Справа № 459/131/14
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/2693/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської
Н.Л.

з участю секретаря
Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 10 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від
10.02.2014 року позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2 2550
(дві тисячі п'ятсот п'ятдесят),00 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львівугілля» на користь держави
судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок
три),60 грн.: одержувач - УДКСУ у м.
Червонограді, код ЄДРПОУ - 37983843, банк
одержувача ГУДК у Львівській обл., МФО -
825014, рахунок № 0019, код платежу -
22030001.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення змінити в частині
стягнення з ДП «Львіввугілля» в його
користь 2550 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання, стягнувши
на його користь 30 000,00 грн.
відшкодування моральної шкоди,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
Вважає, що розмір моральної шкоди
визначено судом без урахування
ступеня фізичних і моральних
страждань позивача, їх тривалості і
тяжкості, оскільки, позивач вже не
зможе соціально реабілітуватись після
захворювання.

Сторони в судове засідання не
з»явилися, хоча про час і місце
розгляду справи були належно
повідомлені (а.с. 47,49), від апелянта
ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд
справи у його відсутності (а.с. 50), тому
розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305
ЦПК України здійснюється колегією
суддів за відсутності осіб, які
беруть участь у справі та без
здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
районного суду відповідає зазначеним
вимогам.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим органом
моральної шкоди працівникові
проводиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 працював на підприємствах
вугільної промисловості з 29.01.1979 року
по 18.12.1998 року, зокрема на шахті №10
«Великомостівській». 18.12.1998 року
звільнений з роботи за власною
ініціативою.

Судом установлено, що саме тяжкі і
шкідливі умови праці призвели до
виникнення у позивача професійного
захворювання.

Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АИ
№ 004638 від 26.04.1999 року позивачу вперше
встановлено безтерміново 40% втрати
професійної працездатності (а.с. 9).

Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 079862
від 26.04.1999 року останньому встановлено
безтерміново III групу інвалідності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону праці» від 24.11.1992р., який діяв на
момент виникнення спірних
правовідносин, відшкодування
моральної шкоди проводиться власником,
якщо небезпечні або шкідливі умови
праці призвели до моральної втрати
потерпілого, порушення його нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, заподіяні працівникові
внаслідок фізичного або психічного
впливу, що спричинило погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру. Відшкодування моральної
шкоди можливе без втрати потерпілим
працездатності. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Такий порядок був також передбачений
Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.1993 року №492, які вступили в дію
01.07.1993 року (далі - Правила).

Відповідно до п. 1 Правил власник
підприємства, установи і організації
(надалі - підприємство) або
уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків
(надалі - ушкодження здоров'я), а також
за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного впливу небезпечних або
шкідливих умов праці.

Враховуючи наведене, районний суд
прийшов до обгрунтованого висновку про
те, що обов»язок по відшкодуванню
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання повинен
бути покладений на ДП «Львіввугілля».

Відповідно до п. 11 Правил, у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, розмір відшкодування
моральної шкоди не міг перевищувати 150
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, який відповідно до Указу
Президента України від 25.08.1996 року №762/96
становив 17,00 грн.

Виходячи з наведеного, районний суд
прийшов до правильного висновку про
стягнення з Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2. 2550
грн. (17х150=2550 грн.).

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального
права, обставинам справи, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому колегія суддів
підстав для скасування рішення суду не
вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 10 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :
М.М. Шандра

Судді:
Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська