Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В.,
Кондора Р.Ю., при секретарі Савариній
Т.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ТзОВ «Кредитні
ініціативи» на рішення Перечинського
районного суду від 30 квітня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, треті особи: ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ
«Кредитні ініціативи» про
зобов'язання виконувати кредитні
договори, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з даним позовом, посилаючись на те,
що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відповідно до договорів про іпотечні
кредити № 27/8-08 та № 28/8-08 від 20.03.2008 року
позичили від ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» гроші (ОСОБА_4 - 61000 євро, ОСОБА_5
-95000 доларів США).

В забезпечення виконання
зобов'язань за цими договорами 31.03.2008
року між Банком та позивачем був
укладений договір іпотеки, за умовами
якого позивач передала банку в іпотеку
квартиру, яка належить їй на праві
власності.

В договорі іпотеки зазначено, що у разі
невиконання позичальниками кредитних
зобов'язань банк має право звернути
стягнення на квартиру позивача.

Оскільки позивач іншої нерухомості
немає просила суд постановити рішення,
яким зобов'язати відповідачів (ОСОБА_4
та ОСОБА_5) виконувати умови договорів
про іпотечний кредит.

Рішенням Перечинського районного суду
від 30 квітня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги
ТзОВ «Кредитні ініціативи»
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про часткове
скасування рішення місцевого суду та
виключення з описової та мотивувальної
частини рішення всі посилання та
висновки про неукладення договорів про
іпотечний кредит № 27/8-08 та № 28/8-08 від
20.03.2008 року.

Відповідач ОСОБА_5, через свого
представника ОСОБА_7, подала
заперечення на апеляційну скаргу в
якому просить апеляцію відхилити, а
рішення суду, яке на її думку є законним
та обґрунтованим, залишити без змін.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності сторін та
представників ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» і ПАТ «Альфа-Банк», які належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи.

Заслухавши представника ТзОВ
«Кредитні ініціативи» та представника
відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішить справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
рішення у справі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що обраний позивачем спосіб
захисту цивільних прав та інтересів
(зобов'язання відповідачів виконувати
умови кредитного договору)
передбачений законом, однак
зобов'язати відповідачів виконувати
такий обов'язок не можна у зв'язку з тим,
що договори про іпотечне кредитування
не є укладеними.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов його без повного та всебічного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав сторін та з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

З наявних в матеріалах справи
письмових договорів про іпотечне
кредитування та іпотечного договору
(а.с. 8-29) щодо яких існує презумпція
правомірності (ст. 204 ЦК України) видно,
що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 20.03.2008
року уклали з ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» (правонаступником якого є ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», далі -
Банк) договори про іпотечні кредити №
27/8-08 та № 28/8-08.

Згідно умов цих договорів (пункти 2.1 - 2.4)
ОСОБА_4 отримав від Банку кредит в
розмірі 61000 євро, який зобов'язався
повернути до 19.03.2013 року та сплатити
проценти в розмірі 11,5 % річних. ОСОБА_5
отримав кредит в сумі 95000 доларів США,
який зобов'язався повернути до 19.03.2013
року та сплатити проценти в розмірі 12,5 %
річних. Погашення кредитів та
процентів здійснюються позичальниками
щомісячно у відповідності до графіків,
які є невід'ємною частиною договорів.

В забезпечення виконання
зобов'язань за цими договорами 31.03.2008
року між Банком та позивачем (майновим
поручителем) був укладений іпотечний
договір № 76/23-2008, за умовами якого
позивач передала банку в іпотеку
однокімнатну квартиру, загальною
площею 37,3 м. кв., яка знаходиться в
АДРЕСА_1 та належить їй на праві
приватної власності.

В пункті 1.1 договору іпотеки зазначено,
що у разі невиконання позичальниками
(ОСОБА_4 та ОСОБА_5) кредитних
зобов'язань за договорами про іпотечні
кредити № 27/8-08 та № 28/8-08 банк
(іпотекодержатель) має право звернути
стягнення на квартиру позивача.

Даних про належне чи неналежне
виконання позичальниками умов
кредитних договорів в матеріалах
справи немає.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права. Під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
визначений у ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом (ч. 3
ст. 16 ЦК України).

Зобов'язання позичальників належним
чином виконувати зобов'язання за
кредитним договором не є способом
захисту цивільних прав та інтересів.
Його не можна визнати матеріально -
правовим заходом примусового
характеру, за допомогою якого буде
проведено захист (поновлення)
порушених прав позивача та вплив на
порушника. Такий спосіб захисту
порушених прав не передбачений законом
та договором іпотечного договору і не
може бути застосований судом.

Суд першої інстанції на дані обставини
уваги не звернув, а тому дійшов
висновків, які не відповідають
обставинам справи. Крім цього, суд при
постановленні рішення порушив норми
матеріального та процесуального права
і ці порушення призвели до
неправильного вирішення справи.

Дані обставини, відповідно до вимог
пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є
підставою для скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову у зв'язку
з обранням позивачем неналежного
способу захисту цивільних прав та
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Тому з позивача на користь апелянта
підлягає стягненню 61 грн. судового
збору за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Перечинського районного суду
від 30 квітня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
та ОСОБА_5, треті особи: ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», ПАТ
«Альфа-Банк» та ТзОВ «Кредитні
ініціативи» про зобов'язання
виконувати кредитні договори
відмовити у зв'язку з обранням
позивачем неналежного способу захисту
цивільних прав та інтересів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТзОВ
«Кредитні ініціативи» 61 (шістдесят
одну) грн. судового збору за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: