АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 688/5467/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1655/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі: головуючої -
судді П'єнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П.,
Талалай О.І.,

при секретарі: Сацюк
Г.О.

за участю: відповідача ОСОБА_1
та представника відповідачів ОСОБА_2,
позивача ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_5 на
рішення Шепетівськогого
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору приватний нотаріус
ОСОБА_6, про визнання права власності на
спільне майно, розподіл спільного
майна подружжя, визнання договору
дарування будинковолодіння недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
про визнання права власності на майно
та поділ спільного майна подружжя. В
обгрунтування якого зазначала, що з
29.10.1988 року перебуває в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем. З часу одруження
вони з сім'єю проживали у домоволодіння
чоловіка, яке йому належало на підставі
договору дарування від 17.12.1981 року.
Проте, через постійні сварки, скандали
сторони припинили спільне проживання.
За час спільного проживання у
домоволодінні відповідача, яке
розташоване по АДРЕСА_1, вони провели за
її кошти ряд поліпшень та ремонтних
робіт, які істотно збільшили вартість
вищевказаного будинковолодіння.
Зазначала, що в подальшому ними було
придбане і рухоме майно на загальну
суму 19000 грн., яке розділити в
добровільному порядку відповідач не
бажає. Позивач просила виділити їй з
рухомого майна: диван та крісло
вартістю 3000 грн., стіл-тумбу під
телевізор вартістю 150 грн., розкладний
стіл-тумбу вартістю 200 грн., кухонний
стіл з чотирма табуретками вартістю 250
грн., ліжко вартістю 300 грн.,
комп'ютерний стіл вартістю 350 грн.,
телевізор марки «Самсунг» вартістю 2500
грн., супутникову антену вартістю 600
грн., один килим вартістю 100 грн., та
причіп ШЗК 01 вартістю 2000 грн., а всього
майна на загальну суму 9450 грн. Частину
вартості майна в сумі 50 грн. просила
зобов'язати відповідача компенсувати
їй грішми, крім того просила визнати
будинковолодіння, розташоване по
АДРЕСА_1 спільним майном подружжя,
визнати за нею право спільної сумісної
власності на ? частину даного
будинковолодіння та поділити в натурі
домоволодіння та земельну ділянку.

В ході розгляду справи позивач
збільшила позовні вимоги та просила
визнати недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1 від 15.12.2012
року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, та
зареєстрований в реєстрі за
№2868,визнати домоволодіння АДРЕСА_1
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, визнати за нею право
власності на ? частини зазначеного
домоволодіння, поділити в натурі
домоволодіння та земельну ділянку.

Ухвалою Шепетівськогого
міськрайонного суду Хмельницької
області від 09 січня 2014 року залучено до
участі у справі в якості
співвідповідача ОСОБА_5

Ухвалою Шепетівськогого
міськрайонного суду Хмельницької
області від 20 січня 2014 року залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - приватного нотаріуса
Шепетівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6

Ухвалою Шепетівськогого
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 червня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору приватний нотаріус
ОСОБА_6, про визнання права власності на
спільне майно, розподіл спільного
майна подружжя, визнання договору
дарування будинковолодіння недійсним
в частині позовних вимог про розподіл
спільного будинковолодіння та виділ її
частки в натурі залишено без розгляду.

Рішенням Шепетівськогого
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 червня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору приватний нотаріус
ОСОБА_6, про визнання права власності на
спільне майно, розподіл спільного
майна подружжя, визнання договору
дарування будинковолодіння недійсним
задоволено частково. Виділено ОСОБА_3
із спільного рухомого майна подружжя:
диван та крісло вартістю 3000 грн.,
спальний гарнітур вартістю 2500 грн.,
стіл-тумбу під телевізор вартістю 150
грн., комп'ютерний стіл вартістю 350 грн.,
телевізор марки «Самсунг» вартістю 2500
грн., а всього майна на загальну суму 8500
грн. Виділено ОСОБА_1 із спільного
рухомого майна подружжя: два ліжка,
загальною вартістю 600 грн., стіл-тумбу
(розкладний) вартістю 200 грн., диван та
крісло вартістю 3000 грн., трюмо вартістю
250 грн., кухонний гарнітур вартістю 400
грн., кухонний стіл з чотирма
табуретками вартістю 250 грн., шафу
вартістю 200 грн., газову плиту вартістю
100 грн., газовий котел вартістю 2500 грн.,
доріжку килимову 2 шт. вартістю 200 грн.,
два килими загальною вартістю 200 грн.,
супутникову антену вартістю 600 грн., а
всього майна на загальну суму 8500 грн.
Визнано будинковолодіння, що
розташоване по АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку з
верандою, сараю та гаража спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_1. Визнано недійсним договір
дарування житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 15 грудня 2012 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Шепетівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, що зареєстрований в
реєстрі за №2868 в частині дарування ?
частини вищевказаного будинку. Визнано
за ОСОБА_3 право власності на ? частину
будинковолодіння, що розташоване
АДРЕСА_1. ? частину будинковолодіння, що
розташоване АДРЕСА_1 Хмельницької
області, залишено у власності ОСОБА_5
відповідно до договору дарування
житлового будинку від 15 грудня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Шепетівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, що зареєстрований в
реєстрі за №2868. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 витрати за проведення
будівельно-технічної експертизи в сумі
3500 грн. та 464 грн. в повернення судового
збору, а всього 3964 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 не погоджуються з рішенням суду
першої інстанції в частині визнання
будинковолодіння, що розташоване по
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку з верандою, сараю та гаража
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_1., визнання недійсним
договору дарування від 15.12.2012 року.,
визнання за ОСОБА_3, право власності на ?
частину зазначеного будинковолодіння,
залишення у власності ОСОБА_5 лише ?
частини вищевказаного
будинковолодіння, стягнення з ОСОБА_1
на користь позивача витрат за
проведення будівельно-технічної
експертизи та судового збору в сумі 3964
грн. а тому просять його скасувати в цій
частині та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Вказують,
що питання недійсності спірного
договору дарування в суді не
досліджувалось, що, на думку апелянтів,
є порушенням ст. 212 ЦПК України. Крім
того, посилаючи в рішенні суду на
висновок будівельно-технічної
експертизи №04/14, судом не враховано, що
вартість ремонтних робіт і поліпшень
належить подружжю, в рівних частках
кожному, що складає 30850 грн. 50 к., а тому
присудження позивачці половини
домоволодіння є помилковим. Крім того,
суд при визначенні розміру судових
витрат по справі не врахував, що
витрати по оплаті експертизи №14/14 від
02.05.2004 року не повинні відшкодовуватись
позивачці, оскільки вона від позовних
вимог про розподіл будинку в натурі
відмовилась.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_1 та представник відповідачів
апеляційну скаргу підтримали.

Позивач та її представник в
судовому засіданні просили апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у
справі в судове засідання не з'явились,
про день, місце і час слухання справи
повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 309 ЦПК України
визначено, що підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, які суд вважав встановленими,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині визнання будинковолодіння
спільною сумісною власністю подружжя,
визнання недійсним договору дарування
в частині дарування ? частини житлового
будинку, визнання за позивачкою права
власності на ? частини
будинковолодіння, суд першої інстанції
виходив з того, що за час шлюбу вартість
будинковолодіння по АДРЕСА_1 істотно
збільшилась внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат, а тому
дане будинковолодіння є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Однак, суд першої інстанції дійшов
таких висновків при неповному
з'ясуванні обставин справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, недоведеності
обставин, які суд вважав встановленими,
порушенні норм матеріального та
процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України,
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного із
них. Такі ж положення закріплені у ст.
57 СК України.

Відповідно до ст. 25 КпШС України
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) якщо майно, яке було
власністю одного з подружжя, за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя або
їх обох, воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.

У відповідності до положень ст.62 СК
України, якщо майно дружини, чоловіка
за час шлюбу істотно збільшилося у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат або затрат
другого з подружжя, воно у разі спору
може бути визнане за рішенням суду
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Для застосування передбачених
зазначеною нормою правил збільшення
вартості майна повинно відбуватися
якраз внаслідок затрат подружжя,
незалежно від інших факторів (зокрема,
тенденцій до загального подорожчання
конкретного майна) і суттєвою ознакою
повинно бути істотне збільшення
вартості майна як об'єкта, його якісних
характеристик.

Згідно роз'яснень п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року № 11, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Майно, яке належало одному з
подружжя, може бути віднесено до
спільної сумісної власності укладеною
при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою власністю
судом з тих підстав, що за час шлюбу
його цінність істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкту в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення; при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них, а також і
визначена на час розгляду справи
ринкова вартість будинку не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна об'єкта.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що з 29 жовтня 1988 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у
зареєстрованому шлюбі (а.с. 7 т. 1).

Будинковолодіння, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, належало на праві
власності відповідачеві ОСОБА_1 на
підставі договору дарування від 17.12.1981
року та зареєстрованого в реєстрі за
№2499 (а.с. 65-67 т. 1). В подальшому
відповідач ОСОБА_1 подарував спірний
житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_5, що
іпдтверджується договором дарування
від 15.12.2012 року (а.с. 60 т. 1).

Зі змісту висновку судової
будівельно-технічної експертизи №24-09/14
від 05.12.2014 року вбачається, що ринкова
вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 з
врахуванням проведених невід'ємних
поліпшень (газопостачання,
водопостачання, водовідведення та
добудова гаража) за період з 29.10.1988 року
по грудень 2009 року збільшилась на 11631
грн., а вартість всіх виконаних
будівельних робіт, на які посилається
позивачка: розширення фундаменту
навколо хати, обкладення хати цеглою,
проведення відмостків та відливів,
заміна вікон на металопластикові,
заміна міжкімнатних дверей, заміна
вхідних дверей на подвійні дерев'яні,
перекриття покрівлі новим шифером,
проведення оздоблювальних робіт: в
кухні - зняття штукатурки, штукатурка
стін, оббивка стін та стелі вагонкою,
замурування віконного отвору, котельня
- обкладення плиткою, встановлення
унітазу та умивальника, газового котла,
переміщення перегородки, кімнати -
оздоблення стелі гіпсокартоном,
шпаклювання стін, поклейка шпалер,
заміна підлоги; перекриття покрівлі на
гаражі та сараї, з врахуванням вартості
невід'ємних поліпшень (газопостачання,
водопостачання, водовідведення та
добудова гаража) становлять 67719 грн.

В переліку будівельних робіт, які
виконані у домоволодінні та які визнає
відповідач, а саме щодо розширення
фундаменту навколо хати, обкладення
хати цеглою, проведення відмостків та
відливів, заміна вікон на
металопластикові, заміна вхідних
дверей на подвійні дерев'яні,
проведення оздоблювальних робіт: по
кухні - оббивка стін та стелі вагонкою,
котельня - обкладання плиткою,
встановлення газового котла, кімнати -
оздоблення стелі гіпсокартоном,
поклейка шпалер; встановлення огорожі
біля будинку за період з 29.10.1988 року по
грудень 2009 року невід'ємні поліпшення
відсутні. Ринкова вартість
будинковолодіння в цьому випадку не
збільшилась. Вартість виконаних
будівельних робіт по поточному ремонту
домоволодіння (прямі витрати)
становить 36022 грн. (а.с. 11-61 т. 2).

При цьому, позивач, зазначаючи
такі поліпшення, як заміна
міжкімнатних дверей, проведення
газопостачання, водопостачання та
водовідведення, встановлення газового
водяного опалення, перекриття покрівлі
новим шифером, проведення
оздоблювальних робіт: в кухні - зняття
штукатурки, штукатурка стін,
замурування віконного отвору, котельня
- встановлення унітазу та умивальника,
переміщення перегородки, кімнати -
шпаклювання стін, заміна підлоги, які
не визнаються відповідачем, не довела,
що такі поліпшення були проведені за
час шлюбу, що на них понесені спільні
трудові чи грошові затрати обох з
подружжя або лише затрати позивача.

На підставі ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

А тому, оцінивши докази по справі
в їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем,
відповідно до положень ст. 24 КпШС, ст. 62
СК України, не доведено, що
домоволодіння по АДРЕСА_1 істотно
збільшилось у своїй вартості саме
внаслідок здійснених за період шлюбу
поліпшень, проведення переобладнання
та ремонтних робіт у будинковолодінні.
Відповідно, за відсутності доказів
такої суттєвої ознаки як істотність
збільшення вартості будинковолодіння
відсутні підстави для визнання такого
майна спільною сумісною власністю,
відповідно і для задоволення позову в
цій частині.

Колегією суддів не може бути
прийнято до уваги висновок судової
будівельно-технічної експертизи №05/14
від 17.02.2014 року, за яким визначено лише
ринкову вартість будинковолодіння по
АДРЕСА_1, при встановленні якої було
використано підхід порівняння
аналогів продажу (ринковий), і в якому
зазначено вартість ремонтних робіт та
поліпшень проведених в домоволодінні
на суму 67701 грн., які позивачем не
доведені (а.с. 103-136 т. 1). Даний висновок
не свідчить про істотність збільшення
вартості спірного майна.

Статтею 65 СК України визначено, що
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦК України

У ч.1, 3 ст.203 ЦК України зазначено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Колегія суддів вважає, що оскільки
позивачем не доведено, що
домоволодіння по АДРЕСА_1 являється
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, тому відсутні
підстави для визнання договору
дарування житлового будинку від 15
грудня 2012 року недійсним.

Відповідно до положень ч.5 ст. 88 ЦПК
України, якщо суд апеляційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
розподіл рухомого майна не
оспорюється, а тому апеляційним судом
не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, 316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Шепетівськогого
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 червня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог про
визнання будинковолодіння, що
розташоване по АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку з
верандою, сараю та гаража спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, укладеного
між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 15.12.2012 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Шепетівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, та зареєстрованого в
реєстрі за №2868 в частині дарування ?
частини зазначеного будинку, про
визнання за ОСОБА_3 права власності на ?
частини будинковолодіння, що
розташоване по АДРЕСА_1, та про
залишення ? частини вказаного
будинковолодіння у власності ОСОБА_5
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

В позовних вимогах ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору приватний нотаріус
ОСОБА_6, про визнання будинковолодіння,
що розташоване по АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визнання за нею права
спільної сумісної власності на ?
частини будинковолодіння, що
розташоване по АДРЕСА_1, визнання
недійсним договору дарування
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення Шепетівськогого
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 червня 2014 року в частині
стягнення судових витрат, які
підлягають стягненню з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3, змінити, зменшивши
розмір судових витрат з 3964 грн. до 205
грн. 24 к.

В решті рішення Шепетівськогого
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 червня 2014 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
І.В.П'єнта

_______________________________________________________________________
_____

Головуючий у першій інстанції - Мазур
Н.В. Провадження № 22-ц/792/1655/14

Доповідач -П'єнта І.В.
Категорія № 48