числі шляхом безпосереднього
продажу конкретному покупцю з правом
укладання заставодержателем договору
купівлі-продажу предмету застави від
імені заставодавця (п.22 договору).

Суд вважає, що невиконання ОСОБА_3
зобов'язання за кредитним договором
завдає збитків банку, оскільки
протягом тривалого часу відповідач не
вчиняє дій, направлених на погашення
заборгованості. Одночасно суд враховує
співрозмірність заборгованості ОСОБА_3
з вартістю предмета застави та вважає,
що необхідно звернути стягнення на
заставне майно, відповідно до ст.. 20
Закону України "Про заставу", ст.. 590 ЦК
України.

Статтею 24-26 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" визначено, що
спосіб реалізації предмета
забезпечувального обтяження може бути
визначений шляхом надання права
заставодержателю на продаж предмету
застави. Оскільки саме така процедура
продажу предмету застави була
погоджена сторонами в п.22 договору, то
саме таку процедуру слід застосувати
при зверненні стягнення на предмет
застави.

Відповідно до ст.. 44 Закону України " Про
заставу", заклад - застава рухомого
майна, при якій майно, що складає
предмет застави передається
заставодавцем у володіння
заставодержателя.

Умовами договору застави визначено, що
в разі порушення заставодавцем
зобов'язань, передбачених договором
застави, банк має право звернути
стягнення на предмет застави. В п. 17.10
договору застави сторони погодили, що
при порушенні зобов'язання за
кредитним договором автомобіль
MERCEDES-BENZ, модель: 190Е, рік випуску: 1985, тип
ТЗ: легков - В седан, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_2 мав
бути переданий в заклад банку.

Відповідно до п.6.2 договору застави
автотранспорту визначено, що предмет
застави передається в заставу разом з
усіма його приналежностями.

Оскільки виконання рішення про
звернення стягнення на предмет застави
неможливо без фактичного знаходження
предмету застави у володінні
заставодержателя, а згідно ст.. 25 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень", в
рішенні суду має бути зазначено заходи
щодо забезпечення збереження предмета
забезпечувального обтяження або
передачі його в управління на період до
його реалізації, то предмет застави
необхідно вилучити у відповідача та
передати в заклад ПАТ КБ "ПриватБанк".

Відповідно до п.17.7 договору застави
автотранспорту, заставодавець
зобов'язався не передавати предмет
застави в оренду (майновий найом), у
лізинг, у спільну діяльність або у
безоплатне користування, не
здійснювати його відчуження або інше
розпорядження предметом застави без
письмової згоди заставодержателя.

Оскільки в судом встановлено, що в
період з 16.10.2008 року по 24.10.2008 року
ОСОБА_3 реалізував заставний
транспортний засіб ОСОБА_2, а
відповідно до ст.. 27 Закону України "Про
заставу", застава зберігає силу, якщо за
однією з підстав, зазначених в законі,
майно або майнові права, що складають
предмет застави, переходять у
власність іншої особи, суд вважає, що
спосіб захисту своїх прав, обраний ПАТ
КБ "ПриватБанк" відповідає вимогам
закону, а тому його позов підлягає
задоволенню. Зазначена норма Закону
вказує на те, що застава автомобіля
зберегла силу при переході права
власності на нього відповідачу і
незважаючи на те, що він договору
застави з банком не укладав, саме новий
власник автомобіля ОСОБА_2, є належним
відповідачем по справі.

При цьому, суд бере до уваги і те, що
20.12.2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк" було
зареєстровано обтяження на
вищевказаний автомобіль належний
ОСОБА_3 у виді заборони відчуження в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна. Тобто позивач вчинив всі належні
від нього дії, направлені на
забезпечення можливого стягнення на
предмет застави і відчуження
заставного напівпричепу сталось не з
вини позивача. В той же час, суд
враховує, що при придбанні автомобіля
ОСОБА_2, мав можливість перевірити в
Державному реєстрі обтяжень наявність
обтяження щодо купленого автомобіля.

При вирішенні спору суд вважає
помилковим посилання відповідача на
те, що банк втратив заставу, оскільки
предмет застави втрачено не було, а
сама застава, на підставі ст.. 27 Закону
України "Про заставу", зберегла силу.

Відповідно до ст.88 ЦПК України С із
ОСОБА_2 (і.н.НОМЕР_5), на користь Публічне
Акціонерне товариство комерційний
банк "Приватбанк" необхідно стягнути
243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору
при зверненні із позовом до суду.

На підставі ст.. 1, 12, 17, 20, 44 Закону
України "Про заставу", ст.. 1, 24, 25 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.
526, 590, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.
10, 57, 60, 62, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити повністю.

Вилучити у ОСОБА_2 (і.н.НОМЕР_5, прож.
АДРЕСА_2) та передати в заклад
Публічному акціонерному товариству
комерційний банк "Приватбанк": предмет
застави - автомобіль "Merсedes - Benz", модель:
190, рік випуску 1985, тип ТЗ: легковий - В
седан № кузов/шасі: НОМЕР_3, р.н. НОМЕР_2,
що належить на праві власності ОСОБА_2;

- комплект ключів та свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) - автомобіля "Merсedes-
Benz", модель: 190, рік випуску 1985, тип ТЗ:
легковий - В седан № кузов/шасі: НОМЕР_3,
р.н. НОМЕР_2, що належить на праві
власності ОСОБА_2;

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 0712/56 від 14.12.2007р.
в сумі 274545 грн., звернути стягнення на
предмет застави: автомобіль Merсedes - Benz",
модель: 190, рік випуску 1985, тип ТЗ:
легковий - В седан № кузов/шасі: НОМЕР_3,
р.н. НОМЕР_2, що належить на праві
власності ОСОБА_2, шляхом продажу
вказаного автомобіля Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк "Приватбанк" з укладанням від
імені відповідача договору купівлі -
продажу будь - яким способом з іншою
особою покупцем, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України, а також наданням ПАТ КБ
"Приватбанк" всіх повноважень для
здійснення продажу.

Стягнути із ОСОБА_2 (і.н.НОМЕР_5), на
користь Публічне Акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" 243 грн. 60 коп. сплаченого
судового збору при зверненні із
позовом до суду.

Повідомити сторін, що із повним
рішенням суду вони зможуть
ознайомитись та отримати копію рішення
5 травня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненськи
міський суд.

Суддя Рівненського міського суду

С.В. Наумов