Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2014 року
м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської об ласті у складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.

суддів - Кондора
Р.Ю., Чужі Ю.Г.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційними
скаргами Державної казначейської
служби України, ОСОБА_1 на рішення
Хустського районного суду від 17
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, відділу державної виконавчої
служби Тячівського районного
управління юстиції, Державної
казначейської служби України про
відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1
(колишній державний виконавець відділу
ДВС Тячівського РУЮ), ОСОБА_6, ОСОБА_19,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, відділу державної
виконавчої служби Тячівського
районного управління юстиції,
Державної казначейської служби
України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 27 жовтня 1999
року вони за рахунок отриманих у
приватну власність земельних паїв
(часток) під час виходу із КСП заснували
СФГ «Широке». Провівши на земельних
ділянках роботи по покращенню
родючості земель за рахунок власних
заощаджень, вони розпочали
сільськогосподарське виробництво.
Однак у 2000 році відповідачі у даній
справі - фізичні особи, частину землі
позивачів, яка розміщена єдиним
масивом, у розмірі 4,1 га в урочищі
Бобово, самовільно захопили і на час
звернення до суду надалі утримували.
Лише після втручання обласної
прокуратури в листопаді 2010 році
відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_19
повернули захоплені ділянки. На
самовільно захоплених земельних
ділянках ці відповідачі здійснювали, в
тому числі, самовільне будівництво.

Численними судовими рішеннями,
ухваленими у кримінальних та цивільних
справах, було зобов'язано відповідачів
повернути самовільно захоплені
земельні ділянки та сплатити заподіяну
позивачам шкоду. Боржники добровільно
виконувати судові рішення
відмовлялись, тому виконавчі листи
були подані на виконання до відділу ДВС
Тячівського РУЮ. Однак жодного
відкритого виконавчого провадження
відділом ДВС не було виконано.

Вироком Хустського районного суду від
17 грудня 2010 року визнано винним та
засуджено відповідача ОСОБА_1, який
працював старшим державним виконавцем
Тячівського РВ ДВС та допустив
невиконання рішень суду, за ст. 367 ч. 1 КК
України. Цивільний позов заявлений
потерпілим ОСОБА_2 спрямований на
вирішення у порядку цивільного
судочинства.

Невиконання судових рішень спричинило
тяжкі наслідки, зокрема банкрутство
СФГ «Широке», та завдало позивачам
значної матеріальної шкоди.

Оскільки відділом ДВС Тячівського РУЮ
не було виконано і судові рішення,
ухвалені у 2006-2007 роках про повернення
земельних ділянок та стягнення з
відповідачів заподіяної шкоди - всього
було відкрито 24 виконавчі провадження -
позивачі продовжували зазнавати
збитків. Тому просили стягнути з
Тячівського відділу ДВС шкоду, яка була
завдана позивачам внаслідок
невиконання рішень суду - за періоди
після ухвалення таких судових рішень.
Розмір шкоди було розраховано
позивачами з урахуванням індексу
інфляції.

Посилаючись на вказані обставини
позивачі просили суд:

- стягнути з колишнього судового
виконавця ОСОБА_1 36455 гривень
матеріальної шкоди, в тому числі на
користь: ОСОБА_2 - 9111 гривень, ОСОБА_3 - 9111
гривен, ОСОБА_5 - 18222 гривень;

- стягнути з відділу ДВС Тячівського
РУЮ матеріальну шкоду на користь
ОСОБА_4 - 41804 гривень, ОСОБА_2 - 49996
гривень, ОСОБА_5 - 138919 гривень, ОСОБА_3 -
43126 гривень;

- зобов'язати відповідачів - фізичних
осіб - сплатити позивачам шкоду, яка
була визначена судовими рішеннями:
ОСОБА_6 - сплатити ОСОБА_4 1800 гривень
заподіяної шкоди; ОСОБА_19 - сплатити
ОСОБА_4 1691 гривень; ОСОБА_18 - сплатити
ОСОБА_2 998 гривень; ОСОБА_16 - сплатити
ОСОБА_2 1335 гривень; ОСОБА_13 - сплатити
ОСОБА_5 1945 гривень; ОСОБА_12 - сплатити
ОСОБА_5 1602 гривень; ОСОБА_17 - сплатити
ОСОБА_5 1088 гривень; ОСОБА_8 - сплатити
ОСОБА_5 796 гривень; ОСОБА_9 - сплатити
ОСОБА_5 740 гривень; ОСОБА_15 - сплатити
ОСОБА_5 273 гривень; ОСОБА_10 - сплатити
ОСОБА_3 3377 гривень.

Внаслідок такого тривалого
невиконання судових рішень через
бездіяльність відділу ДВС Тячівського
РУЮ позивачі втратили роботу та мають
вимушену перерву трудового стажу;
створене ними підприємство, яке було
правонаступником КСП, припинило
існування. Позивачі протягом тривалого
часу прикладають значних зусиль для
відновлення своїх порушених прав. Такі
дії завдали позивачам душевних
страждань та значної моральної шкоди,
яку вони просили відшкодувати за
рахунок держави в розмірі 800000 гривень,
а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 по
200000 гривень кожному.

Рішенням Хустського районного
суду від 17 березня 2014 року, з
врахуванням ухвали Хустського
районного суду від 17 липня 2014 року про
виправлення описки, позови задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 36444 гривень
матеріальної шкоди, з якої на користь:
ОСОБА_2 - 9111 гривень, ОСОБА_3 - 9111 гривень,
ОСОБА_5 - 18222 гривень. Стягнуто з відділу
державної виконавчої служби
Тячівського районного управління
юстиції Закарпатської області на
користь ОСОБА_4 - 41804 гривень
матеріальної шкоди, ОСОБА_2 - 49996 гривень
матеріальної шкоди, ОСОБА_5 - 138919
гривень матеріальної шкоди, ОСОБА_3 - 43126
гривень матеріальної шкоди. Стягнуто з
відділу державної виконавчої служби
Тячівського районного управління
юстиції Закарпатської області на
користь кожного з позивачів по 15000
гривень у відшкодування моральної
шкоди. Зобов'язано Державну
казначейську службу України здійснити
перерахунок на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 відшкодування моральної
шкоди у розмірі по 15000 гривень кожному
із Державного бюджету України шляхом
її безспірного списання із рахунку
відділу ДВС Тячівського РУЮ. В решті
позовних вимог відмовлено.

На таке рішення суду подали
скаргу ОСОБА_1 та Державна казначейська
служба України. Посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права просять рішення
скасувати та у задоволенні позову
відмовити.

Позивачі та відділ Державної
виконавчої служби Тячівського
районного управління юстиції рішення
суду не оскаржували.

В запереченнях на апеляційну скаргу
Державної казначейської служби
України ОСОБА_2, який також представляє
інтереси інших позивачів, просив
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухваленого рішення,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід
відхилити, а апеляційна скарга
Державної казначейської служби
України підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК
України).

Як встановлено судом та вбачається з
матерів справи, позивачами ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за рахунок
отриманих у приватну власність
земельних паїв (часток) 27 жовтня 1999
року, під час виходу із КСП, було
засновано СФГ «Широке». Право
власності на земельні ділянки
підтверджується Державними актами на
право приватної власності на землю: у
ОСОБА_2 серії ІІІ-ЗК № 022234, ОСОБА_3 -
серії ІІІ-ЗК № 022238, ОСОБА_4 - серії ІІІ-ЗК
№ 022236, ОСОБА_5 - серії ІІІ-ЗК № 022232 (т. 3
а.с.20-23). Частина земельних ділянок
позивачів у розмірі 4,1 га в урочищі
Бобово була незаконно самовільно
захоплена та утримувалась
відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_19, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 та ОСОБА_18, що підтверджується
постановами відділу земельних
ресурсів у Тячівському районі про
накладення адміністративних стягнень,
актами перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, актом
обстеження земельної ділянки № 03 від
23.06.2008 року, численними судовими
рішеннями в цивільних і кримінальних
справах, якими зобов'язано
відповідачів звільнити самовільно
захоплені земельні ділянки та
відшкодувати заподіяну шкоду.

Вироком Тячівського районного суду від
10 жовтня 2001 року були засуджені ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_17 за ст. 198 КК України та
на підставі Закону України «Про
амністію» звільнені від призначеного
покарання. ОСОБА_8 було зобов'язано
повернути СФГ «Широке» самовільно
захоплену земельну ділянку площею 0, 15
га., що розташована в урочищі «Бобове» в
с. В.Лази, та стягнуто з неї на користь
СФГ «Широке» 796,25 гривень заподіяної
шкоди; зобов'язано ОСОБА_9 повернути СФГ
«Широке» самовільно захоплену
земельну ділянку площею 0,34 га. та
стягнуто з неї на користь СФГ «Широке»
773,50 гривні заподіяної шкоди;
зобов'язано ОСОБА_17 повернути СФГ
«Широке» самовільно захоплену
земельну ділянку площею 0,38 га , та
стягнуто на користь СФГ «Широке» 864,5
грн. заподіяної шкоди (т. 3 а.с.35-36).
Рішенням Тячівського районного суду
від 25 лютого 2002 року зобов'язано ОСОБА_16
повернути СФГ «Широке» самовільно
захоплену земельну ділянку площею 0,5
га. та стягнуто з нього на користь СФГ
«Широке» 1335 гривень заподіяної шкоди;
зобов'язано ОСОБА_14 повернути СФГ
«Широке» самовільно захоплену
земельну ділянку площею 0,16 га. та
стягнуто на користь СФГ «Широке» 364
гривень заподіяної шкоди; зобов'язано
ОСОБА_15 повернути СФГ «Широке»
самовільно захоплену земельну ділянку
площею 0,38 га. та стягнуто на користь СФГ
«Широке» 273 гривні заподіяної шкоди (т. 3
а.с.37-39).

Вказані рішення були на виконанні
старшого державного виконавця Данилич
В.В. Тячівського РВ ДВС, проте в період з
25 березня 2002 року по 22 березня 2003 р. він
не виконував свої службові обов'язки -
не проводив ніяких дій щодо
забезпечення виконання рішень суду про
повернення СФГ «Широке» самовільно
захоплених земель та відшкодування
заподіяної шкоди.

Вироком Хустського районного суду від
17 грудня 2010 року, який залишений без
змін ухвалою апеляційного суду від 03
березня 2011 року, ОСОБА_1 визнано винним
та засуджено за ст. 367 ч. 2 КК України до
штрафу у розмірі 1500 гривень з
позбавленням права займати посади
пов'язані з державною службою строком
на один рік, звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі ст. 49 КК
України. Цивільний позов заявлений
потерпілим ОСОБА_2, вироком суду був
спрямований на вирішення в порядку
цивільного судочинства (т. 1 а.с. 17-22).

В окремій постанові по цій
кримінальній справі місцевий суд
вказав, що рішення суду від 10.10.2001 та від
25.02.2002 щодо повернення земельних
ділянок та відшкодування шкоди не
виконані і на день винесення вироку (т.
3. а.с.112).

Вироком встановлено, що умисною
бездіяльністю державного виконавця
СФГ «Широке» спричинена шкода на суму
10610 гривень, з яких 6214 гривень - вартість
неповернутих земельних ділянок, та 4406
гривень вартість спричиненої шкоди.

Комісійними Актами, складеними у 2006 та
2009 роках, визначено шкоду, нанесену
власникам землі в урочищі «Бобово», на
базі яких було створено СФГ «Широке» -
загальну суму неодержаного доходу за
кожен рік, починаючи з 2000 року. У акті
також зазначено про необхідність
перемножити ці суми на індекси
інфляції (т. 3 а.с.24-30).

Таким чином, незаконними діями
відповідача ОСОБА_1 позивачам завдано
матеріальної шкоди, з врахуванням
індексу інфляції, на загальну суму 36444
гривень, яку суд правомірно стягнув на
користь позивачів і підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1
немає.

Селянське фермерське господарство
«Широке» було визнано банкрутом та
ліквідовано. Припинення юридичної
особи зареєстровано 23.03.2005 (т. 3 а.с. 219).

В подальшому, рішенням Тячівського
районного суду від 1 лютого 2006 року було
зобов'язано повернути позивачам та
привести в придатний для використання
стан земельні ділянки: ОСОБА_6 -
повернути ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 0, 33 га.; ОСОБА_21 - повернути
ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,29 га.;
ОСОБА_10 - повернути ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 0,59 га.; ОСОБА_18 -
повернути ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 0,08 га.; ОСОБА_13 - повернути ОСОБА_5
земельну ділянку площею 0,34 га, ОСОБА_12 -
повернути ОСОБА_5 земельну ділянку
площею 0,28 га. (т. 3 а.с.52-53).

Рішенням Тячівського районного суду
від 22 березня 2007 року стягнуто на
користь ОСОБА_3 з ОСОБА_10 3376,57 грн. та з
ОСОБА_18 464,84 грн. у відшкодування
заподіяних матеріальних збитків та по
100 грн. у відшкодування заподіяної
моральної шкоди (т. 3 а.с.55-56).

На виконання судових рішень, що
ухвалювались на користь позивачів у
даній справі, були видані виконавчі
листи (т. 3 а.с.121-142). Проте численними
Актами обстеження земельної ділянки,
Актами перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, постановами
про накладення адміністративного
стягнення, складеними у 2008 році,
встановлено, що рішення суду не
виконувались (т. 3 а.с.143-166), що свідчить
про бездіяльність Тячівського РВ ДВС.

В окремій ухвалі апеляційного суду
Закарпатської області від 3 березня 2011
року, постановленій у справі по
обвинуваченню ОСОБА_1, зазначено, що
ОСОБА_2 неодноразово заявляв про умисне
знищення службовими особами
оригіналів виконавчих листів, виданих
на виконання судових рішень (т. 3
а.с.113-115).

Виходячи із зазначених вище комісійних
Актів, складених у 2006 та 2009 роках, якими
визначено шкоду, нанесену власникам
землі в урочищі «Бобово», на базі яких
було створено СФГ «Широке», позивачами
було проведено розрахунок
матеріальної шкоди, завданої після
ухвалення судових рішень внаслідок
тривалого невиконання відділом ДВС
Тячівського РУЮ рішень суду, якими було
захищено права позивачів.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Виконавче провадження є завершальною
стадією судового провадження,
спрямоване на виконання рішення, яким
захищено права особи, і одним із
принципів виконавчого провадження є,
зокрема, своєчасність такого
виконання, що повністю узгоджується з
практикою Європейського Суду з прав
людини.

Судом стягнуто з відділу ДВС
Тячівського РУЮ шкоду в такому розмірі,
яка визначена позивачами, і таке
рішення відділом ДВС Тячівського РУЮ
оскаржено не було.

Доводи апеляційної скарги Державної
казначейської служби України щодо
безпідставності стягнення коштів у
відшкодування моральної шкоди судова
колегія до уваги не бере, оскільки
позивачами вимога про відшкодування
моральної шкоди саме цим відповідачем
не заявлялась, така вимога була
пред'явлена до відділу ДВС Тячівського
РУЮ, який, як юридична особа, є стороною
у справі, і цим відповідачем рішення
суду в частині стягнення на користь
позивачів коштів у відшкодування
моральної шкоди не оскаржено.

Державну казначейську службу України
до участі у справі залучено в силу того,
що виконання рішень про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів (Закон України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень»).

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів визначено «Порядком
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників», затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845, а тому судом першої інстанції в
резолютивній частині оскаржуваного
рішення було безпідставно зобов'язано
Державну казначейську службу України
здійснити перерахунок на користь
позивачів відшкодування моральної
шкоди у розмірі по 15000 гривень кожному
із Державного бюджету України шляхом
її безспірного списання із рахунку
відділу ДВС Тячівського РУЮ. При
виконанні судового рішення Державна
казначейська служба здійснює
відповідні операції з коштами
державного та місцевих бюджетів у
передбаченому порядку, і окремо
зазначати про це у рішенні суду немає
необхідності.

Зважаючи на викладене, через
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
відповідну вказівку щодо дій Державної
казначейської служби України з
резолютивної частини рішення
Хустського районного суду від 17
березня 2014 року слід виключити. В решті
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 304, п. 3 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст.
309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України -
задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від
17 березня 2014 року - змінити, виключивши
з резолютивної частини вказівку про
зобов'язання Державної казначейської
служби України здійснити перерахунок
на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди у
розмірі по 15000 гривень кожному із
Державного бюджету України шляхом її
безспірного списання із рахунку
відділу ДВС Тячівського РУЮ.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча Судді