провадження 2-др/331/8/14
справа 331/275/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Жовнерчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1Є звернувся до суду з заявою, в якій просить суд постановити додаткове рішення, яким стягнути з ПАТ КБ Приватбанк в особі Запорізького РУ Приватбанку на користь ОСОБА_1 25 797 грн. 15 коп. судових витрат.

Зазначену вимогу ОСОБА_1 мотивував тим, що в ході розгляду цивільної справи за позовом ЗАТ КБ Приватбанк до СФГ Анна, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними, звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу заявник поніс матеріальні витрати на загальну суму 25 797,15 грн., з яких: 18 000,00 грн. послуги юриста, 7 797,15 грн. витрати на проїзд до суду, прокуратуру, переписку, телефонні розмови та харчування. Також заявнику була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 30 000 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою заяву підтримав.

Представник ПАТ КБ Приватбанк проти задоволення зави заперечує з тих підстав, що при ухваленні рішення суду від 08.04.2013 р. ОСОБА_1 не ставилось питання про стягнення на його користь судових витрат, доказів судових витрат ним суду не надавалось.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали заяви і цивільної справи, суд вважає заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав:

Згідно ст..220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В пункті 41 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р., №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах розяснено, що, якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 08.04.2013 р. відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, Селянського (фермерського) господарства Анна про визнання договорів недійсними, звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу. Під час розгляду зазначеного позову і ухвалення рішення 08.04.2013 р. ОСОБА_1 не надавались суду докази судових витрат, які він поніс під час розгляду справи і не заявлялась вимога про стягнення цих судових витрат з ПАТ КБ Приватбанк, що ОСОБА_1 підтвердив, пояснивши, що докази судових витрат на той час ним не були підготовлені. Також, у заяві від 17.04.2014 р. ОСОБА_1 вказує на те, що Під час ухвалення судом рішення на мою користь розмір судових втрат, понесених мною не був готовий…. Докази судових витрат ОСОБА_1 надав суду тільки у судовому засіданні 16.12.2014 р. під час розгляду його заяви про ухвалення додаткового рішення.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст..220 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя Смолка І.О.