У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, виконавчого
комітету Криничанської селищної ради
Дніпропетровської області, третя особа
- обласне комунальне підприємство
«Криничанське бюро технічної
інвентаризації», про визнання частково
недійсним рішення виконкому, визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
визнання права власності, виселення та
поновлення строку позовної давності,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Криничанського районного суду
Дніпропетровської області від 7
листопада 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень у липні 2012 року
просив: визнати недійсним рішення
виконавчого комітету Криничанської
селищної ради Криничанського району
Дніпропетровської області № 113 від 20
жовтня 2000 року в частині визнання за
СТОВ «Агроцех» Криничанського району
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями по
АДРЕСА_1; визнати недійсним договір
купівлі-продажу будинку від 23 липня 2007
року, укладений між СТОВ «Агроцех» в
особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_5;
визнати дійсним договір
купівлі-продажу вказаного житлового
будинку садибного типу по АДРЕСА_1 від 6
липня 1988 року, укладений між ОСОБА_4 та
колгоспом «За мир» Криничанського
району Дніпропетровської області;
визнати право власності на зазначений
житловий будинок з надвірними
спорудами та усунути перешкоди у
здійсненні ним права користування
шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з
даного будинку, поновивши строк
позовної давності.

В обґрунтування позову зазначав, що
йому як працівнику колгоспу «За мир» у
1986 році передано у користування
житловий будинок по АДРЕСА_1, в
якому він зареєструвався, проживав і
сплачував комунальні послуги. У 1988 році
між колгоспом та ним було укладено
договір купівлі-продажу вказаного
будинку, при підписанні якого він
сплатив колгоспу 40 % балансової
вартості будинку. Впродовж наступних 11
років він сплатив усю вартість
житлового будинку, після чого подав
заяву до правління КСП
«Агроцех» - правонаступника колгоспу
«За мир» про продаж зазначеного
житлового будинку йому у приватну
власність, але з невідомих причин
працівниками КСП «Агроцех» необхідні
документи підготовлено не було. У 2000
році рішенням виконкому Криничанської
селищної ради за СТОВ «Агроцех» -
правонаступником КСП «Агроцех», було
зареєстровано право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1, яке у 2007
році продало вказаний будинок
відповідачу ОСОБА_5

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив
задовольнити позов.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Криничанського районного
суду Дніпропетровської області від 7
листопада 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_4 пропущений
строк для звернення до суду. Рішення
виконавчого комітету Криничанської
селищної ради Криничанського району
Дніпропетровської області № 113 від 20
жовтня 2000 року в частині визнання за
СТОВ «Агроцех» права власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1 визнано
недійсним. Договір купівлі-продажу
будинку від 23 липня 2007 року, укладений
між СТОВ «Агроцех» в особі директора
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 визнано недійсним. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення в
частині відмови у задоволенні його
позову та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу від 6 липня 1988 року,
визнання за ним права власності на
житловий будинок та виселення ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 з житлового будинку не
підлягають задоволенню, керуючись при
цьому нормами ст. ст. 47, 48, 227 ЦК УРСР.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Криничанського районного суду
Дніпропетровської області від 7
листопада 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник