Провадження № 2/537/726/2014
Справа № 537/2632/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2014 року

Крюківський районний суд міста
Кременчука Полтавської області в
складі головуючої судді Мурашової Н.В.,
при секретарі Омельченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просив стягнути з
ОСОБА_2 на його користь заборгованість
за договором позики в розмірі 24360 грн.
та витрати на судовий збір в розмірі 243
грн. 60 коп.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 мотивував
тим, що 05.03.2014 року між ним та ОСОБА_2
було укладено письмовий договір
позики, у вигляді написаної
відповідачем розписки про те, що
ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 грошові кошти в
розмірі 20300 грн. 00 коп., та зобов'язалася
через два місяці з дня укладення
договору повернути 24360 грн. 00 коп. Однак,
в порушення умов договору позики,
відповідач належним чином не виконав
взятих на себе зобов'язань, грошові
кошти не повернула. За таких обставин
позивач вимушений був звернутися до
суду для захисту своїх законних прав та
інтересів.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, просив їх задовольнити
в повному обсязі з наведених підстав.
Визнав, що раніше ОСОБА_2 взяла у нього
в позику грошові кошти зі сплатою
відсотків за користування грошима.
ОСОБА_2 частково виконала свої
зобов'язання. А на залишок
заборгованості написала нову розписку
від 05.03.2014 року, за якою зобов'язання не
виконала.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнала, просила відмовити в їх
задоволенні. Стверджувала, що погасила
заборгованість за вказаним договором
позики від 05.03.2014 року шляхом передачі
позивачу майна. З іншого боку
стверджувала, що не отримувала коштів
по договору позики (розписці) від 05.03.2014
року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, заслухавши пояснення
позивача, відповідача, вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.03.2014 року між
позивачем та відповідачем було
укладено письмовий договір позики,
відповідно до якого ОСОБА_2 взяла у
ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20300 грн.
00 коп., та зобов'язалася повернути через
два місяці з дня укладення договору 24360
грн. 00 коп.

ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань за
договором позики, станом на час
розгляду справи не повернула грошові
кошти.

Сторони визнали, що раніше ОСОБА_1
надавав ОСОБА_2 грошові кошти в позику.
ОСОБА_2 частково повернула кошти, а на
суму боргу, що залишилась написала
нову розписку від 05.03.2014 року, яка
подана до суду.

В ст. 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України
передбачено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України на
засіданні Судової палати у цивільних
справах 18 вересня 2013 року розглянув
справу № 6-63 цс 13, предметом якої був
спір про стягнення боргу за договором
позики.

При розгляді цієї справи
Верховний Суд України зробив правовий
висновок про те, що письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Отже досліджуючи подану
позивачем боргову розписку, суд вважає
доведеним факт, що 05.03.2014 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий
договір позики, за умовами якого
ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 20300 грн., та
зобов'язалась через 2 місяці з дня
укладення договору повернути ОСОБА_1
24360 грн.

Зміст договору укладеного між
сторонами не суперечить вимогам ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави та суспільства, його моральним
засадам та відповідає, загальним
вимогам і додержання яких є необхідним
для чинності правочину.

Доводи відповідача про те, що вона з
однієї сторони погасила
заборгованість за договором позики
від 05.03.2014 року, та з іншої сторони не
отримувала коштів, суд вважає
необґрунтованим та суперечливими,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 10, 11, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

В ході судового розгляду зазначені
обставини не знайшли свого
підтвердження відповідачкою не було
надано жодного доказу на підтвердження
вказаних доводів.

Оскільки ОСОБА_2 не виконала своїх
зобов'язань за договором позики, суд
вважає за необхідне позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити, стягнути з
відповідача на користь позивача 24360
грн.

Оскільки статтею 88
Цивільно-процесуального Кодексу
України передбачено, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтвердженні
судові витрати, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 81, 88, 212, 213, 215, 226
ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049,1050 ЦК
України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики -
задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2)
заборгованість за договором позики в
розмірі 24360 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів після отримання копії
цього рішення.

Суддя Крюківського районного суду

м. Ккременчука Полтавської області

Мурашова Н.В.