АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4134/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 638/2728/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 22" грудня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В.,
Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Костюченко
В.В., Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 11 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1,
правонаступником якої є ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, що діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в інтересах
малолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_8, третя
особа: Управління служб у справах дітей
Департаменту труда та соціальної
політики Харківської міської ради про
визнання особи такою, що втратила право
користування, виселення та вселення,-

в с т
а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з зазначеним та у подальшому
уточненим позовом до ОСОБА_4, що діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6,
що діє в інтересах малолітніх ОСОБА_7 і
ОСОБА_8. В обґрунтування своїх вимог
посилалася на те, що їй належить на
праві власності згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом
житловий будинок АДРЕСА_1. Зазначила, що
у 2007 році до неї з проханням про найм
житлового приміщення звернулись
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та пояснили, що не
мають власного житла, а проживати з
батьками важко через непорозуміння між
ними. Вона дала згоду. Вони вселились та
зареєструвалися за цією адресою. Проте,
спільне проживання з відповідачами
неможливе, так як вони постійно
сваряться із нею, її сином та його
дружиною. За цей час відповідачами та
їх батьками у рівних частках
приватизовано чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_2. Крім того, після
смерті їх бабки ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 успадкував
двокімнатну квартиру АДРЕСА_3. Вказала,
що зараз відповідачі мають власне
житло, але на її прохання щодо
добровільного звільнення будинку не
реагують. Просила усунути перешкоди в
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1 і визнати ОСОБА_4, що діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6,
що діє в інтересах малолітніх ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 такими, що втратили право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_4 разом з
малолітньою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з
малолітніми ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з
займаного ними житлового будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11.04.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
, через свого представника, подала
апеляційну скаргу, в якій просила
рішення суду - скасувати, ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. При цьому посилалася на
неповне з`ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважала, що суд не надав належної
оцінки доказам у справі, не звернув
уваги на те, що відповідачі будь-якої
допомоги не надають та вона вимушена
весь час знаходитись в кімнаті
розміром 6 кв. м., у якій відсутні вікна
та яка, відповідно до технічного
паспорту будинку, визначена як коморою
та з серпня 2013 року відповідачі вигнали
її на вулицю, позбавивши будь-якої
можливості користуватися власністю.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_1 ухвалою
Апеляційного суду Харківської області
від 23.06.2014 року провадження у справі
зупинено для залучення у справі
правонаступників.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 09 грудня 2014 року поновлено
провадження у справі.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - відхилити, рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Статтею 316 передбачено, що правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею незалежно від волі інших
осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Частиною 2 статті 405 ЦК України
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним та власником
житла або законом.

Судом встановлено та підтверджуєтся
матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві
власності належав будинок АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 померла. Після її
смерті спадщину прийняв син померлої
ОСОБА_2, який 25.11.2014 року звернувся з
заявою про прийняття спадщини. 08.12.2014
року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право
на спадщину за заповітом. За життя
ОСОБА_1 з її згоди в спірний будинок
вселилися та зареєстровані
відповідачі: 27.09.2007 року - ОСОБА_4; 23.10.2007
року - ОСОБА_6 та малолітні діти ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Житловий будинок
площею 62, 8 кв. м., загальною площею 159, 7
кв. м., складається з чотирьох житлових
кімнат, (а. с. 100).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
та його представник підтримали
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та пояснили,
що відповідачі є діти ОСОБА_2 Між
померлою та його дітьми існувала усна
домовленість на їх проживання тільки
на час навчання. Проте, в цьому будинку
вони вже проживають близько 10 років. З
донькою ОСОБА_6 у ОСОБА_2 нормальні
відносини, з сином ОСОБА_4 - неприязні.
Його донька та син проживають в
житлових кімнатах, а він - в коморі, яка
не є житловою кімнатою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4
пояснив, що він з 2007 року по теперішній
час проживає в спірному будинку. Йому
на праві спільної часткової власності
належить ? частина чотирьохкімнатної
квартири АДРЕСА_2. Іншого житла у нього
не має.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 має
інше житло, тому його необхідно визнати
таким, що втратив право користування
спірним будинком на підставі ст. 107 ЖК
України, судовою колегією не
приймаються, виходячи з наступного.

Статтею 107 ЖК України передбачено, що
наймач жилого приміщення вправі за
згодою членів сім'ї в будь - який час
розірвати договір найму. У разі вибуття
наймача та членів його сім'ї на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснень сторін в спірному житловому
будинку зареєстровані та проживають
відповідачі та неповнолітні діти,
ніхто з них на постійне проживання до
іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті не вибув.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову за безпідставністю, суд першої
інстанції правильно зазначив, що
підстав для визнання особи такою, що
втратила право користування, виселення
та вселення позивач не надав.

У зв'язку з чим судова колегія вважає,
що суд, дотримуючись засад
змагальності, забезпечивши сторонам
можливість доводити ті обставини, на
які вони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, дійшов
обгрунтованого висновку щодо відмови у
задоволенні позову.

Зазначена апеляційна скарга зведена до
посилання на ті обставини, які були
предметом розгляду в суді першої
інстанції і яким суд надав відповідну
правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність
підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції,
апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно ст. 308 ЦПК
України, апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308,
ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1,
правонаступником якої є ОСОБА_2 - ОСОБА_3
- відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії