Справа № 654/1121/14-ц
Провадження №2/654/523/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року Голопристанський
районний суд Херсонської області в
складі:

головуючого судді Охтень А.А.,

при секретарі Томенчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Гола Пристань
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Новофедорівська
сільська рада про визнання правочину
недійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, мотивуючи тим, що відповідно
до свідоцтва про право власності на
жилий будинок від 15.01.1999 року ОСОБА_3
була власником житлового будинку у с.
Залізний АДРЕСА_1 хоча реальним та
законним власником був його батько
ОСОБА_4, оскільки останній здійснював
будівництво та обслуговування
житлового будинку, а оформлення
житлового будинку на ім'я ОСОБА_3 було
здійснено для того щоб отримати
безоплатно земельну ділянку під
спірним житловим будинком.

В попередньому судовому засіданні до
початку розгляду справи представник
позивача звернувся із клопотанням про
збільшення позовних вимог та
залученням в якості відповідача
ОСОБА_5, оскільки всі права та обов'язки
після смерті ОСОБА_3 перейшли саме до
неї, а також із клопотанням про
залучення в якості третьої особи орган
місцевого самоврядування, який видав
спірний правовстановлюючий документ
на нерухоме майно.

Позивач в судовому засіданні просив
задовольнити позов з підстав які
викладені в позовній заяві та
клопотанні про збільшення позовних
вимог.

Представник відповідача ОСОБА_6 в
судове засідання з'явився, позовні
вимоги не визнав, в задоволенні позову
просив відмовити.

Представник Новофедорівської
сільської ради Голопристанського
району Херсонської області в останнє
судове засідання не з'явився, хоча про
час та місце слухання справи належним
чином повідомлені.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позові вимоги
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження
від 13.08.1981 року ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4

21.03.2014 року внесено запис про те, що
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 що
підтверджується свідоцтвом про смерть
особи серії НОМЕР_1

У відповідності до частини 1 статті 316
ЦК України правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Згідно поданих до суду довіреності від
22.11.2004 року ОСОБА_3 було надано право
ОСОБА_4 здійснити розпорядження
спірним житловим будинком у АДРЕСА_1 за
ціну та за умовах на його розсуд. 19.10.2007
року ОСОБА_3 знову уповноважила ОСОБА_4
здійснити відчуження житлового
будинку та земельної ділянки за ціну й
на умовах на його розсуд.

На думку суду, вказані дії ОСОБА_3 були
направлені на фактичне визнання права
ОСОБА_4 Також суд вважає за необхідне
зазначити, що довіреності як в 2004 так і
в2007 роках було надано у АДРЕСА_2.

У відповідності до приписів частини 1
статті 319 ЦК України власник володіє,
користується та розпоряджається своєю
власністю. Виходячи із показів свідків
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час будівництва
житлового будинку так і після його в
особі власника виступав батько
позивача - ОСОБА_4, який здійснював
розрахунки за поставлені матеріали,
оформлення документів
фінансово-господарського характеру
тощо. Також відповідно до показів
свідків, які були здобуті в ході
судового засідання вбачається факт
того, що ОСОБА_3 не володіла та не
користувалась вказаним вище спірним
житловим будинком, оскільки відповідно
до поданих первинних бухгалтер
документів позивач в 2009 році
здійснював ремонтні роботи та
обслуговування житлового будинку.

Згідно частини 1 статті 331 ЦК України
передбачено, що особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору, є власником цієї
речі, виходячи із аналізу письмових
доказів та показів свідків,
будівництво та подальше
обслуговування проводилось ОСОБА_4
тобто саме батько позивача здійснював
будівництво жилого будинку через
ОСОБА_7 на підставі договору за власні
грошові кошти, але сам факт реєстрації
було здійснено на третю особу ОСОБА_3 з
метою отримання в подальшому
безоплатно земельної ділянки під
житловим будинком.

У відповідності до частини 1 статті 347
ЦК України особа може відмовитися від
права власності на майно, заявивши про
це або вчинивши інші дії, які свідчать
про її відмову від права власності.
Громадянка ОСОБА_3 в 2007 році видала
довіреність на розпорядження майном
включаючи житловий будинок та земельну
ділянку, саме стосовно тільки спірного
майна, а не будь-якого іншого, із
зазначенням умов того, що померлий
ОСОБА_4 може здійснити розпорядження на
власний розсуд, в сукупності всі дії
«формального» власника були
направлені на відмову від власності та
передачі права на власність особі, яку
вважали треті особи реальним
власником.

Актами цивільного законодавство
частиною 1 статті 392 ЦК України
передбачено можливість пред'явлення
цивільного позову про визнання права
власності в разі не визнання такого
права іншими особами, в даному випадку
відповідач ОСОБА_2 не визнає та оспорює
право власності позивача.

Згідно статті 120 Земельного кодексу
України та статті 377 Цивільного кодексу
Укарїни зазначено, що до особи,яка
набуває право власності на житловий
будинок переходить право власності на
земельну ділянку. Відповідно до
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ №884534 від
23.01.2006 року ОСОБА_3 була власником
земельної ділянки під спірним житловим
будинок площею 0,0600 га по вулиці
АДРЕСА_1, тобто земельна ділянка
розташована під спірним житловим
будинком.

Частиною 1 статті 234 ЦК України
встановлено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином.

Здійснивши ґрунтовний аналіз поданих
документів та взявши до уваги покази
свідків, суд вбачає в діях щодо
оформлення прав на нерухоме майно на
ім'я ОСОБА_3 ознаки фіктивності.

Оскільки в подальшу для ОСОБА_3 не
настали правові наслідки у вигляді
користування майном та його
розпорядження, протягом тривалого часу
надавала доручення на розпорядження
спірним майном та проживала у АДРЕСА_2 і
згідно показів свідків не з'являлась
жодного разу у спірному будинку.

Таким чином, відсутність ознак які
передбачені частиною 1 статті 319 ЦК
України призводить до того, що ОСОБА_3
була формальним власником житлового
будинку та земельної ділянки, а
реальним власником, який здійснював
користування та розпорядження спірним
нерухомим майном був батько позивача й
після смерті якого всі права та
обов'язки перейшли до ОСОБА_1 в порядку
спадкування та на підставі частини 1
статті 1216 ЦК України, у зв'язку із чим
суд вважає, що позовні вимоги слід
задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст.208, 212-215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво
про право власності на житловий
будинок видане Новофедорівською
сільською радою Голопристанського
району Херсонської області від 12.01.1999
року за №6, яке видане ОСОБА_3 та
записане в реєстрову книгу за №2 за
реєстровим номером 258 від 15.01.1999 року на
житловий будинок АДРЕСА_1

Визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯБ №884534,який виданий
ОСОБА_3,який зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №1АА
7210013 від 23.01.2006 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0,0600 га яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Херсонської області
через Голопристанський районний суд
Херсонської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подачу
заяви про апеляційне оскарження у разі,
якщо така заява не подана.

Суддя
А. А. Охтень