АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3707/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 640/316/14-ц
Доповідач - Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду
м.Харкова від 11 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Харківської міської
ради, ОСОБА_5, третя особа: Управління
Комунального майна та приватизації
Харківської міської ради про визнання
недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИЛА :

13.01.2014 року позивачі звернулись до суду
з позовною заявою, в якій після її
уточнення просили визнати недійсним
договір дарування кімнати № 9 площею 17,8
кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

В обґрунтування позовних послалися на
те, що у жовтні 2013 році їм стало відомо
про те, що ОСОБА_5 подарив вказану
кімнату ОСОБА_3 Зазначили про те, що
вважають вказаний договір суперечить
закону і укладений внаслідок обману,
порушує права позивачів на отримання
вказаної квартири в порядку поліпшення
житлових умов. З цього приводу вони
зверталися до Харківської міської ради
з проханням надати вказану квартиру,
яка звільнилася, однак всупереч ч. 3 ст.
34, ст. 54 ЖК України їм в цьому було
відмовлено. Цим скористалася ОСОБА_3,
яка шляхом обману заволоділа спірної
кімнатою, користуючись тим що ОСОБА_5
страждав психічним розладом.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник
проти задоволення позову заперечували,
за його безпісдавністю. Також подали
заяву про застосування строку позовної
давності та просили відмовити у позові
згідно ст. 267 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_5 вважав, що позов
підлягає задоволенню, пояснивши, що в
спірній кімнаті він був зареєстрований
з 15.01.1992 р. В 2004 році приватизував свою
кімнату в комунальній квартирі АДРЕСА_1
та передав її у власність ОСОБА_3
підписавши у нотаріуса договір. Після
підписання договору отримав дві тисячі
доларів США. Після чого виписався зі
спірної кімнати та 07.12.2005 р. і
прописався за адресою: АДРЕСА_3 Позов
просить задовольнити, оскільки за свою
кімнату йому обіцяли вісім тисяч
доларів США, за захистом своїх прав
нікуди не звертався.

Представник відповідача Харківської
міської ради заперечував проти
задоволення позову, надав до суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що 36/100 частин комунальної квартири
АДРЕСА_1, тобто спірна кімната площею 17,8
кв.м, згідно договору дарування №8304690
від11.03.2005 р. належить ОСОБА_3, вільної
кімнати в квартирі немає. Як на
підставу своїх вимог позивачі
посилаються на ст. 54 ЖК Української РСР.
При цьому загальний розмір жилої площі
не повинен перевищувати норми,
встановленої статтею 47 цього Кодексу
(тобто, не повинен перевищув 13,65 кв.м на
одну особу), крім випадків, коли наймач
або член його сім'ї має право на
додаткову жі площу. Пунктом 53 Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і наданні
жилих приміщень в Української РСР,
затверджених постановою Ради
Міністрів УРСР і Укрпрофр. від 11.12.1984р.
№470, встановлено, що жиле приміщення
надається громадянам у межах 13,65 кв.м.
жилої площі на одну особу, але не менше
рівня середньої забезпеченості
громадян жилою площею даному
населеному пункті. Спільним рішенням
виконавчого комітету Харківської
обласної ради народних депутатів та
Президії обласної ради професійних
спілок від 11.01.1985 р. рівень середньої
забезпеченості громадян жилою площею в
області, як мінімальний розмір надання
громадянам жилих приміщень визначено у
розмірі 8,3 кв.м на одну особу. Позивачам
на праві приватної власності належить
64/100 частин комунальної квартири
АДРЕСА_1 загальною площею
приватизованої частини 30,2 кв.м. Таким
чином, позивачі забезпечені жилою
площею, більше рівня середньої
забезпеченості громадян жилою площею в
Харківській області та не перевищує
норми, встановленої статтею 47 цього
Житлового кодексу Української РСР (13,65
кв.м на одну особу).

Рішенням Київського районного суду
м.Харкова від 11 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
районного суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просять його
скасувати, ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. На обґрунтування
скарги посилаються на порушення норм
матеріального та процесуального права,
районним судом неповно з'ясовані
обставини, які мають значення для
вповного та об'єктивного розгляду
справи, не оцінені покази свідка ОСОБА_5

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК
України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне у її задоволенні відмовити.

Судом встановлено, що належні ОСОБА_5 в
результаті приватизації 36/100 частин
квартири АДРЕСА_1 він за договором від
08.11.2004 р., посвідченим приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, подарував
ОСОБА_3

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України
правочин, вчинений під впливом помилки,
обману насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК України), мають існувати саме на
момент його вчинення. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення. Не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншо сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
належні і допустимі докази на
підтвердження того, що вказаний довір
не відповідає загальним вимогам,
необхідним для чинності правочину, які
передбачені у ст. 203 ЦК України, або що у
даному випадку наявні передбачені ст.
215, 225, 229-230 ЦК України підстави для
визнання його недійсним, то районний
суд законно і обгрунтовано відмовив у
задоволенні позову, за його
недоведеністю.

Пояснення ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 йому
не доплатила за договором дарування 6
тисяч доларів США об?єктивно нічим не
підтвердженні і з огляду на письмовий
характер договору дарування, який
оспорюється по справі, не може бути
достовірним доказом.

Крім того, няких вимог про визнання
договору дарування удаваним із
застосуванням передбачених ст. 235 ЦК
України наслідками районний суд не
розглядав. Мотиви, з яких був укладений
договір дарування юридичного значення
не має, тому доводи скарги про те, що у
ОСОБА_5 не було мотивів для укладення
договору дарування саме з ОСОБА_3 є
безпідставними.

Таким чином, оскільки що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи скарги
цього висновку не спростовують, то
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст.
308, 313, 315, 319, 3123-325 ЦПК

України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішеня Київського районного суду
м.Харкова від 11 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак протягом 20 днів
після набрання законної сили може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: