У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

за участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 13
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "ОТП Банк" про визнання
договору майнової поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 13 березня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено
в задоволенні зазначеного позову до
Публічного акціонерного товариства
"ОТП Банк" (далі - ПАТ "ОТП Банк" або Банк).

У поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач покликався на його
незаконність та необґрунтованість
через неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, та порушення
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

На її обґрунтування зазначав про
неврахування судом факту укладення 9
липня 2007 року між відповідачем і ОСОБА_2
кредитного договору №MLA00125 0A02007, за яким
позичальник одержав 29 500 доларів США
кредиту, а виконання кредитних
зобов'язань забезпечено іпотекою
(майновою порукою), про що того ж числа
між позивачем та кредитодавцем
укладено відповідний договір №РСL А00175
0А02007.

У разі ліквідації боржника право
застави, яким забезпечено основне
зобов'язання, також припиняється. Тому
з урахуванням вимог ст.ст. 575, 593, 609 ЦК
України вважав, що майнова порука
припиняється із припиненням основного
зобов'язання.

На його думку, врегулювання сторонами
договірних відносин на власний розсуд
за наявності в законі імперативних
норм є протиправним.

Ухвалою господарського суду у справі
№829 ОСОБА_2 визнано банкрутом. У зв'язку
з цим наполягав на тому, що зроблені
місцевим судом висновки не ґрунтуються
на обставинах справи, а є припущеннями,
що має наслідком порушення положень ст.
213 ЦПК України щодо порядку та умов
оцінки доказів.

З наведених міркувань просив рішення
Рівненського міського суду від 13
березня 2014 року скасувати, ухваливши
нове, яким визнати припиненим договір
іпотеки (майнової поруки) №РСL А00175 0А02007
від 9 липня 2007 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
відповідача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Залишаючи вимоги ОСОБА_1 без
задоволення, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що внесення
запису про припинення підприємницької
діяльності фізичною
особою-підприємцем до Єдиного
державного реєстру не тягне за собою
наслідків у виді припинення фізичної
особи як суб'єкта права чи втрати його
право- і дієздатності, а позбавлення
статусу підприємця не передбачає
припинення набутих зобов'язань. Крім
того, кредитні зобов'язання набувалися
ОСОБА_2 як фізичною особою, а не
підприємцем, і використання одержаних
ним кредитних коштів не призначалося
для підприємницької діяльності.

Тому законних підстав для припинення
іпотеки (майнової поруки) як
забезпечувального зобов'язання щодо
основного (кредитного) зобов'язання
міський суд обґрунтовано не знайшов.

Матеріалами справи встановлено, що 9
липня 2007 року на забезпечення
повернення 29 500 доларів США кредитних
коштів, одержаних ОСОБА_2 за кредитним
договором з ПАТ "ОТП Банк" від того ж
числа №ML A001250A)2007, ОСОБА_1 передав
відповідачу в іпотеку належну йому
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

Вважаючи, що з порушенням
господарським судом Рівненської
області провадження про банкрутство
позичальника як фізичної
особи-підприємця припинилося і основне
зобов'язання перед Банком, тому в
зв'язку з цим є достатніми підстави
стверджувати про припинення його
забезпечувального зобов'язання -
іпотеки (майнової поруки) перед
іпотекодержателем, у січні 2014 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ПАТ "ОТП Банк" про припинення договору
іпотеки (майнової поруки).

Відповідно до ст.ст. 51-52, 593, 598 ЦК України
до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.
Фізична особа-підприємець відповідає
за зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення. Право застави припиняється
у разі припинення зобов'язання,
забезпеченого заставою. Зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Як убачається, при укладенні
кредитного договору №ML A001250A)2007 з ПАТ
"ОТП Банк" ОСОБА_2 діяв як фізична особа,
а не як підприємець (а.с. 5, 8, зв.). Зі
змісту цього правочину видно, що кредит
одержано для проведення ремонту
нерухомого майна, тобто без мети
здійснення підприємницької діяльності
(а.с. 5).

Також у договорі іпотеки (майнової
поруки) №РСL А00175 0А02007 при визначенні
терміну "Боржник" зазначено, що ним є
громадянин ОСОБА_2, а боргові
зобов'язання - це всі зобов'язання
боржника перед іпотекодержателем за
кредитним договором (а.с. 13).

Включення заборгованості ОСОБА_2 як
фізичної особи за кредитним договором
від 09.07.2007 року № ML-F00125 0FJ2007 до
уточненого реєстру його кредиторів, що
випливає з ухвали господарського суду
Рівненської області від 21 червня 2011
року у справі №829 про банкрутство
підприємця ОСОБА_2, в будь-якому разі не
свідчить про припинення спірних
забезпечувальних зобов'язань позивача
перед ПАТ "ОТП Банк".

Крім того, щодо фізичної
особи-підприємця застосування правил
ст. 609 ЦК України, якими передбачено
припинення зобов'язання ліквідацією
юридичної особи, є неможливим, адже
внаслідок припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
(ст. 46 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців") така особа
позбавляється тільки статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.
Внесення відповідного запису до
Реєстру не має наслідком припинення
фізичної особи як суб'єкта права чи
втрати його право- і дієздатності, а
позбавлення статусу фізичної
особи-підприємця не зумовлює
припинення зобов'язань.

За викладених обставин посилання
ОСОБА_1 на припинення основного
зобов'язання через визнання
позичальника як підприємця в судовому
порядку банкрутом не є обґрунтованими,
оскільки в розумінні вимог ст. 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" боржником
можуть бути лише юридична особа або
фізична особа-підприємець. Оскільки
достатніх підстав стверджувати про
припинення кредитних зобов'язань
ОСОБА_2 як фізичної особи перед
кредитодавцем позивач не навів, а судом
їх не було здобуто, тому
забезпечувальні зобов'язання ОСОБА_1
перед іпотекодержателем також не
припинилися.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи та встановивши, що норми
матеріального права, на застосуванні
яких наполягав позивач, не регулюють
спірних відносин між сторонами і
застосуванню не підлягають, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

При цьому правильними є і покликання
місцевого суду на преюдиційність
згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставин,
які встановлені рішенням Рівненського
міського суду від 3 вересня 2013 року, що
набрало законної сили (а.с. 22-24).

Додержання судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні оскаржуваного рішення
відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського міського суду від
13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: