РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
________________________________________________________________________
_____________________________________________________
Справа № 327/320/14-ц
Провадження № 2/327/114/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2014 року

смт.Розівка

Розівський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді
Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання
Захаренко А.В.,

за участі:

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі Розівського
районного суду Запорізької області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
договору укладеним, визнання
укладеного договору дійсним та
визнання права власності на житловий
будинок, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 3 статті 209
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) в судовому
засіданні 04 грудня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

06 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
визнання договору купівлі-продажу
житлового будинку укладеним, визнання
цього договору дійсним та визнання
права власності на житловий будинок. В
обґрунтування вимог позивач послалась
на те, що влітку 2008 року за усним
договором придбала у відповідачів за 13
000 грн. житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Позивач повністю виконала
умови договору, сплативши обумовлену
ціну, однак відповідачі ухилились від
його нотаріального посвідчення,
внаслідок чого просить суд визнати за
нею право власності на вказане
нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала заявлені вимоги по тих
підставах, які були вказані в заяві,
надала відповідні пояснення. Зокрема,
позивач вказала, що влітку 2008 року
запропонувала ОСОБА_4 придбати у неї
спірний будинок. Остання погодилася
продати його за суму не менше ніж 12 000
грн., частину з яких в сумі 1000 грн. вона
отримала за розпискою від 24 липня 2008
року. У 2009 році позивач сплатила ще 12 000
грн., проте з вказаного часу та до весни
2014 року особисто не зверталась до
відповідачів з проханням нотаріально
посвідчити договір купівлі-продажу
будинку через відсутність у неї
грошових коштів для переоформлення
права власності. Також зазначила, що
загальна вартість житлового будинку за
договором купівлі-продажу складає 18 000
грн., оскільки 12 липня 2014 року вона
додатково сплатила ОСОБА_4 грошові
кошти в сумі 5000 грн. за гараж, який
раніше був розташований на території
вказаного домоволодіння.

Позицію позивача ОСОБА_1 підтримала її
представник ОСОБА_2, надавши судові
відповідні пояснення.

В судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнали, мотивуючи тим, що вони не
ухилялись від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
спірного будинку.

Окрім того, відповідач ОСОБА_3
додатково вказав, що особисто з ним
позивач не домовлялась щодо всіх
істотних умов договору купівлі-продажу
будинку. Вказаним питанням займалась
його мати ОСОБА_4, яка діяла на підставі
довіреності. Після того, як у 2011 році
строк дії довіреності закінчився,
ОСОБА_1 не зверталась до нього з приводу
укладення договору купівлі-продажу
будинку та його нотаріального
посвідчення. Також, ОСОБА_3 зауважив, що
сплинув трирічний строк на звернення
ОСОБА_1 до суду з вимогами про визнання
права власності на нерухоме майно, а
тому прохав застосувати наслідки
пропуску цього строку.

Суд, з'ясувавши позиції сторін у справі,
дослідивши наявні в матеріалах справи
дані та докази, надавши їм оцінку,
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини
у справі та відповідні їм
правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, посвідченого
Розівською державною нотаріальною
конторою Запорізької області від 24
листопада 2009 року, є власником
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1. Право власності на нерухоме
майно зареєстровано 30 листопада 2009
року комунальним підприємством
«Розівський комунгосп» (а.с.6, а.с.6
оборотна сторона, а.с.9).

Згідно письмової розписки від 24 липня
2008 року ОСОБА_1 внесла завдаток ОСОБА_4 в
розмірі 1000 грн. на придбання будинку, а
остання отримала вказаний завдаток
(а.с.7).

Крім того, у 2009 році ОСОБА_1 на придбання
будинку передала ОСОБА_4 частинами
грошові кошти на загальну суму 12 000 грн.
без оформлення відповідних розписок.
Факт отримання грошових коштів
відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
визнала, їх розмір не оспорювала.

Зазначені обставини свідчать про
наміри укласти договір купівлі-продажу
спірного будинку у простій письмовій
формі, що підтверджується розпискою.

Проте, зі змісту зазначеної вище
розписки не вбачається, що між
сторонами були узгодженні усі істотні
умови договору.

Так, на переконання суду, із вказаної
розписки неможливо встановити адресу
місця розташування спірного будинку,
його вартість та час остаточного
розрахунку між сторонами. Зазначена
розписка не містить у собі навіть назви
правочину (купівля-продаж, міна, оренда
тощо), на підтвердження укладання якого
вона складалась. В ній не міститься час,
з якого у ОСОБА_1 нібито виникло право
власності на спірний будинок. Розписку,
яку позивач ОСОБА_1 зазначила як таку,
що свідчить про укладення сторонами
договору купівлі-продажу, не можна
визнати договором, оскільки в ній
відсутні відомості про продавця і
покупця, а також відсутні їх підписи.

Не додає конкретики до спірних
правовідносин й зміст розписки від 12
липня 2014 року про отримання ОСОБА_4 від
ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 5000 грн. за
гараж, на яку посилається остання (а.с.8).

Отже, суд дійшов висновку про те, що
сторонами по справі не було досягнуто
домовленості щодо усіх істотних умов
договору купівлі-продажу житлового
будинку, а тому неможливо перевірити,
чи відбулося повне або часткове
виконання договору.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що до весни 2014 року
позивач ОСОБА_1 не порушувала питання
про нотаріальне посвідчення договору
купівлі-продажу спірного житлового
будинку через відсутність у неї
грошових коштів для переоформлення
права власності. Так само, зазначене
питання не порушували відповідачі
ОСОБА_4 і ОСОБА_3.

Згідно з ч.1 ст.220 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п.13
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06 листопада
2009 року №9 роз'яснив, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до
стст.210,640 ЦК України пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, було встановлено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Отже, договір купівлі-продажу
житлового будинку в силу ст.657 ЦК
України в редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин,
підлягав і нотаріальному посвідченню,
і державній реєстрації, тому не може
бути визнаний судом дійсним на
підставі ч.2 ст.220 ЦК України, і,
відповідно, відсутні підстави для
визнання за позивачем права власності
на спірне нерухоме майно.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що ст.16 ЦК України не
визначає серед способів захисту
цивільних прав та інтересів такого
способу захисту як визнання договору
укладеним.

Враховуючи вищевикладене у сукупності,
суд не вбачає підстав для застосування
наслідків спливу позовної давності,
про що в судовому засіданні прохав
відповідач ОСОБА_3.

Оскільки ОСОБА_1 в задоволенні позову
відмовлено, тому відповідно до ст.88 ЦПК
України понесені нею судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись стст.210,220,334,640,657 ЦК України,
стст.10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору
укладеним, визнання укладеного
договору дійсним та визнання права
власності на житловий будинок, -
відмовити.

Рішення суду відповідно до частини 1
статті 223 ЦПК України набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції - Розівський районний
суд Запорізької області шляхом подання
в 10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
10-денного строку з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: Т.М.Кущ