Справа № 1311/1498/12
Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/783/7224/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

представника КЕВ м. Львова Бенцарука
Р.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Львова на рішення Кам'янка-Бузького
районного суду Львівської області від
13 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до КЕВ м.Львова про визнання
незаконною відмову про виключення
квартири з числа службових та
зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а
н о в и л а:

В серпні 2012 року позивач ОСОБА_3
звернулась в суд з позовом до
Квартирно-експлуатаційного відділу
(далі КЕВ) м.Львова про визнання
неправомірною відмову відповідача
щодо виключення квартири АДРЕСА_1 з
числа службових та зобов'язати КЕВ
м.Львова внести подання в
Кам'янка-Бузьку міську раду про
виключення цієї квартири з числа
службових.

Свій позов мотивує тим, що понад 23 роки
пропрацювала в Будинкоуправлінні (БУ)
№5 КЕВ м.Львова на посаді начальника
будинкоуправління. В листопаді 2006 року
отримала службовий ордер №337 на себе та
неповнолітнього сина ОСОБА_4 для
вселення в службову двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, де зареєструвалась
та проживає разом із сином. 16.10.2009 року,
звернулась до керівництва КЕВ м.Львова
і начальника Камянка-Бузького
гарнізону про виключення даної
квартири з числа службових. Однак
прийняття рішення з цього питання було
призупинено. 06.03.2012 року повторно
звернулась до КЕВ м.Львова з цим же
питанням, яке вирішено не було. Вважає,
що фактична відмова КЕВ м.Львова
внести подання в Кам'янка-Бузьку міську
раду про виключення цієї квартири з
числа службових порушує їхні із сином
права на приватизацію житла з
використанням приватизаційних
житлових чеків.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 13 грудня 2013
року цей позов ОСОБА_3 до КЕВ м. Львова
задоволено. Судом постановлено визнати
відмову КЕВ м.Львова МО України №113 від
24.03.2012 року неправомірною та
зобов'язано КЕВ м. Львова скерувати
подання в Кам'янка-Бузьку міську раду
про виключення квартири АДРЕСА_1 з
числа службових.

Вказане рішення оскаржено в
апеляційному порядку КЕВ м.Львова. В
апеляційній скарзі, посилається на
незаконність, необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, постановлення
рішення без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів. Апелянт
зазначає, що судом не враховано те, що
потреба у використанні спірної
квартири як службового житла, на даний
час не відпала, та є актуальною. Крім
того зазначає, що судом не було
залучено до участі у розгляді даної
справи власника житла, Міністерство
оборони України, права і інтереси якого
вирішуються, та вважає, що суд першої
інстанції задовольняючи позовні
вимоги фактично перебрав на себе
повноваження власника житла та
визначив спосіб використання спірної
квартири як постійної, а не службової.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі (а.с. 47).

Позивач ОСОБА_3, будучи своєчасно та
належним чином повідомлена про час та
місце апеляційного розгляду справи
(а.с.66), в судове засідання не з'явилась
і про причини неявки суд не повідомила,
що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника КЕВ м. Львова Бенцарука
Р.А. на обґрунтування апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК
України, під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин,яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виник спір.

Відповідно з ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як вбачається з матеріалів даної
справи та встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_3 понад 20 років працює
начальником БУ №5 КЕВ м.Львова та за
посадою входить до числа осіб, які
мають право на користування службовим
жилим приміщенням (ст.119 ЖК України).

Згідно до ст.118 ЖК України, рішення щодо
надання статусу службового житловим
приміщенням надається виконавчим
комітетом органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до наказу начальника
Львівської КЕЧ району №106/ від 22.08.2005
року «Про закріплення службової
квартири за працівниками
будинкоуправління №5 Львівської КЕЧ
району» за ОСОБА_3 закріплено
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 на
склад сім`ї з двох осіб(а.с.12).

11 листопада 2006 року ОСОБА_3 видано
спеціальний ордер №337 Кам'янка -
Бузької міської ради на службове
житлове приміщення, двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, в яку вона вселилась
разом із неповнолітнім сином та
проживає на даний час (а.с.8, 9, 10).

Судом також встановлено, що позивач в
березні 2012 року зверталась до
відповідача - КЕВ м. Львова із заявою
про виключення вказаної квартири з
числа службових, в чому їй було
відмовлено (а.с.6, 7)

Сторони визнають, що дана квартира за
своїм правовим статусом є службовим
жилим приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що
вказана квартира хоча і знаходиться в
будинку, який прийнятий у комунальну
власність територіальної громади м.
Кам'янка - Бузька та взятий на баланс
МКП «УЖКГ» цього міста, в той же час є
відомчою, та знаходиться у державній
власності. Безпосереднім власником є
Міністерство оборони України, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності САВ№501450, виданого
виконкомом Кам'янка-Бузької міської
ради (а.с. 48).

Згідно п.6 Положення „Про порядок
надання службових жилих приміщень і
користування ним в Українській РСР",
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37, яка є
чинною, жиле приміщення виключається з
числа службових, якщо відпала потреба в
такому його використанні, а також у
випадках, коли воно в установленому
порядку виключено з числа жилих. Сам по
собі факт проживання в службових жилих
приміщеннях робітників і службовців,
які припинили трудові відносини з
підприємством, установою,
організацією, а також громадян, яких
виключено з членів колгоспу, або тих,
які вийшли з колгоспу за власним
бажанням, не є підставою для виключення
цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа
службових провадиться на підставі
клопотання підприємства, установи,
організації рішенням виконавчого
комітету відповідної районної,
міської, районної в місті Ради
народних депутатів.

Судом встановлено, що потреба у
використанні квартири наданої
позивачу, як службової не відпала,
позивач продовжує перебувати у
трудових відносинах із структурою
Міністерства оборони, питання про її
виселення із службового житла не
порушено.

Як вбачається з листа №1150 від 24.03.2012 р.
ТВО начальника КЕВ м.Львова, в
задоволенні заяви ОСОБА_3 стосовно
виключення квартири АДРЕСА_1 з числа
службових відмовлено, роз'яснено, що у
відповідності до рішення ТВО Міністра
оборони України №6927/з від 11.11.2009 року з
метою збереження фонду службового
житла призупинено виключення квартир
із числа службових та надання їх для
постійного користування
військовослужбовцям та працівникам
Збройних Сил України (а.с.390.

Виходячи із системного аналізу
положень п.11 Порядку забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
житловими приміщеннями, затвердженого
постановою КМ України від 03 серпня 2006
року №1081 та положень Інструкції про
організацію забезпечення і надання
військовослужбовцям Збройних Сил
України та членам їх сімей житлових
приміщень, затвердженої наказом
Міністерства оборони України від 30
листопада 2011 року №737, слід дійти
висновку, що порушення питання щодо
виключення квартири із категорії
«службові жилі» у «неслужбові жилі»,
по-перше, є правом Міністра оборони
України за пропозиціями начальників
гарнізонів, погодженими з КЕВ(КЕЧ)
району та головами гарнізонних
житлових комісій. А по-друге,
здійснюється, якщо відпала потреба в
його використанні або в установленому
порядку його виключено з числа
житлових приміщень.

Однак, позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що потреба у
використанні спірної квартири, як
службової, відпала.

У відповідності до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути визнання права,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, визнання
незаконними рішення дії чи
бездіяльності органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

В той же час, власник порушеного права
може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права.

Спосіб захисту порушеного права
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення(визнання)
порушених(оспорюваних) прав та вплив на
правопорушника.

Такі способи захисту цивільних прав, як
зобов'язання власника житла, в даному
випадку Міністерства оборони України в
особі КЕВ м.Львова внести подання до в
Кам'янка-Бузької міської ради про
виключення спірної квартири з числа
службових не передбачені чинним
законодавством, в тому числі і нормами
матеріального права, якими позивач
обґрунтовувала свої позовні вимоги, а
суд - оскаржуване рішення.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції слід скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, п.2 ч.1ст.307, ч.1ст.309, ст.313, ч.2 ст.314,
ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова задовольнити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 13 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у
задоволені її позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Бойко С.М.