АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Стельмащук П.Я. Провадження
№ 22-ц/789/1327/14 Доповідач - Ткач
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Бахметова В. Х.,

при секретарі - Майці Р.Ю.

з участю сторін та представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 21 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 21 жовтня 2014
року у задоволенні вищевказаного
позову ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
норм процесуального та матеріального
права та невідповідність висновків
обставинам справи.

Зокрема, апелянт посилається на
те, що стороною відповідачки не
доведено факту вчинення їй перешкод у
користуванні квартирою, які покладено
судом в основу мотивації судового
рішення про відмову в задоволенні його
позовних вимог.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та межах
позовних вимог, заслухавши пояснення
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

В серпні 2014 року ОСОБА_3
звернувся із позовом до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,
посилаючись на те, що після припинення
шлюбних відносин відповідачка не
проживає в квартирі на АДРЕСА_1 більше
шести місяців. З вказаних підстав
просить його позовні вимоги
задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що відсутність відповідачки у
спірній квартирі була вимушеною у
зв'язку із конфліктом сторін та
наявністю раніше пред'явленого
судового позову про усунення перешкод
в користуванні житловим приміщенням,
який не розглянуто на день вирішення
спору.

З таким висновком суду
погоджується і суд апеляційної
інстанції, оскільки він є змістовним,
законним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції
встановлено, що сторони у справі
перебували у шлюбі з 28.10.2006 року по
17.02.2014 рік (а.с. 15-17).

За час шлюбу, в 2009 році позивачу
надано службове житлове приміщення: 2-х
кімнатну квартиру, житловою площею 28,8
метрів квадратних на АДРЕСА_1 на склад
сім'ї із трьох чоловік: на нього,
дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 (а.с. 11).

Згідно ст. 64 ЖК України, члени
сім'ї наймача, які проживають разом із
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки ,
що випливають з договору найму
житлового приміщення. Повнолітні члени
сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями , що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати у займаному
житловому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки , як наймач та члени
його сім'ї.

Статтею 71 ЖК України визначено,
що при тимчасовій відсутності наймача
або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору
- судом.

Відповідно до п. 10 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 2 від
12.04.1985 року "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України", у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у
відрядженні,у осіб які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї, тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідачка разом із
малолітнім сином зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1, однак більше шести
місяців не проживає, оскільки позивач
забрав у неї ключі від замка вхідних
дверей.

Крім цього, з матеріалів справи та
пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_2
в березні 2014 року звернулась із
позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, а саме службовою
квартирою на АДРЕСА_1, посилаючись на
те, що відповідач відібрав ключі від
квартири та відмовляється її впускати
у житло (а.с. 28).

Вказаним обставинам, суд першої
інстанції дав вірну оцінку.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним, а висновки суду
про встановлені обставини й правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності та підтверджуються
достовірними доказами, які досліджені
в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 21 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.І. Ткач