Справа №667/8241/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Комсомольський
районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді
Спічак О.Б.

секретаря судового
засідання Кирпиченко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку « Приват Банк» про розірвання
кредитного договору,

встановив:

02 жовтня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
розірвання договору кредиту,
посилаючись на те, що 02.08.2004 року між ним
та відповідачем був укладений
кредитний договір. Станом на 29.12.2004 рік
у нього виникла заборгованість перед
банком в сумі 11344,79 грн. про що останній
повідомив його листом від 08.09.2013 року.
Позивач вважає, що договір необхідно
розірвати на підставі ст. 652 ЦК України,
оскільки істотно змінились обставини,
а саме, на сьогоднішній день він є
мобілізованим на військову службу, з
його картки банк самостійно знімає
кошти на погашення боргу, інших джерел
доходу у нього немає. Банк не звертався
до нього з позовом про повернення
кредитних коштів, також зазначив, що
строк позовної давності для стягнення
заборгованості за вказаним кредитом
минув.

В судовому засіданні представник
позивача свої вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій кількості, що були передані
йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 30.07.2004 року
між ПАТ КБ « Приват Банк» та ОСОБА_1
укладено Договір №SAMDN7821 про
відкриття картрахунку і
обслуговування платіжної картки.
Згідно договору позивач отримав від
відповідача 2500 грн.

Відповідно до умов договору
ОСОБА_1 зобов»язався щомісячно
повертати частини кредитних коштів та
сплачувати проценти за користування
кредитними коштами (п 1.1 ).

Відповідно до ст. 638 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. ст. 525 та
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.

Згідно із ч.1 ст. 652 ЦК
України, у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання.

На підставі ч.2 ст. 652 ЦК
України, якщо сторони не досягли згоди
щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може буди
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті
-змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно передбачених умов:

- в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

- виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

В постанові Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 « Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин »
зазначено , що при вирішенні спорів
щодо розірвання кредитного договору з
посиланням, зокрема, на економічну
кризу чи інші суттєві обставини суд має
враховувати положення частини другої
статті 652 ЦК України і виходити з того,
що закон пов'язує можливість
розірвання договору безпосередньо не з
наявністю істотної зміни обставин, а з
наявністю одночасно чотирьох умов,
визначених частиною другою цієї
статті, при істотній зміні обставин.

На виконання вимог ст. 60 ЦПК України,
позивачем не надано жодного доказу
настання одночасно всіх умов
передбачених ст. 652 ЦК України, а ті
обставини на які він посилається не
можуть слугувати підставами для
розірвання кредитного договору.

Посилання на відсутність
достатнього доходу суперечить
положенням ст. 625 ЦК України, відповідно
якої боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Посилання позивача на
відсутність права відповідача
списувати з його карткового рахунку (
заробітної картки) кошти на погашення
заборгованості за договором кредиту по
перше не є підставою для розірвання
договору, по друге договором кредиту
передбачене таке право Банку
закріплене в п. 4.4. та у разі
простроченої заборгованості у п. 5.3,
проти чого на час підписання договору
позивач не заперечував .

Посилання позивача на сплив
строків позовної давності не
приймається судом, оскільки є
передчасним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За правилами п.31 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

У даному спорі поставлено вимогу
щодо розірвання договору кредиту, а не
вимога про повернення споживчого
кредиту.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 525, 526, 625, 627, 638, 652, 1054 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку « Приват Банк» про розірвання
кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
позивачем в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Херсонської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення апеляційної скарги.

СуддяО. Б. Спічак