Справа№328/3226/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2014 року
м. Токмак

Токмацький районний
суд Запорізької області у складі:

головуючого судді:
Гавілей М.М.

при секретарі:
Панченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Токмак
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про припинення права власності
на частку в спільному майні з виплатою
грошової компенсації вартості частки
та визнання права власності, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на 1/6
частину земельної ділянки в порядку
спадкування, поділ житлового будинку
та земельної ділянки в натурі як
об'єктів права спільної часткової
власності, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року до Токмацького
районного суду Запорізької області із
позовною заявою про припинення права
власності на частку в спільному майні з
виплатою грошової компенсації
вартості частки та визнання права
власності, звернулася ОСОБА_1

Свої вимоги обґрунтувала тим, що на
підставі свідоцтва про право власності
від 18.11.2004 року, а також на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 18.11.2004 року їй належить 5/6
частин будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. 1/6 частина вказаного
будинку її сину, відповідачу по справі
ОСОБА_2 На даний час будинок
знаходиться в занедбаному стані,
оскільки там ніхто не проживає і не
підтримує його у належному стані.
Відповідач не проживає у вказаному
будинку та не використовує його за
цільовим призначенням і не збирається
там мешкати, оскільки в нього є інше
житло. Вона має намір відремонтувати
будинок та мешкати в ньому, оскільки в
неї іншого житла не має, на даний час
вона проживає у доньки. Відповідач
участі в утриманні будинку не приймає.
Частина будинку, яка належить
відповідачу, становить 1/6, є незначною і
не може бути виділена в натурі, спільне
володіння та користування майном є
неможливим, а також зазначала, що
припинення права на частку не завдасть
істотної шкоди інтересам відповідача
та членам його сім'ї. Тому просила
припинити право власності ОСОБА_1 на 1/6
частину житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, з виплатою відповідачу
грошової компенсації вартості його
частки в сумі 3333,33 грн. та визнати за нею
право власності на 1/6 частину вказаного
будинку.

Не погоджуючись з вищевказаним
позовом, ОСОБА_2 в жовтні 2013 року
звернувся до суду з зустрічним позовом
до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
та виділ 1/6 частини земельної ділянки,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,55 га для ведення особистого
підсобного господарства, на якій
розташований спірний будинок.

Свій позов обґрунтовує тим, що він з
ОСОБА_1 є співвласниками житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1, йому
належить на праві власності 1/6 частина
будинку з відповідними надвірними
будівлями, які він успадкував після
смерті батька ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 15.03.2005 року, а ОСОБА_1 - 5/6
частин вказаного будинку. Крім того,
будинок розташований на земельній
ділянці площею 0,55 га, 1/6 частину якої
він прийняв у спадщину після смерті
батька. Вказане майно підлягає поділу
між співвласниками в натурі.

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 доповнив
зустрічний позов вимогою про визнання
за ним права власності на 1/6 частину
земельної ділянки, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,55 га, цільове
призначення для ведення особистого
підсобного господарства в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
мотивуючи тим, що через відсутність у
нього оригіналу державного акту на
землю позбавлений можливості у
нотаріуса оформити свідоцтво про право
на спадщину за законом, у видачі
дублікату державного акту відділом
Держземагенства у Токмацькому районі
йому було відмовлено.

Позивач за первісним позовом
та її представники в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
підтвердили обставини, викладені в
позовній заяві та просили їх
задовольнити, щодо задоволення
зустрічного позову заперечували.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому
засіданні додатково пояснила, що після
смерті батька ОСОБА_3 її матір, позивач
по справі, ОСОБА_1 отримала у спадщину 1/3
частину житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, а її рідний брат, відповідач по
справі ОСОБА_2 - 1/6 частину вказаного
будинку. Також 1/2 частина будинку
позивачу належить відповідно до
свідоцтва про право власності. Вона від
своєї частки відмовилася на користь
матері. Також спадщина відкрилася і на
земельну ділянку, на якій розташований
будинок, однак ніхто зі спадкоємців її
ще не переоформив, оригінал державного
акту на дану земельну ділянку
знаходиться у неї, відповідач до неї не
звертався з питання надання йому
вказаного акту в оригіналі, вказала, що
може у будь-який час його надати
відповідачу для пред'явлення
нотаріусу, ні вона, ні позивач не чинять
йому перешкод в переоформленні
вказаної земельної ділянки. При цьому
вона зазначила, що були випадки коли
відповідач бив за життя батька та
піднімав руку на матір, з цього випадку
до правоохоронних органів вони не
зверталися. Після смерті батька
вирішили, що мати буде проживати у неї,
зі спірного будинку вона пішла
добровільно. З 2004 року по теперішній
час позивач проживає разом з нею за
адресою: АДРЕСА_2. За весь цей час ні
позивач, ні відповідач будинок не
ремонтували. Відповідач має власне
житло, у будинку він не проживає, однак
підтверджує те, що з 2004 року відповідач
користувався господарськими
будівлями на території домоволодіння,
обробляв прибудинкову земельну
ділянку. Приблизно 2 роки в будинку
проживав син відповідача ОСОБА_5,
сплачував за комунальні послуги, після
чого вона змінила замок на вхідних
дверях, бо двері не зачинялися, ключі
відповідач не прохав. Спільне
проживання з відповідачем неможливе
через його особисті якості характеру.

Відповідач (за зустрічним позовом
позивач) в судовому засіданні
зустрічний позов підтримав та просив
його задовольнити, первісні позовні
вимоги не визнав та просив суд
відмовити в його задоволенні,
категорично заперечував проти
припинення права власності на належну
йому частку в будинку, яку він
успадкував після смерті батька,
оскільки це завдасть істотної шкоди
його інтересам, з 2004 року він весь час
користувався прибудинковою земельною
ділянкою, господарював на ній,
використовував господарські будівлі
(гараж, сараї), приблизно з 2006 року
впродовж 2-х років у будинку мешкав його
рідний син, був зроблений незначний
ремонт, поклеїли шпалери, сплачувалися
комунальні послуги, а коли позивач
забажала переїхати проживати до
будинку, син його звільнив. Після цього
позивач змінила замок на вхідних
дверях, чим обмежила його доступ до
будинку. Однак позивач з 2004 року по
теперішній час в будинку не проживає,
землею не користується, участі в
утриманні будинку не приймала, він не
заважав їй ремонтувати будинок.
Відповідач бажає в подальшому
користуватися житловим будинком з
господарськими будівлями та спорудами,
не чинив та не чине перешкод позивачу у
користуванні майно. Позивач проживає з
2004 року по теперішній час у своєї
доньки ОСОБА_4 Відповідач також
пояснив, що у нього на праві власності є
інший будинок за адресою:АДРЕСА_3, де
проживає його син зі своєю сім'єю, якого
виселяти з будинку він не збирається.
Він мешкає у будинку, що належить на
праві власності його дружині в АДРЕСА_4

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому
засіданні пояснили, що давно знають
сім'ю ОСОБА_5, мешкають по сусідству,
ОСОБА_1 разом з чоловіком та дітьми
мешкала в АДРЕСА_1 після смерті
чоловіка ОСОБА_3 переїхала проживати до
своєї доньки ОСОБА_4 в с. Таврія, де
проживає до теперішнього часу. З того
часу обробітком прибудинкової землі
займався син ОСОБА_2, також він
користувався господарськими
будівлями, в сараях зберігав сіно, сіяв
суданку, приглядав за домоволодінням.
Приблизно два роки у будинку мешкав син
ОСОБА_2, за час проживання у будинку
клеїв шпалери, фарбував. Скандалів між
ОСОБА_2 та матір'ю ОСОБА_1 не бачили, він
її не бив, не виганяв з будинку, вона за
власним бажанням виїхала з будинку.

Вислухавши пояснення позивача та її
представників, відповідача, показання
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що первісний
та зустрічний позови не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності серії НОМЕР_1,
виданого державним нотаріусом
Токмацької районної державної
нотаріальної контори від 18.11.2004 року,
свідоцтва про право на спадщину за
законом серії ВВО № 273810, виданого
державним нотаріусом Токмацької
районної державної нотаріальної
контори від 18.11.2004 року, витягів про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно Токмацького районного БТІ ПП
«Малі-44» № 6894340, 6893870 від 01.04.2005 року
позивачу ОСОБА_1 належить 5/6 частин
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

Власником іншої 1/6 частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами є відповідач ОСОБА_2 в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом серії ВСА № 706411, виданим
державним нотаріусом Токмацької
районної державної нотаріальної
контори від 15.03.2005 року

Відповідно технічного паспорта на
вищевказаний будинок, загальна площа
останнього складає 59,8 кв.м, житлова
площа - 29,4 кв.м., допоміжна - 30,4 кв.м.,
надвірні будівлі - 2 сараї, погріб,
гараж, літня кухня.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 09/14
від 28.04.2014 року ринкова вартість 1/6
частини житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1, становить 3827,17 грн.
Вартість 1/6 частини земельної ділянки
загальною площею 0,09167 га (1/6 х 0,55 га) за
цільовим призначенням - ведення
особистого господарства входить в
вартість та є невід'ємною складовою
ринкової вартості 1/6 частини будинку.
Розподіл в натурі житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до
ідеальних часток співвласників є
неможливим, оскільки будинок має 69%
фізичного зносу.

Позивач ОСОБА_1 внесла на депозитний
рахунок ТУ ДСАУ в Запорізькій області
3827,17 грн. компенсації 1/6 частки
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами згідно
квитанції №7048.584.1 від 16.05.2014 року.

У силу положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Загальні положення про право
власності встановлені главою 23 ЦК
України, згідно з положеннями ст. 321
якої право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованого Законом України від 17
липня 1997 року, кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Європейський суд з прав людини в
рішенні від 21.03.2011р. «Справа «Андрій
Руденко проти України» зазначив, що
«Суд нагадує, що втручання у право на
мирне володіння майном є сумісним з
вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли
воно законне і не свавільне»

У відповідності до ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо частка є незначною і не може бути
виділена в натурі, річ є неподільною,
спільне володіння і користування
майном є неможливим, таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Із змісту зазначеної норми закону
випливає, що припинення права особи на
частку в спільному майні допускається
за наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України
увипадку, але лише в тому разі, коли
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Вказаний висновок викладений у
постановах Верховного Суду України від
16 січня 2012 року № 6-81 цс 11 та від 15 травня
2013 року № 6-37 цс 13 і відповідно до ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Неможливість виділу 1/6 частини
спірного будинку в натурі та внесення
позивачем на депозитний рахунок суду
вартості цієї частки, не може бути
підставою для задоволення позову.
Необхідно встановити наявність
будь-якої із обставин, передбачених
пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК
України за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Доказів неможливості спільного
володіння та користування майном, про
що вказувала позивач та її
представники, матеріали справи не
містять. Обставини заподіяння
відповідачем позивачу тілесних
ушкоджень, вчинення відповідачем дій,
які б перешкоджали позивачу володіти,
користуватися спірним будинком,
проживати в ньому, неможливості
здійснення в ньому ремонту не
підтверджені належним та допустимими
доказами. Навпаки сторонами в судовому
засіданні не оспорювалося, що позивач
виїхала з будинку з власної ініціативи,
добровільно, без будь-якого примусу та
тиску, з 2004 року по теперішній час
проживає у своєї доньки за власним
бажанням, має вільний доступ до
будинку. Припинення права власності
відповідача на його частку у будинку
завдасть шкоди його інтересам, адже з
часу набуття права власності
відповідач реалізовував своє право
власності, в його фактичному
користуванні знаходилися господарські
будівлі, які з будинком складають одне
ціле, відповідач обробляв прибудинкову
земельну ділянку, впродовж двох років у
будинку проживав син відповідача.

Вказані обставини сторонами не
заперечувалися, а також підтвердили
допитані в судовому засіданні свідки.

Виходячи з вимог ст. 120 ЗК України, 377 ЦК
України, припинення права власності
ОСОБА_2 на частину будинку може
вплинути на його право на частину
земельної ділянки пропорційну до
частки останнього у праві власності
житлового будинку.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
в кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та
особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Сам по собі факт наявності у
відповідача на праві власності іншого
будинку не може слугувати
обгрунтованою підставою для
задоволення позову в розумінні ч. 1 ст.
365 ЦПК України.

Так, спірний житловий будинок ні
позивачем, ні відповідачем не
використовується як постійне місце
проживання, оскільки обидві сторони
мають інше постійне місце проживають.

Як вбачається із первісних позовних
вимог, ОСОБА_1 має намір проживати у
спірному будинку, проте, за відсутності
доведеного факту чинення їй перешкод у
користуванні спільним майном з боку
ОСОБА_2, своє право не здійснює, отже
відсутні підстави вважати порушеним її
право.

Правовий режим спільної часткової
власності враховує інтереси всіх її
учасників і забороняє обмеження прав
одних учасників за рахунок інших.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Оскільки позивачем за первісним
позовом по справі не доведено факту
порушення, невизнання або оспорювання
її права на володіння та користування
спільним майном, підстав до
застосування способів судового
захисту цивільного права судом не
вбачається, а тому відсутні підстави
для задоволення первісного позову.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 367 ЦК України
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними.

У разі поділу спільного майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 09/14
від 28.04.2014 року у зв'язку з тим, що поділ
будинку є неможливим, питання
можливості поділу земельної ділянки
загальною площею 0,55 га за цільовим
призначенням - для ведення особистого
підсобного господарства, що
розташована за адресою: с. Переможне, на
якій розміщений житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
не розглядалося.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна особа
повинна довести ті підстави, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Приймаючи до уваги, що у справі
відсутній експертний висновок щодо
можливості поділу будинку та
господарських споруд в натурі,
зустрічний позов у цій частині не
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Позивачем не було надано жодного
доказу на підтвердження права
власності на 1/6 частину земельної
ділянки загальною площею 0,55 га за
цільовим призначенням - для ведення
особистого підсобного господарства, що
розташована за адресою: Токмацький
район, с. Переможне, на якій розміщений
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами.

Таким чином, виходячи з положень
законодавства, питання про поділ
земельної ділянки чи виділ її частки
може ставитися тільки після набуття
права власності на неї.

Виходячи з вищевикладеного вимога про
виділ 1/6 частки земельної ділянки не
підлягає задоволенню.

Крім того, у задоволенні
зустрічної позовної вимоги про
визнання права власності ОСОБА_2 на 1/6
частину земельної ділянки в порядку
спадкування за законом необхідно також
відмовити.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

В судовому засіданні встановлено, що
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ЗП № 600001858
від 21.11.1996 року виданий на імя ОСОБА_1
не втрачений, а знаходиться у
представника відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_4 Остання
надала оригінал Державного акту для
огляду в суді.

Так як оригінал Державного акта не
втрачений, то не має підстав визнавати
право власності на земельну ділянку за
рішенням суду. ОСОБА_2 може отримати
Державний акт у ОСОБА_4 Остання в
судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2
до неї з приводу передачі їй оригіналу
Державного акту не звертався.

Як роз'яснено в абзаці 2 п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
30.05.2008 р. «Про судову практику у справах
про спадкування», свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, установленому
цивільним законодавством. За
наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають.

Отже, відсутні підстави вважати, що
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину є
неможливим у зв'язку з відсутністю
оригіналу правовстановлюючого
документу про право власності на майно
чи з інших підстав.

Враховуючи вищевикладене, беручи до
уваги те, що ОСОБА_2 не обґрунтовано з
посиланням на належні і допустимі
докази пред'явлені зустрічні позовні
вимоги, суд приходить до висновку про
те, що зустрічний позов є недоведеним
та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 41 Конституції
України, ст.ст. 319, 321, 358, 365 ЦК України, ст.
ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про припинення права власності на
частку в спільному майні з виплатою
грошової компенсації вартості частки
та визнання права власності -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на 1/6 частину земельної
ділянки в порядку спадкування, поділ
житлового будинку та земельної ділянки
в натурі як об'єктів права спільної
часткової власності - відмовити.

Кошти у сумі 3827,17 грн., внесені ОСОБА_1 в
порядку вимог ч.2 ст. 365 ЦК України в
якості вартості частки, про припинення
права на яку нею заявлявся позов, за
квитанцією № 7048.584.1 від 16.05.2014 року на
депозитний рахунок Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Запорізькій
області № 0607, відкритий в ГУДКСУ в
Запорізькій області, МФО 813015, отримувач
платежу - ТУ ДСАУ в Запорізькій області,
, повернути позивачу
ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Токмацький
районний суд.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя підпис

з оригіналом згідно

Суддя Токмацького

районного суду

Запорізької області

М.М. Гавілей