Справа № 307/4285/13-ц
Провадження № 2/307/222/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі:
головуючого судді Розман М.М.

при секретарі Цех Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Тячівського районного
підприємства технічної
інвентаризації, Тячівського РВ ГУ ДМС
України в Закарпатській області про
визнання недійсним та скасування
реєстраційного посвідчення, визнання
осіб такими , що втратила право на житло
та надання дозволу на зняття з
реєстраційного обліку,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2, Тячівського районного
підприємства технічної
інвентаризації, Тячівського РВ ГУ ДМС
України в Закарпатській області про
визнання недійсним та скасування
реєстраційного посвідчення, визнання
осіб такими , що втратила право на житло
та надання дозволу на зняття з
реєстраційного обліку. Позовні вимоги
мотивує тим, що після смерті її батьків
залишилося спадкове майно- житловий
будинок АДРЕСА_1. Раніше , з метою
усунення її від спадщини , ОСОБА_2
підробив документи від імені померлої
сестри-ОСОБА_3 і подав їх до Тячівського
районного суду, де за відсутності
відомостей про неї як спадкоємця
першої черги було постановлено рішення
від 14 листопада 2006 року, за яким було
визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на
спадкове майно-самочинно збудований
житловий будинок АДРЕСА_1.
Використовуючи дане рішення суду
ОСОБА_2 надав його в Тячівське районне
підприємство технічної
інвентаризації, де 5 лютого 2007 року
отримав реєстраційне посвідчення за
№228. В подальшому випадково дізнавшись
про це рішення вона подала заяву про
скасування рішення Тячівського
районного суду від 14 листопада 2006 року
за ново виявленими обставинами.
Ухвалою Тячівського районного суду від
24 травня 2007 року вказане рішення було
скасовано і позбавлено ОСОБА_2 і ОСОБА_3
права власності на це майно.

В ході судового розгляду позивачка
збільшила позовні вимоги посилаючись
на те, що проживала з батьками в будинку
АДРЕСА_2 з дня свого народження. Після
смерті батьків відкрилася спадщина і
на час відкриття спадщини вона
проживала з батьками. Останньою
померла мати ІНФОРМАЦІЯ_1. На час
відкриття спадщини і до 2007 року її брат
проживав в с.Округла. Біля старого
будинку вона побудувала новий, стала
проживати в ньому і 24.03.2006 року отримала
свідоцтва на право власності на цей
будинок.

По питанню відкриття відповідачу
ОСОБА_2 в її дворогосподарстві АДРЕСА_2
нового дворогосподарства АДРЕСА_1 вона
зверталася до Лазівської сільської
ради і зі слів сільського голови
рішення на відкриття саме відповідачу
ОСОБА_2 нового дворогосподарства за
АДРЕСА_1 відсутнє. Згоди на заміну
номерів будинку в своєму
дворгосподарстві АДРЕСА_2 нового
дворогосподарства за АДРЕСА_1 вона не
давала.

Щодо законності реєстрації права
власності житлового будинку вона
зверталася до прокурора Тячівського
району та отримала відповідь, що згідно
інформації реєстраційної служби
Тячівського рай управління юстиції та
Тячівського РПТІ право власності на
житловий будинок за адресою в АДРЕСА_1
ні за ким не було зареєстровано.

Вважає, що якщо її батьки, з якими
вона разом постійно проживала, за якими
вела догляд і які проживали в будинку
померли, то будинок, в одному
дворогосподарстві (стара нумерація) №5,
а (нова) АДРЕСА_1, є її, так як я у
відповідності ч.2 ст. 1223, ст.1261 ЦК
України вона має право на спадкування і
входить в першу чергу спадкоємців за
законом. А за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким , що прийняв
спадщину, якщо протягом строку ,
встановленого ст. 1270 ЦК, не заявив про
відмову від неї. Відмову від прийняття
спадщини вона не заявляла, а навпаки,
постійно зверталась з заявою до
нотаріальної контори, про що свідчить
відповідь нотконтори за №192/02-14 від 5
березня 2014 року. При цьому її брат,
відповідач по справі, при житті
батьків, коли їм потрібна була
необхідна допомога, догляд, так як вони
були тяжко хворі, всіляко ухилявся від
виконання обов'язку щодо їх утримання,
проживав з сім'єю в с. Округлій з 1993 р. по
2007р., не навідувався до своїх батьків, а
тому у відповідності до п. 2 ч.3 ст. 1224 ЦК
України не має права на спадкування.
Власником будинку він не являється , а
тому не мав належного права вселитися
та зареєструватися в цьому будинку.
Право на вселення і реєстрацію і
будинку має вона і її чоловік, так як в
1993 році Лазівською сільською радою
було прийнято рішення про виділення їм
земельної ділянки в цьому
дворогосподарстві.

При розмові з відповідачем щодо
добровільного зняття з реєстрації його
та членів його сім'ї останній
категорично відмовив. Тячівське РВ ГУ
ДМС України в Закарпатській області
також відмовило їй в цьому посилаючись
на відсутність відповідних правових
повноважень.

Наявність реєстрації відповідача в її
будинку перешкоджає їй та її
чоловікові розпоряджатися своїм
дворогосподарством, а також звернутися
до суду на узаконення будинку.

А тому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просить визнати
недійсним та скасувати реєстраційне
посвідчення №228 від 5 лютого 2007 року, що
посвідчує право власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на нерухоме майно, що
розташоване в АДРЕСА_1. Визнати
відповідача ОСОБА_2 та членів його сім'ї
такими, що втратили право на житло в
будинку АДРЕСА_1 та надати дозвіл на
зняття їх з реєстраційного обліку.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримала
посилаючись на викладені в письмовій
позовній заяві обставини і просить
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позову заперечив і пояснив, що
позивачка ОСОБА_1 немає ніякого
відношення до будинку АДРЕСА_1 і право
власності за нею після смерті батьків
не встановлено, а рішенням
апеляційного суду Закарпатської
області від 20 січня 2011 року їй взагалі
відмовлено у визнанні права власності
на спадкове майно. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Представники Тячівського РВ ГУ ДМС
України в Закарпатській області та
Тячівського РПТІ в судове засідання не
з'явилися неодноразово, хоч про час та
місце розгляду справи були належним
чином повідомлені, а тому суд в порядку
ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Тячівського районного суду
від 14 листопада 2006 року було визнано за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної
сумісної власності на спадкове майно -
самочинно збудований житловий будинок
АДРЕСА_1( а.с.4-6).

На підставі вказаного рішення суду
відповідач ОСОБА_2 отримав
реєстраційне посвідчення за №228 від 5
лютого 2007 року(а.с.9).

В подальшому, за заявою ОСОБА_1 ухвалою
Тячівського районного суду від 24
травня 2007 року рішення Тячівського
районного суду від 14 листопада 2006 року
скасовано за нововиявленими
обставинами( а.с.7).

До цього рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 20 січня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Тячівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_2, третіх осіб без
заявлення самостійних вимог відділ
містобудування та архітектури
Тячівської райдержадміністрації ,
Тячівське РПТІ про визнання права
власності на спадкове майно в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з
тих підстав, що як констатовано судом
апеляційної інстанції немає факту
звернення за свідоцтвом про право на
спадщину і в порядку ст.ст. 66, 67, 68 Закону
України, ст.ст. 560, 561 ЦК України, 1963 року,
вона не отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом( а.с. 29-32).

В будинку АДРЕСА_1 значиться
зареєстрованим відповідач ОСОБА_2, що
стверджується письмовим повідомленням
Тячівського РВ ГУ ДМС України в
Закарпатській області від 07.12.2013 року
за №3646( а.с.17).

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
не надала жодних належних і допустимих
доказів щодо набуття у встановленому
порядку права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до письмового повідомлення
реєстраційної служби Тячівського рай
управління юстиції від 04.12.2014 року та
Тячівського РПТІ від 23.12.2014 року право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
не зареєстровано і видача будь-яких
документів щодо права власності
неможлива( а.с.. 128, 129, 134).

Згідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти ,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності є
непорушним.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Право власності, згідно до ст. 328 цього
Кодексу, набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Самостійною підставою для набуття
права власності є набуття права
власності в порядку спадкування( ст. 1216
ЦК України, ст. 524 ЦК України, 1963 року).

Гарантуючи захист права власності ,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
ст.ст. 16 , 386 , 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути ,
зокрема , житло-житловий будинок ,
садиба , квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК
України).

Права власника жилого будинку ,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України , які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання , проживання
членів сім'ї , інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав ,
передбачених законом.

Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік , якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Що стосується зняття його з
реєстраційного обліку, то відповідно
до ст. 7 Закону України « Про свободу
пересування та вибір місця проживання
в Україні « від 11 грудня 2003 року , який
набрав чинності з 15 січня 2004 року,
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду ( про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою ),
свідоцтва про смерть.

У разі якщо особа з поважної причини не
може самостійно звернутися до органу
реєстрації, зняття з реєстрації може
бути здійснено за зверненням іншої
особи на підставі доручення ,
посвідченого в установленому порядку.

А згідно до ст.. 16 цього Закону місце
проживання особи , яке на день набрання
чинності цим Законом підтверджувалося
пропискою , вважається зареєстрованим.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по
справі вищенаведені докази, суд вважає,
що позивачкою в судовому засіданні не
наведено належних і допустимих
доказів, які б стверджували наявність у
неї на даний час права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, а відтак до
набуття права власності на спірний
будинок вона не може вимагати захисту
права власності на цей будинок шляхом
позбавлення права інших осіб на житло в
цьому будинку і зняття з
реєстраційного обліку, оскільки такого
права в установленому порядку вона ще
не набула.

Крім цього, як встановлено в судовому
засіданні, житловий будинок АДРЕСА_1 на
даний час ні за ким не зареєстровано,
тобто реєстрація права власності, яку
просить скасувати позивачка, на даний
час не існує.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Тячівського районного підприємства
технічної інвентаризації, Тячівського
РВ ГУ ДМС України в Закарпатській
області про визнання недійсним та
скасування реєстраційного
посвідчення, визнання осіб такими, що
втратила право на житло та надання
дозволу на зняття з реєстраційного
обліку відмовити.

Судові витрати в частині сплати
судового збору покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 11 , 60 , 169 , 209 , 213-215
ЦПК України , ст. 41 Конституції України ,
ст.ст. 16 , 379 , 382 , 383 , 386 , 391, 405 ЦК України ,
ст. 524 ЦК України, 1960 року, ст. 150 ЖК
України , ст.ст. 7 , 16 Закону України « Про
свободу пересування та вибір місця
проживання в Україні «, суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Тячівського районного
підприємства технічної
інвентаризації, Тячівського РВ ГУ ДМС
України в Закарпатській області про
визнання недійсним та скасування
реєстраційного посвідчення, визнання
осіб такими , що втратила право на житло
та надання дозволу на зняття з
реєстраційного обліку відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його проголошення
, а особами , які брали участь у справі ,
але не були присутніми в судовому
засідання під час проголошення рішення
суду , протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Головуючий:
М.М.Розман