Справа №: 671/2420/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року
Волочиський районний суд

Хмельницької
області в складі:

головуючого-судді
Ніколової С.В.

при секретарі
Хрупайло Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
судовому засіданні в м. Волочиську
подання державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Волочиського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України,

встановив:

Державний виконавець
відділу ДВС Волочиського районного
управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до
суду із поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2, посилаючись на те, що
боржник ОСОБА_2 в добровільному порядку
не виконує рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 01 червня 2011 року про
стягнення з нього аліментів на користь
ОСОБА_3

Від державного виконавця
ВДВС Волочиського районного
управління юстиції надійшла письмова
заява про розгляд подання у його
відсутності, подання підтримує.

Дослідивши матеріали
подання та виконавчого провадження №
28611047, суд вважає, що вимоги подання є
безпідставними та не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець в процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, за змістом ч. 1
ст. 11 цього ж Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 32
Закону України "Про виконавче
провадження" заходами примусового
виконання рішень є: звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб;
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; інші заходи,
передбачені рішенням.

З огляду на викладені норми
закону, першочерговими заходами
примусового виконання рішень є
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб.

Судом встановлено, що 01
липня 2011 року на виконання рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 01 червня 2011 року
видано виконавчий лист про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в
розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання
дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
досягнення дочкою повноліття.

14 вересня 2011 року
постановою державного виконавця ВДВС
Волочиського районного управління
юстиції ОСОБА_5 відкрито виконавче
провадження за вказаним виконавчим
листом щодо ОСОБА_2

В матеріалах виконавчого
провадження відсутні належні докази
того, що боржник ОСОБА_2 систематично
ухиляється від виконання рішення суду
та не з'являється на виклики державного
виконавця.

Згідно висновку Волочисього
РВ УМВС України в Хмельницькій області
від 07.10.2013 року, за результатами
перевірки, проведеної за заявою ВДВС
Волочиського районного управління
юстиції, в діях ОСОБА_2 не встановлено
наявності складу злочину за ст. 164 КК
України, тобто умисного ухилення від
сплати аліментів.

В матеріалах виконавчого
провадження також наявні акти
державного виконавця від 15.04.2014 року та
від 08.07.2014 року, що складені за участю
боржника ОСОБА_2, з яких вбачається,
причиною несплати боржником аліментів,
присуджених згідно рішення суду, є
відсутність у нього доходу. При цьому,
боржник зобов'язується частково
погасити заборгованість.

З довідки-розрахунку
заборгованості ОСОБА_2 по сплаті
аліментів вбачається, що станом на
01.11.2014 року він має заборгованість на
загальну суму 44000 грн. 00 коп.

До подання державного
виконавця не додано будь-яких
достовірних доказів того, що боржник
ОСОБА_2 свідомо ухиляється від
виконання, тобто має реальну змогу
виконати зобов'язання у повному обсязі
або частково, але не робить цього без
поважних причин. Не містять таких
доказів і матеріали виконавчого
провадження.

Саме невиконання боржником
самостійно зобов'язань не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду обов'язків.

За наведених обставин суд
не вбачає підстав для тимчасового
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду
за межі України, а тому в задоволенні
подання державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Волочиського районного управління
юстиції слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 197, 377-1, 293 ч. 1
п. 24-1 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні подання
держаного виконавця відділу Державної
виконавчої служби Волочиського
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 миколайовича
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу
суду подається протягом п'яти днів з
дня її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя: