Провадження № 2/427/413/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014 року Свердловський міський суд ,
Луганської області

у складі : головуючого судді
Олейнікової Г.М.

при секретарі
Поляковій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Свердловська
справу за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства
«Свердловантрацит» ( в особі ВП шахта
»Свердлова» ) про відшкодування
моральної шкоди у зв,язку з трудовим
каліцтвом на виробництві , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом і
в обґрунтовування заявлених позовних
вимог пояснив, що він тривалий час
працював в шахті з повним робочим днем
під землею. Так з 1983р. по 1994 рік працював
на шахті «Довжанська-Капітальна»
комбінату «Свердловантрацит», а потім
з 2004 року працював на ВП «Шахта ім. Я.М.
Свердлова» ДП «Свердловантрацит»
звідки був звільнений 06.08.2006 року у
зв'язку із отриманням 2 групи
інвалідності пов'язану із трудовим
каліцтвом .

19 серпня 2009 року позивачу було
встановлено стійка втрата професійної
працездатності у розмірі 80%
безстроково, у тому числі 65 % у зв'язку
із нещасним випадком на виробництві
від 13.04.2006 року та 15 % у зв'язку із
травмою пов'язаною із виробництвом.

Через втрату працездатності він
змушений систематично лікуватися, де
його нагнічує атмосфера, постійні
черги, відношення лікарів до хворих,
дорожнеча ліків, він завжди відчуває
сильний біль, який особливо
загострюється весною та восени, йому
важко ходити, приймає постійно ліки,
які коштують не дешево. До фізичного
болю додаються душевні страждання від
свого безсилля, так він не може
впорюватись по господарству,
повноцінно допомагати дружині, вона
вимушена носити тяжкості, так як йому,
відповідно до рекомендації лікарів не
можна піднімати важки предмети і
безсилля ліків допомогти позбавитися
цієї болі, або полегшити страждання,
він постійно відчуває наслідки
професійного захворювання,
нескінчений біль, неспокійний сон, він
став нервовою людиною.

У зв'язку з захворюванням він не має
змоги також займатись іншими втіхами
життя, не може піднімати на руки своїх
онуків, яких у нього п'ять, гуляти з ними
в повну міру, при гострих приступах
болю, хоча йому не має й 55 років, він
почуває себе, як немічний старий
дідусь, почуття безпорадності та
неповноцінності приносить особливі
страждання і приниження. Розуміння
того, що він не зможе дати своїм дітям,
онукам всього, що міг би, якщо був би
працездатним, що в нього є обмеження в
забезпеченні своєї родини, завдають
особливих душевних страждань, він
втратив впевненість у майбутньому,
відчуває депресивний стан, від
розуміння того, що це захворювання
залишаться до кінця його життя, у нього
опускаються руки.

На підставі вищевказаного, позивач
вважає, що має повне право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої йому в наслідок професійного
захворювання.

Його професійне захворювання було
спричинено тяжкими умовами праці на
підземних роботах на підприємствах
відокремлених підрозділів ДП
«Свердловантрацит», з недосконалістю
технологічних процесів видобутку
вугілля, де він працював дуже тривалий
час.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43 ч.4. 46 ч. 1 та
ч.2 Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у рай повної, часткової
або тимчасової втрати працездатності,
втрати годувальника тощо. Право на
соціальний захист гарантується,
зокрема, загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням за
рахунок страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Згідно ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна
шкода постраждалому від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання складається
з фізичного болю та душевних страждань,
які він поніс у зв'язку з пошкодженням
здоров'я.

Тож позивач працював на роботах з
повним робочим днем під землею, тобто
на роботах, передбачених Списком №1
виробництв, робіт, професій і
показників, затвердженим Кабінетом
Міністрів України, як роботи з особливо
шкідливими та особливо важкими умовами
праці, навіть при умові забезпечення
процесу видобутку вугілля
найсучаснішими технологічними
процесами. Саме тому працівникам,
зайнятим на роботах з повним робочим
днем під землею, діючим трудовим
законодавством надається ряд пільг, в
тому числі у вигляді скороченого
робочого часу, додаткових відпусток,
підвищених розмірів тарифних ставок,
зменшенню віку для переходу на пенсію
за віком, пільгових умовах обчислення
різного роду пенсій. Позивач
пропрацював у офіційно визнаних на
державному рівні та всім відомим
особливо шкідливих умовах праці
протягом більше ніж 27 років.

Оскільки він є застрахованою особою,
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» позивачеві
призначені та сплачуються ВВД ФСНВ у
місті Свердловськ, страхові виплати,
але не відшкодовано спричинену
моральну шкоду.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму
Верховного суду України від 31 березня
1995 року (з відповідними змінами) «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди роз'яснено, що судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст.237-1
КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних
грошових сум, виконання робі т у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
який набрав чинності 01.04.2001 року, одним
із завдань якого є та обов'язку Фонду
було відшкодування моральної шкоди,
заподіяної умовами виробництва,
застрахованим і членам їх сімей від
нещасних випадків. У зазначеному
Законі строки позовної давності на
звернення потерпілого із заявою про
відшкодування моральної шкоди не
передбачені.

Немає застережень щодо існування
такого строку і в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 23 березня
1992 року №6 (з відповідними змінами) «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди».

Відповідно до положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», які передбачають
відшкодування моральної шкоди,
призупинено Законом України від 23
лютого 2007 року №717-У «Про внесення змін
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійного
захворювання, які потягли втрату
працездатності», відповідно до
підпункту 2 пункт 44 розділу 2 Закону У
країни «Про Державний бюджет України
на 2008 рік» про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року №107-УІ , відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 1 січня 2008 року.
Таким чином моральна шкода може бути
відшкодована роботодавцем.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 08 жовтня 2008 року №
20-рп/2008 вказані зміни визнані
конституційними, оскільки громадяни,
які постраждали від нещасного випадку
на чи внаслідок професійного
захворювання, відповідно до положень
Цивільного кодексу України та законів
про працю України, мають право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

Конституційний Суд України в абзаці 9
пункту 5 Рішення № 20-рп/2008/справа про
страхові виплати зазначив, що саме
право громадян на відшкодування
моральної шкоди не порушено, оскільки
статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП
України їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

З урахуванням наведеного виходить, що
спір про відшкодування моральної шкоди
працівникові, завданої каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, повинен
вирішуватися на підставі норм КЗпП
України при доведеності виконанням
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та
інших юридичне важливих обставин.
Зазначений спір с спором, що виникає із
трудових правовідносин.

Згідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх
підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці, забезпечення
яких ч.2 вказаної статті цього Кодексу
покладено на власника або
уповноважений ним орган.

Втрата позивачем часткової
працездатності настала внаслідок
професійного захворювання,
спричиненого негативними виробничими
факторами під час виконання мною
трудових обов'язків, що свідчить про те,
що роботодавці не створили нешкідливі
умови праці. Йому заподіяна моральна
шкода умовами виробництв внаслідок
втрати частково професійної
працездатності.

Позивач вважає, що ним не пропущений
тримісячний строк позовної давності,
встановлений ст. 233 Кодексу законів про
працю України, оскільки моральні
страждання внаслідок стійкої втрати
ним професійної працездатності
тривають та продовжуються безперервно
до теперішнього часу. Крім того,
відповідно до ст.268 ч.1 п. 3 Цивільного
кодексу України, позовна давність
взагалі не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

З врахуванням викладеного, він вбачає
наявність спричинення йому моральної
шкоди незалежно від наявності з цього
приводу висновку МСЕК, оскільки такий
висновок МСЕК необхідний у разі
відсутності стійкої втрати
працездатності, а йому завдана стійка
втрата працездатності у розмірі 80 %
безстрокове, яку повинен відшкодувати
йому відповідач, як власник
підприємства, який не створив йому , як
працівнику безпечні умови праці, що
призвело до ушкодження мого здоров'я на
виробництві, моральних страждань.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Виходячи із принципу розумності та
справедливості, відповідно до об'єму та
часу спричинення позивачу як він
вважає відповідачем завдана моральна
шкода, та враховуючи тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, неможливість
відновлення попереднього стану,
моральну шкоду він оцінює у розмірі 50000
гривень, тому що здоров'я йому вже ніхто
не поверне.

Позивач просить стягнути з відповідача
ДП «Свердловантрацит» в особі ВП
«Шахта ім. Я.М. Свердлова» на його
користь моральну шкоду, завдану
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та травмою на виробництві,
в розмірі 50000 грн., також стягнути з
відповідача на користь держави судовий
збір.

Позивач у судовому
засіданні уточнив заявлені позовні
вимоги, в частині того , що просить суд
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду , завдану 13.04.2006 року у
зв,язку з нещасним випадком на
виробництві у зв,язку з чим йому було
встановлено 65% втрати професійної
працездатності , від стягнення
моральної шкоди у зв,язку з трудовим
каліцтвом , яке сталось 12.12.1988 року
відмовляється і пояснив суду , що він з
2004 року працював на ВП «Шахта ім. Я.М.
Свердлова» ДП «Свердловантрацит» у
якості ГРОЗа 5розряду, звідки був
звільнений 06.08.2006 року у зв'язку із
отриманням 2 групи інвалідності
пов'язану із трудовим каліцтвом, під
час роботи 13.04.2006 року з ним стався
нещасний випадок на виробництві, при
обслуговуванні привідної станції
конвеєру СП -301, відчув погіршення стану
здоров,я, так як на дільниці де він
працював бракувало повітря , також
була підвищена температура , та висока
вологість , його госпіталізували до
реанімаційного відділення з робочого
місця і йому був установлений діагноз
гострий інфаркт міокарда , він два
рази на рік постійно знаходиться на
лікуванні у кардіологічному
відділенні ЦМЛ№1, також неодноразово
лікувався у кардіологічному
відділенні ЛОКЛ , йому була у зв,язку
із захворюванням встановлена 2 група
інвалідності і він за станом здоров,я
звільнився з роботи, так як далі не мав
змоги працювати у підземних умовах ,
хоча йому на дату звільнення було
тільки 47 років і він мав намір
продовжувати працювати , також 12.12.1988
року йому вперше було встановлено 15 %
втрати професійної працездатності у
зв,язку з нещасним випадком на
виробництві та 3 група інвалідності,
у подальшому повторно у 2009 році йому
було змінені відсотки втрати
професійної працездатності і
встановлено 80% і 2 група
інвалідності, у зв,язку з чим він
постійно лікується у нього
спостерігаються дуже сильні приступи
головного болю, погано спить у ночі, у
нього задишка, у зв,язку з чим він
застосовує додаткові зусилля для
організації свого життя, також
змінився уклад його життя після
нещасного випадку на виробництві
,оскільки раніше всі домашні роботи
виконував він самостійно, на
теперішній час він не може виконувати
домашні роботи, тобто не може
займатися вихованням онуків,
допомагати дружині, так як йому
протипоказано підіймати важкі речі ,
він постійно приймає ліки, і вже не
може працювати за тією спеціальністю
як раніше, тобто його трудові відносини
також були порушені. Коли він працював
ГРОЗом, то бракувала повітря, була
велика запиленість, вологість,
підвищений температурний режим.
Клопотання про проведення по справі
судово-психологічної експертизи він не
бажає заявляти керуючись своїми
процесуальними правами, так як
вважає , що йому діями відповідача була
завдана моральна шкода , так як належні
умови роботи йому не були створені .

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала і пояснила,
що згідно п.5 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної
(немайнової) шкоди з,ясуванню
підлягають: наявність такої шкоди,
противоправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв,язку між шкодою і протиправними
діяннями заподіювача, вина заподіювача
в її заподіянні , але позивач не
надав суду документів чи інших
доказів , які підтверджують наявність
моральної шкоди, протиправність
діяння відповідача, вину відповідача
в її спричиненні , також у нещасному
випадку, що стався з позивачем, також є
і його вина, також позивач при
укладенні трудового договору знав про
те, що він буде працювати у шкідливих
умовах і мав змогу відмовитись від цієї
роботи, також позивачеві у зв,язку з
шкідливими умовами праці надавалась
додаткова відпустка, також він пішов на
пенсію на пільгових умовах. Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
, де на обліку знаходиться позивач ,
виплачує йому страхові виплати, за
рахунок яких він може поновити стан
свого здоров,я і фонд повинен бути
належним відповідачем по справі, так як
позивачу було встановлено 65% втрати
працездатності у зв,язку з нещасним
випадком на виробництві 13.04.2006 року , а
до 2007 року відповідно до вимог Закону
«Про загальнообов,язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодовувати
моральну шкоду позивачеві вважає вона
повинен Фонд. Також вона не знає на
дільниці де працював позивач
бракувало чи ні повітря і була чи ні
велика запиленість, дійсно позивач
працював ГРОЗом, вона не заперечує, що
після нещасного випадку уклад життя
позивача погіршився. Клопотання про
проведення по справі
судово-психологічної експертизи вона
не бажає заявляти керуючись
своїми процесуальними правами.

Суд вислухавши сторони, свідка,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав :

Відповідно до ст.. 23 ч.1 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

У частині 2 п.1 ст. 23 ЦК України зазначено
, моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя

Згідно з п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31.03.1995
року зі змінами «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди «під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, порушенні нормальних
життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків

Із трудової книжки на ім,я ОСОБА_1 (
а.с.7-10) убачається , що він з 03.02.2004
року по 06.08.2006 року працював на ВП
«Шахта «Свердлова» ДП
«Свердловантрацит» у якості ГРОЗ 5
розряду з повним робочим днем під
землею, 06.08.2006 року був звільнений у
зв,язку з інвалідністю 2 групи за ст..40
п.2КЗУпП .

На аркуші справи 22-23 є акт №15 про
нещасний випадок, пов,язаний з
виробництвом, що стався 13.04.2006 року о
7 годині на відокремленому підрозділі
«Шахта «Свердлова» з якого витікає,
що 13.04.2006 року об 7годині ГРОЗ ОСОБА_1 під
час обслуговування привідної станції
конвеєру СП -301, відчув погіршення стану
здоров,я, про що повідомив ланковому
ОСОБА_3, який дав дозвіл йти на поверхню.
Нещасний випадок стався з причини
перевищення допустимої температури
повітря на робочому місці до 32 0 при
відносної вологості 95%, замість не
більше 25%. Особи які допустили
порушення вимог законодавства про
охорону праці це начальник дільниці
ОСОБА_5 , який порушив п.2.2.3 Правил
безпеки та начальник дільниці ВТБ
ОСОБА_4, який порушив п.3.2.1 Правил
безпеки.

Із оглянутої у судовому засіданні
медичної справи №2237 на ім,я ОСОБА_1
убачається , що на аркуші справи 45 є
довідка МСЕК №011696 із якої витікає , що
ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати
професійної працездатності з 07.08.2006
року у зв,язку з нещасним випадком на
виробництві , який стався 13.04.2006 року і
15% по травмі від 12.12. 1988 року повторно ,
усього 80% втрати професійної
працездатності , і йому була
встановлена 2 група інвалідності по
трудовому каліцтву.

З довідки МСЕК № 042203 від 20.08.2009 року ( ас.
12) витікає, що з 19.08.2009 року
ОСОБА_1 повторно було встановлено 80%
втрати професійної працездатності у
зв,язку з нещасним випадком на
виробництві 13.04.2006 року безстроково,
тобто 65% по нещасному випадку на
виробництві, 15% по травмі на
виробництві від 12.12.1988року і
встановлена друга група інвалідності.

Відповідно довідки до акту огляду МСЕК
за №105217 від 20.08.2009р. (ас-11) при
повторному огляді ОСОБА_1 встановлена 2
група інвалідності з 19.08.2009року ,
причина інвалідності -трудове
каліцтво, висновок про умови та
характер праці - це виражена обмеження
життєвої діяльності, рекомендовано
спостереження кардіолога.

На аркушах справи 13-19 є виписні
епікризи з історії хвороб, витяг із
амбулаторної картки, індивідуальна
програма реабілітації інваліда № 287 на
ім,я ОСОБА_1, що він стаціонарно
лікувався у реанімаційному відділенні
з 13.04.2006р. по 20.04.2006року, потім
переведений в кардіологічне
відділення Свердловської ЦМЛ №1, де
знаходився на лікуванні з 20.04.2006р. по
03.05.2006року, також з 14.07.2006р. по 28.07.2006р., з
16.07.2007р. по 27.07.2007року, з 09.07.2009року по
23.07.2009року знаходився на стаціонарному
лікуванні в Луганському обласному
кардіологічному диспансері, з 06.06.2007р.
по 15.06.2007року, з 23.06.2009р. по 03.07.2009р., з
07.06.2013р. по 17.06.2013р. знаходився на
лікуванні в кардіологічному
відділенні Свердловської ЦМЛ №1, у
зв,язку з наслідками травми на
виробництві 13.04.2006 року, інфаркт
міокарда великоочаговий в області
задньої стінки лівого шлуночка, також у
індивідуальній програмі реабілітації
інваліда від 20.08.2009р., виданої обласною
МСЕК №4 зазначено у розділі 4 «
професійна реабілітація» -
непрацездатний в основній професії , у
графі 5» трудова реабілітація» -
протипоказана тяжка фізична праця,
психоемоційне навантаження ,нічні
зміни , підземні види трудової
діяльності , роботи на висоті . Як
встановлено у судовому засіданні
позивач приблизно 3-4 рази на рік
проходить лікування у кардіологічному
відділенні Свердловської ЦМЛ №1 та у
Луганській обласній клінічній лікарні
, неодноразово на рік звертається до
лікаря - кардіолога , так як погано себе
почуває , що підтверджується
оглянутою у судовому засіданні
медичною карткою №45905 на ім, я позивача
.

Таким чином з урахуванням викладеного
суд вважає , що діями відповідача ,
який не забезпечив належних умов праці
позивачеві і була завдання йому
моральна шкода , яка виражається в тому
, що у результаті нещасного випадку на
виробництві , який стався з позивачем
13.04.2006 року змінився його уклад
життя , оскільки йому було
встановлена 2 група інвалідності
саме у зв,язку з тим , що з ним стався
нещасний випадок на виробництві , також
йому було встановлено первинно 65%
втрати професійної працездатності у
зв,язку нещасним випадком на
виробництві 13.04.2006 року і він був
звільнений 06.08.2006 року з підприємства
за ст.. 40 ч.2 КЗПпУ,тобто за станом
здоров,я , так як йому була встановлена
2 група інвалідності, також позивач
позбавлений можливості працювати на
попередніх посадах, із-за чого він дуже
хвилювався ,так як були порушені
трудові відносини, так як він ще має
бажання працювати в підземних умовах ,
але за станом здоров,я не може цього
робити, оскільки позивач постійно
відчуває головні болі, із-за чого
погано спить, задихається , приймає
весь час ліки , йому протипоказано
підіймати важкі речі , у нього погана
пам,ять та увага , також він не може
виконувати роботи як раніше по
господарству, займатися вихованням
онуків, тобто для організації свого
життя позивачеві потрібно прикладати
додаткові зусилля, що підтвердила у
судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , яка
пояснила , що з її чоловіком 13.04.2006 року
стався нещасний випадок на виробництві
, у нього при роботі стався інфаркт
міокарда , так як у шахті не вистачало
повітря , була підвищена температура ,
велика вологість , у зв,язку з чим іі
чоловік був госпіталізований до
реанімаційного відділення
Свердловської ЦМЛ№1 , після цього
чоловік був звільнений з підприємства
за станом здоров,я , так як він далі не
мав змоги працювати , її чоловік
постійно задихається , погано спить,
неодноразово лікується у
кардіологічному відділенні , по
господарству він її на теперішній час
взагалі не допомагає , так як йому
протипоказано підіймати важкі речі,
він також не може погратись з онуками ,
так як йому це важко за станом
здоров,я. Також позивачу згідно
акту огляду МСЕК №105217( а.с.11) і довідки
МСЕК №042203( а.с.-12) показане
медікометозне лікування,
санаторно-курортне лікування,
протипоказана тяжка фізична праця,
переохолодження, нервно- психічне
навантаження, піднімати важкі речі .

Також сторонам відповідно до ст10, 60 ЦПК
України було роз,яснено їх право на
заявлення клопотання про проведення по
справі судово-психологічної
експертизи , але як позивач,
представник позивача так і
представник відповідача цим правом не
скористувались і не бажають заявляти
клопотання про проведення по справі
судово-психологічної експертизи , тому
судом було роз,яснено сторонам , що
рішення суду буде постановлено на
підставі тих доказів , які надані
сторонами і досліджувались у судовому
засіданні.

Заперечення відповідача проти позову в
тій частині , що позивач знав , що він
працює у шкідливих умовах і мав змогу
не укладати трудовий договір , то ці
заперечення суд не приймає до уваги ,
так як відповідач повинен забезпечити
позивачеві належні і безпечні
умови праці , що передбачено Законом
України »Про охорону праці», а
додаткові пільги надавались
позивачеві у зв'язку з тим, що він і
працював у шкідливих умовах, як це
передбачено законодавством , але
відповідач ніяким чином не відшкодував
позивачеві шкоду яка була завдана
його здоров,ю , у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві, який стався
13.04.2006року, коли позивач
знаходився в трудових відносинах
з відповідачем , і тому як вважає суд у
позивача і виникли моральні страждання
.

Також суд не приймає до уваги
заперечення відповідача проти позову ,
що позивач не надав суду доказів, що
йому була завдана моральна шкода, суд
вважає, що позивач відповідно до ст.. 60
ЦПК України надав суду докази завдання
йому відповідачем моральної шкоди, що
підтверджується витягами із історії
хвороб, витягом із амбулаторної картки
, копією трудової книжки, а від
проведення по справі
судово-психологічної експертизи
відповідач відмовився.

Суд вважає неспроможними і заперечення
відповідача проти позову в тій частині
, що належним відповідачем по справі є
Фонд соціального страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Свердловську , оскільки позивачеві
вперше була встановлена стійка втрати
працездатності у зв,язку з нещасним
випадком на виробництві у розмірі 65%
первинно 13.04.2006 року на момент дії
Закону України «Про
загальнообов,язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
причинили втрату працездатності «в
редакції від 23.09.1999 року, яка
передбачала виплату компенсації за
моральну шкоду тільки з 01.04.2001 року по
31.12.2005 року Фондом соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань України і Законами України
«Про державний бюджет України на 2004 рік
та на 2005 рік », якими не були зупинені
дії норм , що передбачали право
потерпілих на відшкодування моральної
шкоди, а Законом України «Про державний
бюджет України на 2006 рік» було
зупинено дію норм,а саме ст..21, 28,34
Закону України »Про
загальнообов,язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
причинили втрату працездатності «
що передбачали право потерпілих на
відшкодування моральної шкоди з Фонду
соцстраху, незалежно від моменту
звернення до суду та дати ухвалення
судового рішення, тобто станом на
встановлення позивачеві втрати
професійної працездатності, тобто на
07.08.2006 року ,як вище зазначив суд дію
норм, що передбачали право потерпілих
на відшкодування моральної шкоди,було
Законом України «Про державний бюджет
України на 2006 рік» зупинено, тому саме
державне підприємство
«Свердловантрацит» є належним
відповідачем по справі .

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного суду України»Про судову
практику в справах про
відшкодування моральної
(немайнової) шкоди№4 від 31.03.1995 року зі
змінами розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних та
фізичних страждань , з урахуванням у
кожному конкретному випадку
ступеня вини відповідача та інших
обставин. Зокрема, враховуються
характер і тривалість страждань,
стан здоров,я потерпілого, тяжкість
завданої травми , істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках.

Тому суд враховуючи вищевикладене,
ступінь вини відповідача, стан
здоров,я позивача, вимушені зміни у
його життєвих і виробничих стосунках і
виходячи із принципу розумності і
справедливості, який закріплений ст.. 41
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод , вважає стягнути
з відповідача на користь позивача в
відшкодування моральної шкоди, зв,язку
з нещасним випадком на виробництві ,
який стався 13.04.2006 року , 17 000 грн.

Відносно позовних вимог позивача в
частині відшкодування моральної шкоди
у зв,язку з нещасним випадком на
виробництві , який стався з позивачем
12.12.1988 року і йому було встановлено 15%
втрати професійної працездатності ,то
в цій частині суд вважає вимоги
позивача є необґрунтованими і не
підлягають задоволенню з наступних
підстав :

Згідно акту №196 про нещасний випадок
на виробництві (ас-24) на шахті імені «
60років СРСР» витікає, що 12.12.1988року о
13год. 30хв. під час доставки рештаку
СПМ-87 в розрізі лави №11 трьома робочими
вручну , у результаті неузгоджених дій
між ними останні впустили рештак на
пальці лівої ноги ОСОБА_1, тому він
порушив розділ 87 Типової інструкції по
охороні праці для горно робочого
підземного, в частині не узгодження
своїх дій з робітниками рядом.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються матеріальним
законом, і. діяв на момент отримання
позивачем професійного захворювання.

Тобто зазначені правовідносини
виникли в період дії Цивільного
кодексу в редакції 1963 року, яка не
передбачала права на відшкодування
моральної шкоди. Стаття 237-1 КЗпП
України відповідно до Закону України
від 24.12.1999 року „Про внесення змін до
КЗпП України набрала чинності з дня
його опублікування, а саме тільки з
24.12.1999 року.

До набрання чинності зазначеної норми
правовідносини щодо відшкодування
моральної шкоди було врегульовано
Законом України «Про охорону праці» та
Правилами відшкодування власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим на то органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету міністрів України
№472 від 23 червня 1993 року (зі змінами та
доповненнями, затвердженими
Постановами КМУ від 18.07.1994 року № 492,
13.06.1995 року №410, 2.10.1995 року №777, 10.01.1996
року №34), тобто також після спричинення
ОСОБА_1 шкоди

Правила відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків введено в дію з 1
липня 1993 р.

Вперше п. 11. Вказаних Правил було
передбачено відшкодування моральної
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків, та
вказано, що моральна шкода
відшкодовується за заявою потерпілого
пре характер моральної втрати чи
висновком медичних органів у вигляді
одноразової грошової виплати або в
іншій матеріальній формі, розмір якої
визначається в кожному конкретному
випадку на підставі: домовленості
сторін (власника, профспілкового
органу і потерпілого або уповноваженої
ним особи) та було встановлено, що до
створення Фонду соціального
страхування від нещасних випадків і
професійних захворювань виплата
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків здійснюється безпосередньо
власником або уповноваженим ним
органом.

Закон України «Про охорону праці»
введено в дію з 14.10. 1992 року.

Правилами відшкодування
підприємствами, установами,
організаціями шкоди, завданої робочим
та службовцям каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ними трудових обов'язків,
затверджені Постановою Радою
Міністрів СРСР №690 від 03.07.1984 року не
було передбачено відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків.

Тобто моральна шкода може бути
відшкодована виходячи з вимог ст. 12
Закону України від 14 жовтня 1992 року "
Про охорону праці" та п.11 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472 (з наступними
змінами та доповненнями).

Як вбачається з матеріалів справи
позивачу вперше встановлена втрата
працездатності у розмірі 15% у зв,язку з
трудовим каліцтвом 12.12.1988 року .

За загальним правилом про дію
нормативно-правового акту у часі до
кожної події факту чи відносин
застосовується той
нормативно-правовий акт, який був
чинним на момент, коли вказана подія
факт чи відносини мали місце, а не на
момент пред'явлення позову та розгляду
його в судовому порядку. Відповідно до
ч.1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом,якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Таким чином нормативно-правові акти,
які набрали чинності після періоду, в
яких склалися правовідносини між
сторонами, в тому числі і ст.. 237-1 КЗпП
України, застосування до спірних
відносин бути не можуть, а відтак не
можуть бути і задоволені на їх підставі
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
відшкодування моральної шкоди у
зв,язку з нещасним випадком на
виробництві , який стався з позивачем
12.12.1988 року.

Тобто на час встановлення позивачу
втрати працездатності у розмірі 15%
станом на 12.12.1988 року не було
матеріально правових підстав для
відшкодування моральної шкоди.

Також не може бути застосовано до
спірних правовідносин пункт перший ч. 2
ст. 23 ЦК України у зв"язку з тим, що на
час встановлення позивачу втрати
працездатності, тобто станом на 12.12.1988
року, правова норма не мала дії.

Відповідно до ст. 88 ПК
України суд вважає стягнути з
відповідача на користь держави судовий
збір 243,60грн.

Керуючись ст.. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст. 23 ЦК
України, 237-1 КЗпП України, п. 3, 9
Постанови Пленуму Верховного суду
України»Про судову практику в
справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди №4 від
31.03.1995 року зі змінами суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до державного
підприємства «Свердловантрацит» ( в
особі ВП шахта «Червоний Партизан») про
відшкодування моральної шкоди у
зв,язку з трудовим каліцтвом на
виробництві задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
«Свердловантрацит» (в особі ВП шахта
«Свердлова») на користь ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в відшкодування
моральної шкоди , у зв,язку з трудовим
каліцтвом на виробництві 17 000 грн.

Стягнути з державного підприємства
«Свердловантрацит» судовий збір на
користь держави у розмірі 243,60 грн.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти
днів з дня проголошення рішення до
апеляційного суду Луганської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя :