Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Ластовки Н.Д.

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві в
приміщенні суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1, звернулася в суд з
позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому
просить стягнути з нього на її користь
майнову шкоду у розмірі 1150,00 грн. та
моральну шкоду в сумі 4000,00 грн., судові
витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24
серпня 2013 року близько 17:00 год., за
адресою: м. Київ, вул. Бучми, 1,
відповідач - завдав шкоди належному їй
майну, а саме автомобілю - Тойота
«Ауріс» д.н.з. НОМЕР_1, проколовши колесо
ножем. Також, відповідачем було завдано
їй моральної шкоди, оскільки 24 серпня
2013 р. за вказаною вище адресою
відповідач привселюдно її ображав,
нецензурно висловлювався в її адресу
та погрожував в присутності її
малолітньої доньки та її знайомого. В
подальшому вона змушена була за власні
кошти купувати нове колесо до власного
автомобілю вартістю 1150,00 грн., що
призвело до виникнення незручностей у
її повсякденному житті. Виникнення
вище вказаної події призвело до
душевних страждань й моральних
переживань та пригніченого емоційного
стану протягом тривалого часу.

Від позивача надійшла до суду
заява про розгляд справи у її
відсутність, позовні вимоги підтримала
в повному обсязі та просила їх
задовольнити з підстав викладених у
позові, проти ухвалення заочного
рішення не заперечила.

Оскільки позивача не заперечує проти
заочного розгляду справи, а відповідач
належним чином повідомлений про день
та час розгляду справи, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи. Крім того, у відповідності до ч.
2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним з способів
захисту цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків.

Згідно ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 6 від
27.03.1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», суд враховує, що
шкода заподіяна майну фізичної особи
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії (бездіяльність) останньої
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

В судовому засіданні встановлено,
що 24 серпня 2013 року близько 17:00 год., за
адресою: м. Київ, вул. Бучми, 1,
відповідач - завдав шкоди належному
позивачу майну, а саме автомобілю -
Тойота «Ауріс» д.н.з. НОМЕР_1, проколовши
колесо ножем.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач зверталася до Дніпровського
РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про
вчинення кримінального правопорушення
за ознаками злочину, передбаченого ч. 1
ст. 194 КК України.

Постановою слідчого СВ
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 11 липня 2014 року кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0013968 від 25 серпня 2013 року, закрито
у зв'язку з відсутністю складу злочину.
Матеріали кримінального провадження
направлено до ДІМ Дніпровського РУ ГУ
МВС України в м. Києві для вирішення
питання про притягнення гр. ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності.

Постановою Дніпровського
районного суду м. Києва від 26 вересня 2014
року ОСОБА_2 було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 173
КпАП України. (а.с. 9)

Натомість Постановою
Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня
2014 року постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 26 вересня 2014
року щодо ОСОБА_2 скасовано в частині
накладення адміністративного
стягнення, проте його визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 173
КпАП України, а справу провадженням
закрито у зв'язку із закінченням
строків накладення адміністративного
стягнення, передбачених ч. 4 ст. 38 КпАП
України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
ті самі особи або особа, щодо якої
встановлені ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки особи, стосовно якої ухвалено
вирок або постанову суду з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Отже, в судовому засіданні встановлено,
що відповідач ОСОБА_2 24 серпня 2014 року о
17 год. 00 хв., знаходячись за адресою: м.
Київ, вул. Бучми, 1, вчинив пошкодження
автомобіля «Тойота» д/н НОМЕР_2, що
належить позивачу ОСОБА_1, а саме
проколов колесо, чим вчинив дрібне
хуліганство.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач неодноразово
притягувався до адміністративної
відповідальності, що підтверджується
постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 06 червня 2014 року про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст. 173 КпАП України
(дрібне хуліганство відносно колишньої
дружини ОСОБА_1.), та постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 14 серпня 2014 року про притягнення
його до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП
України (неналежне виконання
батьківських особов»язків щодо
малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1). (а.с. 29-30)

З матеріалів справи вбачається,
що за результатами діагностики шини
Bridgestone Turanza ER НОМЕР_3 встановлено, що
ремонт не є доцільним та пошкодження не
дозволяє експлуатувати її в
подальшому. (а.с. 7)

Позивачем було придбано нову шину
Bridgestone Turanza ER НОМЕР_3 вартістю 1150 грн., що
підтверджується товарним чеком від 03
вересня 2013 року. (а.с. 8)

За вимог цивільного кодексу України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо доведе, що
шкоди завдано не з її вини. ( ч.1 та 2 ст.1166
Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом цієї статті обов'язок
відшкодувати заподіяну шкоду
покладається на особу, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи. Крім
застосування принципу вини шкода
підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
заподіяла шкоду, і самою шкодою.
Відсутність хоча б одного з елементів
складу цивільного правопорушення
виключає настання відповідальності,
передбаченої ст. 1166 Цивільного кодексу
України.

Стаття 1192 Цивільного кодексу України
зобов'язує особу, яка завдала шкоду,
відшкодувати її в натурі за вибором
потерпілого (передати річ того ж роду і
такої ж якості, полагодити пошкоджену
річ тощо), або відшкодувати завдані
збитки в повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконаних робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Отже, відшкодування збитків - це
відновлення майнового стану учасників
правовідносин за рахунок іншого
суб'єкта - правопорушника.

Однією з необхідних умов
цивільно-правової відповідальності є
наявність безпосереднього причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
правопорушника і збитками потерпілої
сторони. Тобто, протиправна дія чи
бездіяльність заподіювача є причиною,
а збитками, що виникли у потерпілої
особи, - наслідком протиправної
поведінки заподіювача.

З огляду на викладене, суд вважає
доведеною вину відповідача з приводу
вчинених протиправний дій та
заподіяння позивачу матеріальної
шкоди, яка пов'язана з пошкодженням
особистого майна позивача, ці
обставини не спростовані відповідачем
під час розгляду справи, оскільки
відповідач процесуальним правом
надати заперечення по суті предмету
спору не скористався.

При визначені розміру завданої
матеріальної шкоди, з урахуванням
положень ст. 1192 Цивільного кодексу
України, суд враховує, що пошкоджене
колесо Bridgestone Turanza ER НОМЕР_3 не є
придатним для експлуатації його в
подальшому, що зумовлює визначення
вартості пошкодженого майна виходячи з
реальної вартості втраченого майна на
момент розгляду справи, яка
підтверджується товарним чеком від 03
вересня 2013 року, де визначена вартість
пошкодженого колеса, яка становить 1150,00
грн.

Таким чином суд дійшов висновку, що
позивачем правомірно заявлені вимоги з
приводу відшкодування завданої їй
матеріальної шкоди, тому з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
матеріальна шкода в розмірі 1150,00 грн.

Порушення майнових та особистих
немайнових прав може спричинити
виникнення у потерпілої особи
моральної (немайнової) шкоди. Право на
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди виникає лише у випадках,
передбачених законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав, в
тому числі, моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду визначені в ст.1167
Цивільного кодексу України.

Зазначена правова норма встановлює
загальне правило, відповідно до якого
відповідальність за завдання
моральної шкоди настає за наявності
всіх основних умов відповідальності, а
саме: протиправної поведінки,
моральної (немайнової) шкоди,
причинного зв'язку та вини.

Як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначається, що особа (фізична
чи юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що шкода
без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що з урахуванням вимог
позивача в частині відшкодування
моральної шкоди, яка визначена в
розмірі 4000,00 грн., завдана позивачу
внаслідок пошкодження її особистого
майна, що призвело до розладу
нормального життя позивача, нервової
напруги та переживань за себе та свою
малолітню дочку, пригнічений емоційний
стан, необхідність звернення до суду за
захистом її порушених прав, та
враховуючи обставини справи,
тривалість та ступінь душевних
страждань позивача, з урахуванням
розумності, виваженості та
справедливості, визначити розмір
заподіяної позивачу моральної шкоди в
розмірі 1000,00 грн.

З врахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої пошкодженням майна, підлягає
задоволенню частково, задовольняючи
позов суд присуджує стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
розмірі 1150,00 грн. та моральну шкоду в
розмірі 1000,00 грн.

В порядку ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, при
вирішенні питання щодо розподілу
судових витрат, суд присуджує стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір
в розмірі 243,60 грн., який сплачено
позивачем за подання позову до суду за
позовну вимогу майнового характеру та
243,60 грн. щодо вимог немайнового
характеру в частині відшкодування
моральної шкоди, що підтверджується
залученим до справи оригіналом
квитанції про їх оплату. (а.с.1)

Враховуючи наведене та керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 16,
22, 23, 1166, 1187 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 1, 4, 10, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 1150,00 грн.,
моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.,
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 487,20 грн., а всього на
загальну суму 2 637 (дві тисячі шістсот
тридцять сім грн.) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду міста Києва через Дніпровський
районний суд міста Києва шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я