Справа №2/298/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого : судді - Шиянової Л.О.

За участю секретаря - Шевченко А.В.

Представника відповідача - адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа П'ята
Харківська державна нотаріальна
контора про визнання заповіту
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м.
Харкова звернувся ОСОБА_2 з позовом до
ОСОБА_3, третя особа П'ята Харківська
державна нотаріальна контора про
визнання недійсним заповіту,
посвідченого 28 березня 2007 року
державним нотаріусом П'ятої
Харківської державної нотаріальної
контори, згідно якого мати сторін,
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в
м. Харкові, заповідала все своє майно
доньці - відповідачці ОСОБА_3

В обґрунтування позову ОСОБА_2
послався на те, що цей заповіт був
вчинений покійною матір'ю сторін під
впливом помилки та не відповідав її
волевиявленню, вона тяжко хворіла ,
перенесла інсульт, була паралізована,
тому в силу свого самопочуття та стану
здоров'я не могла усвідомлювати свої
дії, також він впевнений, що мати
бажала, щоб належний їй на праві
власності житловий будинок її діти
(сторони по справі) успадкували в
рівних частинах, про що вона раніш
неодноразово говорила позивачу.

У судовому засідані позивач та
його представник позов підтримали,
просили задовольнити , надалі
вищевказані пояснення.

Відповідач та його представник
проти позову заперечували, посилається
на те, що в матеріалах справи є довідка
ПНД №16, з якої вбачається, що ОСОБА_4 на
обліку в психоневрологічному
диспансеру не перебувала, 27.04.2007 року
була врачем диспансеру оглянута
лікарем диспансеру вдома, встановлено
діагноз - залишкове явище гострого
порушення мозкового кровообігу з
правостороннім геміпарезом (14.02.2007) та
інтелектуально -мнестичним зниженням.
Жодної згадки про обстеження ОСОБА_4
лікарем психіатром немає. У всіх
медичних документах ОСОБА_4 потребує
огляду і консультації лікаря
невропатолога. Єдиний раз хвора була
оглянута лікарем-психіатром ПНД № 16 і
була видана довідка від 27.04.207 року, в
якій лікар-психіатр робить свій
висновок - підстав вважати ОСОБА_4
психічно хворою під час огляду не було.
ОСОБА_4 рекомендоване лікування
невропатолога. Крім того, вважають, що
ОСОБА_4 була, не зважаючи на те, що тяжко
хворіла, була у здоровому умі і пам'яті,
заповіт посвідчений державним
нотаріусом П'ятої Харківської
державної нотаріальної контори,
Лакізою І.В., яка перед посвідченням
заповіту перевіряла її психічний стан.

Третя особа у судове засідання не
з'явилась, повідомлялась належним
чином, причину неявки суд не
повідомила.

Суд вислухавши сторони, допитавши
у судовому засіданні експерта,
дослідивши матеріали справа та
письмові докази в їх сукупності,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

28 березня 2007 року ОСОБА_4 склала
заповіт на ім'я своєї дочки - ОСОБА_3,
посвідчений державним нотаріусом
П'ятої Харківської державної
нотаріальної контори Харківського
міського нотаріального округа, Лакізою
І.В. за реєстраційним №1-632, яким належне
їй все майно, де б воно не знаходилось
та з чого б не складалося та все, що буде
належить їй на день смерті на праві
приватної власності, заповідала ОСОБА_3
Вказаний заповіт був посвідчений
нотаріусом відповідно до вимог ст.1248 ЦК
України ( т.1 а.с.43).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану по м.
Харкову 04 вересня 2007 року, ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( т.1 а.с.5).

Не оскаржуючи форму заповіту,
позивач вважає, що він повинен бути
визнаний недійсним, оскільки в час його
підписання волевиявлення заповідача
не було вільним та не відповідало його
волі, так як в силу свого самопочуття та
стану здоров'я мати не могла
усвідомлювати свої дії та вільно
керувати ними.

Вказані доводи позивача про те, що в
момент укладення заповіту 28. 03.2007 року
ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх
дій та не міг ними вільно керувати за
станом свого здоров'я, знайшли своє
підтвердження.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом , такий правочин
може бути визнаний недійсним .

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до п. 16 Постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»№9 від 06.11.2009
року - Правила статті 225 ЦК поширюються
на ті випадки, коли фізичну особу не
визнано недієздатною, однак у момент
вчинення правочину особа перебувала в
такому стані, коли вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тимчасовий
психічний розлад, нервове потрясіння
тощо).

Для визначення наявності такого
стану на момент укладення правочину
суд відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК України. При розгляді справ за
позовами про визнання недійсними
заповітів на підставі статті 225, ч. 2 ст.
1257 ЦК суд відповідно до ст. 145 ЦПК за
клопотанням хоча б однієї зі сторін
зобов'язаний призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

На виконання вимог законодавства та
за клопотанням представника позивача
було проведено посмертну
судово-психіатричну експертизу про
стан померлої ОСОБА_4 на момент
вчинення правочину.

Відповідно Акту №654 посмертної
судово-психіатричної експертизи від 19
липня 2010 року ОСОБА_4 на момент
складення заповіту, який мав місце 28
березня 2007 року, страждала стійким
психічним розладом у формі судинної
деменції, за своїм психічним станом не
була здатна усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними (т. 1 а.с.1532-154).

Не погодившись зі вказаним висновком,
відповідачем та його представником
було заявлено клопотання про
призначення додаткової посмертної
судово-психіатричної експертизи, яка
було судом призначена згідно ухвали
від 27 травня 2011 року.

Відповідно Акту № 722 додаткової
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 04 серпня 2011 року ОСОБА_4
на момент складення заповіту, який мав
місце 28 березня 2007 року, страждала
стійким психічним розладом у формі
судинної деменції, за своїм психічним
станом не була здатна усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними у
період підписання заповіту 28 березня
2007 року (т.1 а. с.195-197).

Судом у судовому засіданні за
клопотання відповідача та його
представника був допитаний експерт
ОСОБА_7, який підтвердив висновки,
вказані у актах №654 та 722.

Не зважаючи на вказані висновки
експертиз, судом за клопотання
відповідача та його представника 23
жовтня 2013 року була призначена
повторна посмертна
судово-психіатрична експертиза.

Відповідно висновкам Акту
комісійної судово-психіатричної
експертизи №70 від 30.01.2014 року
Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_4 страждала стійким хронічним
психічним розладом : органічне
ураження головного мозку су3динного
ґенезу ( гостре порушення) мозкового
кровообігу 13-14.02-2007) з транзиторними
епізодами сплутаної свідомості,
явищами сенсо-моторної афазії та
електуально-мнеститичним зниженням
(СКХ-10:F01.0).

ОСОБА_4 у період хвороби з 12.02.2007р. по
момент її смерті, 04.06.2007 року та на час
вчинення спірного заповіту 28 березня
2007 року з урахуванням проходження
курсу лікування , застосування
медикаментозного лікування відповідно
до діагнозу «Інсульт» не
усвідомлювала значення своїх дій та
могла керувати ними ( т.2 а.с.27-27, 33-36).

До вказаного висновку комісія
надійшла у результаті дослідження усіх
наданих сторонами доказів ( як
позивача, так відповідачів) , а саме :
матеріалів справи, медичної
документації, показань свідків, у тому
числі і лікарів, якими оглядалася
ОСОБА_4 за час її хвороби, нотаріуса,
яка посвідчувала заповіт та
співставлючи їх з медичною
документацією, а також
клініко-експертними уявленнями про
перебіг Органічного ураження
головного мозку судинного ґенезу
внаслідок гострого порушення
мозкового кровообігу, тобто виключно
на підставі медичних висновків (
критеріїв).

У зв'язку з цим та враховуючи, що
інші докази, які б підтверджували
зворотне, відсутні, у суду є всі
підстави для визнання заповіту
недійсним .

Суд, належним чином дослідивши
докази у їх сукупності, вважає, що
позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Суд постановляє рішення в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
наявних у матеріалах справи доказах.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 145, 208, 209, 212, 214,
215, 218 ЦПК України, ч.1,3 ст.203, ч.1,2 ст. 215, 225,
1257 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа П'ята Харківська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від
імені ОСОБА_4, яка проживала за адресою :
ІНФОРМАЦІЯ_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року , складений на користь дочки,
ОСОБА_3, посвідчений П'ятою Харківською
державною нотаріальною конторою 28
березня 2007 року за реєстром №1-632.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі апеляційної скарги
через Жовтневий районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні у судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
копії вказаного рішення.

Суддя
Л.О. Шиянова