АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5478/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Зосименко С. Г. Доповідач - Козлов
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 12 березня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», ОСОБА_2, УДАІ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
про звернення стягнення на предмет
застави та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк», Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк», третя особа:
УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській
області, про застосування наслідків
нікчемного правочину шляхом захисту
прав власності і усунення перешкод в
здійсненні права власності на
автомобіль, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» звернулося до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет застави, посилаючись на те, що
03.07.2007 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №
DNК0АК88360415, згідно якого остання
отримала кредит у розмірі 163614 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитними коштами у розмірі 14,04% на рік
з кінцевим терміном повернення 02.07.2014
року. Вимоги до відповідачки, що
випливають із вказаного кредитного
договору, були забезпечені укладаним з
ПАТ «А-Банк» договором поруки № 167 від
20.10.2010 року та договором застави
рухомого майна - автомобіля MITSUBISHI,
модель: L 200, рік випуску: 2007, тип Т3:
легковий універсал-В, № кузова/шасі:
НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2,
укладеним 03.07.2007 року з ОСОБА_2, яка свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконала і має
заборгованість станом на 05.07.2013 року у
розмірі 155748,18 грн. (78008,25 грн. -
заборгованість за кредитом, 51455,13 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 3200,40 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 23084,40 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за кредитним договором),
тому банк просив суд в рахунок
погашення цієї заборгованості
звернути стягнення на предмет застави,
що належить на праві власності ОСОБА_2,
шляхом продажу вказаного автомобіля
банком з укладанням від імені
відповідачки договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з наданням
повноважень на отримання дублікату
Свідоцтва про реєстрацію т/з замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України по Свідоцтву про реєстрацію т/з
або його дублікату для його подальшої
реалізації, а також наданням банку всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу, стягнути з відповідачів
солідарно суму у розмірі 10000 грн., а
також стягнути з ОСОБА_2 витрати на
юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та
судовий збір.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічну
позовну заяву, обґрунтовуючи її тим, що
підписаний 03.07.2007 року між нею та ПАТ КБ
«Приватбанк» договір застави
автотранспорту № DNК0АК88360415, згідно
умов якого в забезпечення виконання її
зобов'язань за кредитним договором №
DNК0АК88360415 від 03.07.2007 року в заставу
передано її автомобіль марки MITSUBISHI,
модель: L 200, рік випуску: 2007, тип Т3:
легковий універсал-В, № кузова/шасі:
НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2,
був укладений в порушення вимог ч. 2 ст.
13 Закону України «Про заставу» в
простій письмовій формі без
нотаріального посвідчення, тому є
нікчемним, та 27.06.2013 року їй стало
відомо про внесення Дніпропетровською
філією ДП «Інформаційний центр» на
підставі цього договору до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
реєстраційний запису про заборону
відчуження її автомобіля, що порушує її
права та не надає змоги їм
розпоряджатися, у зв'язку з чим просила
суд застосувати насідки нікчемності
цього договору шляхом зобов'язання
Дніпропетровської філії ДП
«Інформаційний центр» внести до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна реєстраційний запис про
вилучення реєстраційного запису про
заборону відчуження вищевказаного
автомобіля.

Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
12 березня 2014 року в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» та
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приватбанк» в
апеляційній скарзі просить змінити
рішення суду в частині відмови в
задоволенні його позову та ухвалити
нове рішення про його задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду - зміні з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» про
звернення стягнення на предмет застави
суд виходив з того, що рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2013 року
встановлено факт безпідставного
утримання ПАТ КБ «Приватбанк»
заставного автомобіля ОСОБА_2 та
зобов'язано банк повернути останній
цей автомобіль, що також було
встановлено рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
07 лютого 2014 року про його вилучення з
чужого незаконного володіння ПАТ КБ
«Приватбанк».

З таким висновком суду повністю
погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ DNК0АК88360415, згідно якого остання
отримала кредит у розмірі 163614 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитними коштами у розмірі 14,04% на рік
та кінцевим терміном повернення 02.07.2014
року, а зобов'язання позичальника за
цим договором були забезпечені шляхом
укладання банком з ПАТ «А-Банк»
договору поруки № 167 від 20.10.2010 року та з
ОСОБА_2 - простого письмового без
нотаріального посвідчення договору
застави рухомого майна - автомобіля
MITSUBISHI, модель: L 200, рік випуску: 2007, тип
Т3: легковий універсал-В, № кузова/шасі:
НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2,
від 03.07.2007 року, у зв'язку з чим в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна № 41087663 Дніпропетровською філією
ДП «Інформаційний центр» було внесено
до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна реєстраційний запис про
заборону відчуження заставного
автомобіля.

За наданим банком розрахунком у
ОСОБА_2 виникла кредитна
заборгованість станом на 05.07.2013 року у
розмірі 155748,18 грн. (78008,25 грн. -
заборгованість за кредитом, 51455,13 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 3200,40 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 23084,40 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за кредитним договором).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України
«Про заставу» у випадках, коли
предметом застави є нерухоме майно,
космічні об'єкти, транспортні засоби,
що підлягають державній реєстрації,
договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правовстановлюючих
документів.

На підставі ст. 19 цього Закону за
рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави.

Згідно ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.

Таким чином, оскільки сторонами при
укладанні договору застави не було
додержано вимог закону щодо його
нотаріального посвідчення, а відтак,
він є нікчемним, з якого не можуть
виникати будь-які права та обов'язки
для сторін, тому відсутні підстави для
звернення стягнення на предмет застави
за такою угодою в рахунок погашення
кредитної заборгованості в судовому
порядку.

Між тим, суд вищеназвані норми закону
залишив поза увагою та, відмовляючи в
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» про звернення
стягнення на предмет застави вказаних
підстав в рішенні не навів і послався
лише на рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 09 квітня
2013 року та від 07 лютого 2014 року про
встановлення факту безпідставного
утримання ПАТ КБ «Приватбанк»
заставного автомобіля ОСОБА_2 із
зобов'язанням банку повернути його
власнику та про вилучення автомобіля з
чужого незаконного володіння, не
врахувавши при цьому, що зазначені
рішення обґрунтовувалися відсутністю
правової підстави утримання
автомобіля у банку після скасування
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 26 березня
2012 року про звернення стягнення на цей
же предмет застави ухвалою цього ж суду
від 13 листопада 2012 року, а не
безпідставністю вимог по суті
заявленого банком такого ж позову.

За таких обставин, рішення суду в
цій частині щодо його обґрунтування
підлягає відповідній зміні на підставі
ст. 309 ЦПК України.

З урахуванням наведеного доводи
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» у скарзі
про залишення судом без уваги доказів в
підтвердження його позову не
ґрунтуються на матеріалах справи,
фактично зводяться до одностороннього
тлумачення регулюючого спірні
правовідносини законодавства лише на
свою користь та повторного
обґрунтування заявлених них вимог з
викладенням таких же самих обставин і
доказів.

А доводи щодо незаконності рішення
суду в частині відмови в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі не наведені та
рішення суду в цій частині нею не
оскаржується, тому апеляційною
інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 307 - 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 12 березня
2014 року в частині обґрунтування
відмови в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», ОСОБА_2, УДАІ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
про звернення стягнення на предмет
застави змінити відповідно до цього
рішення.

В решті рішення суду в частині, що
оскаржується, залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: