Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про продовження строку
прийняття спадщини, визнання права
власності; за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
продовження строку прийняття спадщини,
визнання права власності за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 21
грудня 2010 року та ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 22 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що на підставі договору дарування
від 5 грудня 1990 року його
матері, ОСОБА_7, належала 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1. 25
грудня 1999 року мати подарувала належну
їй частину будинку ОСОБА_6 Про вказаний
договір дарування йому стало відомо
лише після смерті матері, у зв'язку з
чим ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_6 про визнання вказаного
договору недійсним. Рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
25 березня 2008 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду одеської
області від 16 липня 2008 року, було
визнано недійним вказаний договір
дарування. Після ухвалення цього
рішення суду від 25 березня 2008
року, оскільки з'явився об'єкт спадщини,
він звернувся до нотаріуса для
оформлення спадщини після смерті
ОСОБА_7, однак йому було відмовлено у
зв'язку з пропуском строку для
прийняття спадщини. Позивач просив
визнати причину пропуску строку для
прийняття спадщини після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 поважною,
продовжити такий строк та визнати за
ним і ОСОБА_5 право власності по 1/4
частині вищевказаного житлового
будинку.

У вересні 2010 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на ті ж обставини, що і
ОСОБА_4, у якому просила визнати причину
пропуску строку для прийняття спадщини
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері
ОСОБА_7 поважною, продовжити строк
прийняття спадщини та визнати за нею
право власності на 1/3 частини від 1/2
частини житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 21 грудня 2010 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 22 січня

2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Продовжено строк прийняття
спадщини ОСОБА_4 після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 1/6 частину та за ОСОБА_5
право власності на 1/6 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_6 задоволено. Продовжено
строк прийняття спадщини ОСОБА_6 після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 Визнано за
ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину
житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4 та
зустрічного позову ОСОБА_6

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, суди на підставі доказів,
поданих сторонами, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що у
зв'язку із судовими справами щодо
визнання договору дарування на ім'я
ОСОБА_6 від 25 грудня 1999 року спірного
житлового будинку недійсним (ухвала
Верховного Суду України від 10
листопада 2010 року), з поважних причин
було пропущено строк для прийняття
спадщини позивачкою після смерті
матері. Продовживши строк для
прийняття спадщини згідно зі ст. 550 ЦК
УРСР, який діяв на час спірних
правовідносин, оскільки об'єкт
спадщини з'явився після оспорення
договору дарування суд вірно одночасно
й вирішив питання про наслідки
продовження цього строку, тобто визнав
право власності на спірне майно.

Інші доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне, згідно зі ст. 337 ЦПК
України відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 21 грудня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
22 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д.
Луспеник