АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8781/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 642/6747/14ц
Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді
- КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю секретаря
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Харківської міської ради на рішення
Ленінського районного суду міста
Харкова від 07 листопада 2014 року по
справі за позовом Харківської міської
ради до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків у вигляді упущеної вигоди,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом в
якому просив стягнути з ОСОБА_3
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) до бюджету м. Харкова (код
платежу - 24170000, рахунок №0002, МФО
851011, , банк ГУДКСУ у
Харківській області, одержувач УДКСУ у
м. Харкові Харківської області) збитки
у вигляді упущеної вигоди
(неодержаного доходу) у розмірі 54166,55
грн., згідно з розрахунком величини
пайового внеску виконаного за
показниками опосередкованої вартості
будівництва і судові витрати.

В своїх запереченнях відповідач
просила залишити позовні вимоги без
задоволення.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Харкова від 07 листопада 2014 року
у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
Харківська міська рада звернулася з
апеляційною скаргою, у якій просила
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ХМР задовольнити в
повному обсязі, а судові витрати
покласти на відповідача.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим та прийняте з
порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Посилаючись на ст.40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
вказує, що згідно з декларацією про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої від 14.01.2014 року за
№ХК37, ОСОБА_3 є замовником
реконструкції нежитлових приміщень
(колишні квартири № 4, 5) загальною
площею 67,2 кв. м. в житловому будинку під
офіси по АДРЕСА_1.

На виконання вимог цього Закону та п.1
Порядку розроблення проектної
документації на будівництво об'єктів,
рішенням виконавчого комітету ХМР від
09.11.2011 року №804, було прийнято та
затверджено Порядок пайової участі
замовників у розвитку інфраструктури
м. Харкова (далі - Порядок), який містить
механізм залучення до пайової участі,
порядок укладання договорів та
розрахунку розміру величини пайового
внеску, та який був оприлюднений
відповідно до вимог Закону України
«Про інформацію».

Вказує, що законодавством встановлено,
що зобов'язання замовника будівництва
не пізніше ніж через 15 робочих днів з
дня реєстрації та до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію звернутися
з укладенням договору про пайову
участь. Проте, обов'язку щодо взяття
участі у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту на
виконання вимог Закону та Порядку не
виконано, у зв'язку з чим, до бюджету м.
Харкова не надійшли кошти, які могли б
бути отримані, якщо б відповідач не
порушив зазначені вимоги.

Суд не взяв до уваги положення ст.3 та 22
ЦК України, виходячи з вимог яких можна
зробити висновок, що ХМР вправі
вимагати від усіх замовників
будівництва на території м. Харкова
належного виконання вимог Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», зокрема
щодо належного виконання пайової
участі.

Таким чином, внаслідок не укладення
замовником договору пайової участі,
ХМР заподіяно збитків у вигляді
неодержаних доходів, оскільки у разі
належного виконання своїх зобов'язань
відповідачем позивач беззаперечно
отримав би кошти пайової участі у
розвитку інфраструктури м. Харкова у
порядку та розмірах, передбачених
чинним законодавством.

Також вказує, що відповідно до п.17.1.3
рішення 29 сесії ХМР 6 скликання від
22.01.2014 року №1419/14, яким затверджено
бюджет м. Харкова на 2014 рік, джерелами
формування спеціального фонду бюджету
м. Харкова у 2014 році є, зокрема, кошти
пайової участі у розвитку
інфраструктури м. Харкова, отримані
відповідно до Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», тобто їх отримання було
заплановане.

Зазначає, що Харківською міською радою
та її виконавчими органами були повною
мірою використані всі доступні правові
важелі для уникнення збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи апеляційної скарги та,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено спричинення
відповідачем збитків у вигляді
упущеної вигоди, а тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

З таким висновком суду судова колегія
погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з
декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстрованою
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області 14.01.2014 року за № ХК
37, відповідач здійснила
реконструкцію нежитлових приміщень
(колишніх квартир №4,5) в житловому
будинку під офіси по АДРЕСА_1, які
прийнято в експлуатацію.

Після прийняття об'єкта до
експлуатації, 27.02.2014 року позивач
направив поштою на адресу відповідача
листа №119/0/114-14 з пропозицією
звернутися до Департаменту економіки
та комунального майна ХМР з
відповідною заявою про укладання
договору пайової участі, а 03.04.2014 року
направив на її адресу листа з
пропозицією про укладання договору про
пайову участь у розвитку
інфраструктури, з проектом вказаного
договору.

У серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
відшкодування збитків у вигляді
упущеної вигоди, посилаючись на
порушення відповідачем вимог Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» і Порядку
пайової участі замовників у розвитку
інфраструктури м. Харкова,
затвердженого рішенням виконкому
Харківської міської ради від 09.11.2011
року за № 804.

Суд першої інстанції вирішуючи спір
правильно зазначив, що спірні
правовідносини не можуть
регулюватися підзаконними
нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
порядок залучення, розрахунку розміру
і використання коштів пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови
земельної ділянки у відповідному
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
полягає у перерахуванні замовником до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію до відповідного
місцевого бюджету коштів для створення
і розвитку зазначеної інфраструктури.

Стаття 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
встановлює, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до І - III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що
вищезазначеним Законом не передбачено
обов'язку замовника відшкодувати
упущену вигоду (неодержаний прибуток,)
а договір, в якому була б визначена
відповідальність замовника, не
укладався. Крім того, відповідач не є
забудовником земельної ділянки і тому
не підпадає під дію вищеназваного
закону, оскільки згідно матеріалів
справи вона лише здійснила
реконструкцію квартир, а ч.2 ст.40 ЗУ
передбачає, що замовник , який має намір
щодо забудови земельної ділянки
зобов»язаний взяти участь у створенні
і розвитку інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури населеного
пункту.

Що стосується загальних норм
матеріального права , то у
відповідності до статі 22 Цивільного
кодексу України, особа, якій завдано
збитків в результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитки відшкодовуються
у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі. Збитками
є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки ) або
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а шкода, яка
завдана особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Таким чином, суд правильно зазначив, що
у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання.

Що стосується посилання позивача на
положення ст. 623 ЦК України, то суд надав
відповідну правову оцінку і правильно
дійшов висновку , що наявність
теоретичного обґрунтування можливості
отримання прибутку ще не є підставою
для його стягнення.
Стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди є одним із видів цивільно-
правової відповідальності. Для
застосування такого виду
відповідальності потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками і вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Вихідним при визначенні неодержаного
доходу (втраченої вигоди) міського
бюджету м. Харкова є планування таких
доходів і відповідне їх відображення в
міському бюджеті м. Харкова.

Матеріали справи не містять доказів в
якості яких доходів згідно
класифікації, встановленої ст. 9
Бюджетного кодексу України, позивач
міг отримати ці доходи та чи взагалі
було заплановано їх надходження.

Між тим, позивачем не доведено, що він
міг і повинен був отримати визначені
доходи від відповідачки в сумі 54 166 грн.
55 коп., і тільки дії відповідачки стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
вказаний прибуток. Крім того,
відповідно до ч.4 ст.623 ЦК України при
визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини у справі , надав
належну оцінку доказам і дійшов
правильного висновку про відмову у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу Харківської міської
ради - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Харкова від 07 листопада 2014 року -
залишити без мін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -