АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3304/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Чумак Т. А. Доповідач - Григорченко
Е.І. Категорія 53
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі -Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 13
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Дніпропетровськгаз» про
стягнення середнього заробітку за
період затримки розрахунку при
звільненні з роботи, за період затримки
у видачі трудової книжки,
відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою
на рішення Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 13
лютого 2014 року, де ставить питання про
його скасування та ухвалення нового
про задоволення позову, посилаючись на
те, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Рішенням Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 13
лютого 2014 року відмовлено ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював у відповідача та
31.05.2012 року йому оголошено наказ № 114
від 31.05.2012 року «Про звільнення ОСОБА_2»
та запропоновано забрати трудову
книжку у відділі кадрів. В зв'язку з
відмовою позивача ознайомитися з даним
наказом в цей же день працівниками
відповідача було складено акт про
відмову від ознайомлення з наказом про
звільнення. В акті також зазначено, що
ОСОБА_2 відмовився від належного
оформлення звільнення та отримання
трудової книжки /а.с.32/.

31 травня 2012 року було виплачено
розрахункові в зв'язку з його
звільненням в сумі 1103,47 гр., в тому числі
виплачено компенсацію за дні
невикористаної відпустки. Вказана
обставина підтверджується довідкою
від 20.01.2014 року, розрахунковим листом за
травень 2012 року та платіжним
дорученням № 427 від 31.05.2012 року про
перерахування розрахункових коштів
/а.с.58-64/.

Відповідач неодноразово направляв
позивачу листи з пропозицією отримати
трудову книжку або подати заяву про
пересилання трудової книжки поштою, що
підтверджується копіями листів від 31
травня, 13 червня, 20 серпня 2012 року та 12
листопада 2013 року, які позивач отримав
/а.с.20-31, 90/.

Рішенням Апостолівського районного
суду від 22.02.2013 року, яке набуло
законної сили 29.04.2013 року, відмовлено
ОСОБА_2 у задоволенні позову до ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Дніпропетровськгаз» про скасування
наказів, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
/а.с.41-54/.

Зазначеним рішенням суду від 22.02.2013
року встановлено, що наказ про
звільнення позивач отримав у день
звільнення, та позивач не мав перешкод
для отримання трудової книжки.

Враховуючи встановлені обставини,
вимоги законодавства, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
відмову у позові, оскільки в судовому
засіданні не доведено порушення
трудових прав позивача при звільненні.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до
ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 10, 11,
60, 61 ЦПК України, прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
позові.

Приведені в апеляційній скарзі доводи,
що відповідач не видав в день
звільнення трудову книжку, не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду та стягнення середнього заробітку
за затримку трудової книжки з
наступних підстав.

Частиною першою ст. 47 КЗпП передбачено
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу видати працівнику в день
звільнення належно оформлену трудову
книжку.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Невиконання власником або
уповноваженим ним органом з його вини
обов'язку щодо видачі працівникові в
день звільнення належно оформленої
трудової книжки, передбаченого
трудовим законодавством, може бути за
доведення цих обставин підставою для
виплати працівнику середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу нічого не заважало отримати
трудову книжку в день звільнення та в
подальшому, про що він був повідомлений
відповідачем/а.с. 20-31, 90/.

Судовими рішеннями у справі за позовом
ОСОБА_2 про поновлення на роботі
встановлено, що при звільненні
позивача не встановлено порушень
відповідачем порядку звільнення
позивача /а.с. 41-54/.

Колегія суддів вважає, що, в даному
випадку, позивачем не доведено, що він
не отримав трудову книжку в день
звільнення з вина відповідача, тому суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
стягненні середнього заробітку за час
затримки трудової книжки.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі,
що позивач не отримав компенсацію за
відпустку, не може бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки
відповідно до довідки, позивачу
виплачена компенсація невикористаної
відпустки/а.с. 58-61/.

Посилання апелянта на те, що довідки
відповідача суперечать розрахунковим
листам, так як компенсацію за
невикористану відпустку позивач не
отримав, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки
згідно довідки (а.с. 58) позивачу
виплачено за період з 25.05.2012р. по 31.05.2012р.
розрахункові в розмірі 1103,47 грн., яка
складається з заробітної плати та
компенсації невикористаної відпустки
в розмірі 544,16 грн.

Як вбачається з розрахункового листа
та довідки, на які посилається апелянт,
зазначена сума в розмірі 1103,47 грн. за
травень 2012 року виплачена позивачу.

Будь-які докази, які б спростовували ту
обставину, що позивачу не виплачені
належні йому від підприємства кошти,
суду не надані.

Допущені судом порушення вимог норм
процесуального права, на які
посилається позивач (щодо виклику
свідків, витребування журналу і т.п.), не
вплинули на законність правильного по
суті рішення суду, оскільки зазначені
докази не є суттєвими для вирішення
цього спору.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
зводяться до іншої оцінки фактичних
обставин справи, яка відрізняється від
зробленої судом першої інстанції
оцінки, і висновків суду не
спростовують.

Суд першої інстанції розглянув справу
у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11,
60 ЦПК України про змагальність сторін
та диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Апостолівського районногосуду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

СУДДІ: