Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1,

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши в судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою міського
відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
14 листопада 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ізумруд»,
Державної податкової інспекції
м.Ужгорода, третя особа - міський відділ
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції, про виключення
майна з акт опису та звільнення з-під
арешту, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ізумруд»,
Державної податкової інспекції м.
Ужгорода, третя особа - міський відділ
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції, про виключення
майна з акту опису та звільнення з-під
арешту.

Позов обґрунтовувала тим, що вироком
Перечинського районного суду від 21.08.2013
року ОСОБА_3 засуджено за вчинення
злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК
України із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК
України до 5 років позбавлення волі та
звільнено його від відбування
покарання з іспитовим строком на три
роки з конфіскацією транспортних
засобів та без позбавлення права
обіймати певні посади чи займатися
певною діяльністю.

Під час досудового слідства по даній
кримінальній справі був вилучений
автомобіль марки «Шкода Октавія», р.н.
НОМЕР_1, який був визнаний речовим
доказом по справі і переданий на
зберігання в ТОВ «Ізумруд», та за
вироком суду конфіскований в доход
держави.

Однак даний автомобіль був придбаний
нею у кредит і є її власністю, а не
ОСОБА_3

За таких обставин, просила суд
виключити даний автомобіль з опису та
звільнити його з-під арешту.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 14 листопада 2014 року даний
позов задоволено.

На дане рішення МВ ДВС Ужгородського
МРУЮ подало апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
скарги посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема вказує, що даний
автомобіль було конфісковано вироком
суду як знаряддя вчинення злочину.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника апелянта, позивача та
відповідача ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги та
заперечення на апеляційну скаргу,
вважає що вона підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
вироком Перечинського районного суду
від 21.08.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.
332 КК України, і призначено йому
покарання у вигляді 5 років позбавлення
волі з конфіскацією транспортних
засобів. На підставі ст.ст. 75, 76 КК
України звільнено його від відбування
покарання з іспитовим строком в три
роки. Речові докази, в тому числі
автомобіль марки «Шкода Октавія», р.н.
НОМЕР_1 конфісковано в дохід держави
(а.с.19-37).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу власником
вищевказаного автомобіля є позивач
ОСОБА_2

Задовольняючи заявлений позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
вказаний автомобіль підлягає
звільненню з - під арешту, оскільки він
на праві власності належить ОСОБА_2

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не може погодитись колегія
суддів виходячи з наступного.

Згідно ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз'яснень викладених в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 27 серпня 1976 року N 6 «Про
судову практику в справах про
виключення майна з опису» питання про
виключення майна з-під арешту
конфіскованого за вироком суду
здійснюється в порядку цивільного
судочинства.

Однак колегія суддів вважає, що власник
майна вправі ставити питання про
звільнення майна з-під арешту в тому
випадку, якщо вироком суду таке майно
було конфісковано внаслідок
призначення додаткового покарання
передбаченого ст. 59 КК України.

Так згідно даної норми покарання у виді
конфіскації майна полягає в
примусовому безоплатному вилученні у
власність держави всього або частини
майна, яке є власністю засудженого.
Оскільки в такому випадку конфіскації
підлягає майно, що є виключно власністю
засудженого, то реальний власник
конфіскованого (із застосуванням
додаткового покарання) за вироком суду
майна вправі ставити питання про
звільнення його з-під арешту.

Разом з тим, згідно ч.2 ст. 332 КК України
(за якою було засуджено ОСОБА_3.),
передбачено, що таке
суспільно-небезпечне діяння карається
позбавленням волі на строк від п'яти до
семи років з конфіскацією транспортних
засобів або інших засобів вчинення
злочину, з позбавленням права обіймати
певні посади чи займатися певною
діяльністю на строк до трьох років, або
без такої.

З вироку Перечинського районного суду
від 21.08.2013 року вбачається. що спірний
автомобіль було конфісковано судом із
застосуванням саме ч.2 ст.332 КК України
як знаряддя вчинення злочину.

Однак конфіскація транспортних
засобів як знаряддя вчинення злочину,
що передбачено санкцією ч.2 ст. 332 КК
України, є спеціальною конфіскацією та
мірою процесуального примусу, не є
видом додаткового покарання, і
застосовується незалежно від
належності на праві власності засобів
вчинення злочину засудженому чи іншим
особам.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що позов ОСОБА_2, про звільнення
з-під арешту автомобіля конфіскованого
як знаряддя вчинення злочину -
задоволенню не підлягає.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області апелянту було
відстрочено сплату судового збору до
ухвалення рішення. Судовий збір за
пред'явлення даної апеляційної скарги
становить 525,80 грн. (а.с.9, п.3 договору
застави від 20.08.2007 року). Апелянтом за
поданою апеляційною скаргою на даний
час згідно платіжного доручення №3121
від 24 листопада 2014року сплачено
судовий збір у розмірі 121,80 грн. З
урахуванням наведеного недоплачений
судовий збір у розмірі 404грн. (525,80 - 121,80)
підлягає стягненню з позивача в дохід
держави, а сплачений судовий збір у
розмірі 121,80грн. підлягає стягненню з
позивача на користь апелянта.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу міського відділу
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 14 листопада 2014 року скасувати
та ухвалити по даній справі нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ізумруд»,
Державної податкової інспекції
м.Ужгорода, третя особа - міський відділ
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції, про виключення
майна з акту опису та звільнення з-під
арешту - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь міського
відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції судовий збір у
розмірі 121 (сто двадцять одну) гривню 80
(вісімдесят) копійок , та на користь
держави судовий збір у розмірі 404
(чотириста чотири ) грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді