У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 року м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області, третя особа - ОКП ЛОР БТІ та ЕО,
про визнання права власності,

за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Львівської області від 22 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України у Львівській області про
визнання права власності.

Посилався на те, що 19 квітня 1996 року між
ним та представництвом Фонду
державного майна України в м. Львові,
правонаступником якого є відповідач,
був укладений договір купівлі-продажу,
відповідно до якого позивач придбав
приміщення загальною площею 238,8 кв. м,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в м.
Львові - Винники. Відповідно до умов
договору ОСОБА_3 зобов'язувався
сплатити 1 415 135 000 крб протягом 365
календарних днів до 18 квітня 1997 року.
Позивач зазначив, що згідно з
експертною оцінкою приміщень він
сплатив вартість спірного майна, однак
на його неодноразові звернення до
відповідача із заявами про видачу йому
акта прийому-передачі приміщень,
останній такі заяви залишив без
реагування, а тому вважає, що за ним має
бути визнано право власності на
частину викупленої будівлі.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 15 лютого 2012 року позовні
вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право власності на частину приміщення
виробничих майстерень за адресою:
АДРЕСА_1, м. Львів-Винники, під умовними
позначеннями А-1-1 площею 112,1 кв. м.

Ухвалою Личаківського районного суду
м. Львова від 20 червня 2012 року
виправлено описку в рішенні
Личаківського районного суду м. Львова
від 15 лютого 2012 року та вказано вважати
правильним запис: «Визнати за ОСОБА_3
право власності на частину приміщення
виробничих майстерень за адресою:
АДРЕСА_1, м. Львів-Винники, під умовними
позначеннями А-1-1 площею 67,5 кв. м».

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 22 травня 2014 року рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 15 лютого 2012 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції в
межах касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем сплачено вартість спірного
майна відповідно до умов договору
купівлі-продажу, а тому він є власником
нерухомого майна.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 свої
зобов'язання за договором
купівлі-продажу не виконав, повну
вартість спірних приміщень не сплатив.

Судами встановлено, що 19 квітня 1996 року
між ОСОБА_3 та представництвом Фонду
державного майна України в м. Львові,
правонаступником якого є відповідач,
був укладений договір купівлі-продажу,
відповідно до якого позивач придбав
приміщення загальною площею 238,8 кв. м,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в м.
Львові-Винники.

Відповідно до п. 2.1 договору
купівлі-продажу ОСОБА_3 зобов'язувався
сплатити 1 415 135 000 крб протягом 365
календарних днів до 18 квітня 1997 року.

Як вбачається з копій квитанцій,
долучених до матеріалів справи, ОСОБА_3
сплатив за спірне майно 215 454 000 крб,
тобто не в повному обсязі оплатив
вартість майна за договором
купівлі-продажу, чим порушив умови
договору.

Таким чином, висновок суду апеляційної
інстанції про те, що об'єктом договору
купівлі-продажу були визначені усі
приміщення загальною площею 238,8 кв. м, а
не частини цих приміщень, є правильним,
а тому не передбачено визнання права
власності покупця на оплачену частину
об'єкта продажу.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку, що
апеляційним судом при розгляді справи
були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне касаційну скаргу відхилити.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують,
оскільки суд правильно зазначив, що
ОСОБА_3 обов'язок щодо повної сплати
вартості об'єкта продажу не здійснив,
що визнається самим позивачем.

За таких обставин рішення апеляційного
суду Львівської області від 22 травня 2014
року законне та обгрунтоване.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 22 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. ГвоздикСудді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
Ю.Г. Іваненко