АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3932/14
Справа № 646/6736/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Тичкової О.Ю.,
Малінської С.М.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 10 квітня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи Перша Харківська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_4
про визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, про визнання права
власності на частину житлового будинку
з надвірними будівлями в порядку
спадкування за законом , -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з вказаним позовом, в
обґрунтування якого посилався на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_5,
після смерті якої відкрилася спадщина,
яка складається з 61/100 частини
домоволодіння, розташованого за
адресоюАДРЕСА_1і.

Спадкоємцями першої черги після
смерті ОСОБА_5 є її сини - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Позивач - ОСОБА_2 у встановленому
законом порядку протягом 6-місячного
строку звернувся до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини та 24
серпня 2002 року отримав свідоцтво № 2-1932
про право на спадщину за законом на 61/200
частину зазначеного домоволодіння, 61/200
частина цього ж домоволодіння
залишилася відкритою за відповідачем.

Після смерті своєї матері ОСОБА_5
позивач продовжує проживати в будинку,
здійснює поточний ремонт та оплачує
необхідні комунальні платежі.

Відповідач ОСОБА_6 на момент смерті
матері був зареєстрований у
домоволодіння, але в ньому не проживав
та не проживає до теперішнього часу. У
червні 2011 року ОСОБА_6 звертався до суду
із позовом про визнання за ним права
власності на 61/200 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, але у задоволенні позову йому
було відмовлено, у зв'язку з не
доведенням факту прийняття ним
спадщини. Але під час розгляду справи
апеляційним судом Харківської області
відповідач отримав в Першій ХДНК
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 61/200 частину домоволодіння.
Позивач вважає, що відповідач ввів в
оману нотаріуса, оскільки не повідомив
йому про наявність судового спору щодо
спадкового майна. Крім того, в
порушення Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій в свідоцтві,
виданому відповідачу, не було
зазначено частку спадкового майна, яка
належить позивачу.

На підставі викладеного, ОСОБА_2
просив суд визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину від 22 листопада
2011 року р. № 1-2578, видане 1-ю ХДНК на ім'я
ОСОБА_6, скасувати державну реєстрацію
вказаного свідоцтва та визнати за
позивачем право власності на 61/200
частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги
не визнав та просив відмовити в їх
задоволенні, посилаючись на те, що
зареєстрований в спірному
домоволодінні з моменту свого
народження. Після одруження постійно
проживав в будинку до 2000 року, у 2001 році
попав у дорожньо-транспортну пригоду,
отримав численні ушкодження, тому
тимчасово проживав у своєї дружини по
АДРЕСА_1. Після смерті матері він знов
повернувся до спірного будинку і
проживав в ньому до 2002 року, поки в
будинок не заселився позивач, який
згодом змінив замки на дверях, тому
відповідач був вимушений залишити
будинок. Під час проживання в будинку
він займав його меншу частину, в якій
були меблі, посуд, ліжка, та інше
домашнє приладдя, яка належало його
матері та залишилося після її смерті,
та яким він постійно користувався.
Також відповідач пояснив, що проживав у
спірному будинку у 2010 році, але там
сталася пожежа, тому він виселився з
будинку у зв'язку із неможливістю
проживання в ньому. До нотаріальної
контори звернувся тільки через 10 років
після смерті матері, оскільки вважав,
що він фактично прийняв спадщину, тому
що був зареєстрований та проживав
будинку.

Рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 10 квітня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання недійсним свідоцтва право на
спадщину, виданого 22 листопада 2011 року
1-ою Харківською державною
нотаріальною контрою за р № 1-2578 на ім'я
ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2
звернувся на це рішення з апеляційною
скаргою, в якій, з посиланням не його
незаконність та необґрунтованість,
просив скасувати вказане рішення та
постановити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що сторонами були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія знаходить, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволені позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав належних та допустимих доказів
на підтвердження заявлених позовних
вимог.

З таким висновком суду, судова
колегія погоджується з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
61100 частина житлового будинку
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
належала ОСОБА_5 на підставі рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 10 липня 2001року.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася
спадщина на частину спірного
житлового будинку.

Відповідно ст.529 ЦК України ( в
ред. 1963 року), який діяв на момент смерті
ОСОБА_5 при спадкуванні за законом,
спадкоємцями першої черги є у рівних
частках діти, подружжя та батьки
померлого.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 син спадкодавця, своє право на
отримання спадщини реалізував,
оскільки на час смерті матері був
зареєстрований та проживав з нею за
вищевказаною адресою.

22 листопада 2011 року ОСОБА_3
отримав свідоцтво про право на
спадщину відповідно до якого
успадкував 61200 частину домоволодіння
АДРЕСА_1.

Судова колегія погоджується з
висновком районного суду стосовно
того, що позивачем в судове засідання
ні суду першої ні апеляційної
інстанції не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_3 не прийняв спадщину
відповідно до ст. 549 ЦК України ( в ред.
1963 року).

Крім цього, судова колегія вважає,
що нотаріусом Першої ХДНК при
оформленні свідоцтва про право на
спадщину за законом від 22 листопада 2011
року, виданого ОСОБА_3 не були порушені
вимоги Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
України від 18 червня 1994 року.

Суд першої інстанції повно і
всебічно з'ясував обставини по справі,
на які посилалися сторони як на
підставу своїх вимог і заперечень,
оцінив докази, які були досліджені в
судовому засіданні і дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки
ОСОБА_2 не було надано доказів на
підтвердження того, що свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане
його брату ОСОБА_3 є недійсним,
відповідно до вимог ст. 1301 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є
результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обгрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не є суттєвими, і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи. Позивач будь яких
доказів, які б спростовували висновки
суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 10 квітня
2014 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ухвалою апеляційної інстанції
законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -