Справа № 361/7165/14-ц
Провадження № 2/361/2741/14
Р І Ш Е Н Н Я

18 грудня 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді -
Пухної О.М.

при секретарі -
Якименко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення процентів та інфляційних
втрат,

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
процентів та інфляційних втрат за
період з 04 листопада 2011 року по 05
вересня 2014 року у загальному розмірі 1
184 684 грн. 87 коп., з яких: 752 180 грн. 89 коп. -
проценти за користування чужими
грошовими коштами, розраховані на
підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України;

150 436 грн. 17 коп. - інфляційні витрати від
знецінення належних позивачу коштів;
та 3 % річних з простроченної суми за
користування чужими грошовими коштами
у сумі 282 067 грн. 81 коп.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
посилалася на те, що 18 листопада 2007 року
між нею та ОСОБА_2 укладено договір
безвідсоткої цільової позики для
будівництва міні-торгівельного
комплексу в АДРЕСА_1, відповідно до п.1.1.
якого кредитор зобов'язався надати
позичальнику цільову позику у розмірі 2
000 000 грн. 00 коп.

Так, 18 листопада 2007 року відповідач
прийняла суму позики та зобов'язалася
повернути їх до 18 червня 2008 року, про що
склала розписку.

За правилами п. 7 договору сторони
встановили, що договір є чинним до його
повного виконання.

Крім повернення суми позики, ОСОБА_2 на
підставі п. 13 договору взяла на себе
зобов'язання оформити спільну
власність з позичальником згідно з
умовами договору на міні-торговельний
комплекс в АДРЕСА_1.

Оскільки відповідач не повернула суму
позики, після спливу 8 місяців як
передбачалося у п. 5.1 договору та
відмовлялася вводити завершене
будівництвом приміщення в
експлуатацію, що б дозволило позивачу
отримати право власності на ? частину
спірного нерухомого майна, ОСОБА_3
звернулася до Броварського
міськрайонного суду Київської області
з позовом про стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 2 000 000 грн. 00
коп., відсотків за користування коштами
та штрафних санкцій, всього на суму 3 315
773 грн. 26 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 03 листопада
2011 року у справі № 2-1936/2011, що залишене
без змін ухвалою Апеляційного суду
Київської області від 26 березня 2012
року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
у повному обсязі.

На підставі виконавчого листа № 2-1936/2011,
виданого 15 травня 2012 року Броварським
міськрайонним судом Київської області,
постановою ВДВС Головного управління
юстиції у Київській області від 06 липня
2012 року відкрите виконавче провадження
по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
боргу у розмірі 3 315 773 грн. 26 коп.

Проте, й на даний час вказані кошти з
відповідача не стягнуто.

За правилами ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
здійсненим належним чином.

Оскільки кошти на день звернення до
суду з відповідача на користь позивача
не стягнуті, відповідно, зобов'язання
за договором не виконане, згідно з
вимогами чинного законодавства за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами,
розмір яких встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства. Крім того, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3
звернулася до суду із зазначеним вище
позовом.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 надав пояснення,
аналогічні викладеному та просив
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 позовні
вимоги ОСОБА_3 не визнав, заперечував
проти їх задовольняння, посилаючись на
те, що укладений 18 листопада 2007 року
договір є безвідсотковим, тому вимоги
про стягнення з відповідача відсотків
за користування сумою позики є
безпідставними. Додатково пояснив, що
ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 01 серпня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 18 серпня 2014 року, позивачу в рахунок
часткового погашення боргу
відповідачем було передано об'єкт
незавершеного будівництва -
міні-торговельний комплекс, що
розташований в АДРЕСА_1, вартість якого
складає 2 483 512 грн. 00 коп., та холодильне
обладнання вартістю 154 016 грн. 58 коп.
Таким чином, позивач отримала майна на
загальну суму в розмірі 2 637 528 грн. 58 коп.
Крім того, ОСОБА_5 зазначав, що
відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за
змістом якої боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом, сумою боргу є
сума позики - 2 000 000 грн. 00 коп., а не 3 315 773
грн. 26 коп., з якої позивачем здійснено
розрахунок, що є повторним
нарахуванням відсотків на вже
нараховані відсотки, й в розумінні ст. 61
Конституції України є повторним
притягненням відповідача до
відповідальності, тому є протиправним.
Враховуючи наведене, просив відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши письмові матеріали
справи, судом встановлено наступні
факти та правовідносини.

Судом встановлено, що 18 листопада 2007
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено
договір безвідсоткої цільової позики,
за умовами якого кредитор надала, а
позичальник отримала кошти в розмірі 2
000 000 грн. 00 коп. для будівництва
міні-торговельного комплексу в АДРЕСА_1
та зобов'язалася повернути їх в строк
до 18 червня 2008 року (а.с. 13-16).

18 листопада 2007 року ОСОБА_2 прийняла
суму позики, про що склала відповідну
розписку (а.с. 17).

З п. 13 договору видно, що сторони
домовилися про те, що після закінчення
будівництва торговельного комплексу,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, він
повинен бути оформлений як їх спільна
власність.

Проте у встановлений договором строк
позичальник зобов'язання не виконала.

На підставі викладеного, позивач
звернулася до Броварського
міськрайонного суду Київської області,
що 03 листопада 2011 року ухвалив рішення,
яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було
стягнуто борг у сумі 3 315 773 грн. 26 коп. та
судові витрати в розмірі 1820 грн. (а.с. 8-9).

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 26 березня 2012 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено,
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 03 листопада
2011 року залишено без змін (а.с. 10-12).

Крім того, ухвалою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 01 серпня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 18 серпня 2014 року, позивачу в
рахунок часткового погашення боргу
відповідачем було передано об'єкт
незавершеного будівництва -
міні-торговельний комплекс, що
розташований в АДРЕСА_1, вартість якого
складає 2 483 512 грн. 00 коп., та холодильне
обладнання вартістю 154 016 грн. 58 коп. (а.с.
27-36).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

За змістом ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

У ст. 611 ЦК України закріплено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(ст. 536 ЦК України).

Ст. 1048 ЦК України закріплено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

З розрахунку позивача видно, що розмір
процентів та інфляційних втрат,
розрахованих за період з 04 листопада 2011
року по 05 вересня 2014 року, становить 1 184
684 грн. 87 коп., з яких: 752 180 грн. 89 коп. -
проценти за користування чужими
грошовими коштами, розраховані на
підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України; 150 436
грн. 17 коп. - інфляційні витрати від
знецінення належних позивачу коштів;
та 3 % річних з простроченної суми за
користування чужими грошовими коштами
у сумі 282 067 грн. 81 коп.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, враховуючи те, що
заборгованість за договором позики від
18 листопада 2007 року з відповідача не
стягнута, а також те, що протягом
періоду з 04 листопада 2011 року по 05
вересня 2014 року відповідач
користувалася належними позивачу
коштами, суд прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог,
задоволення їх у повному обсязі й
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1
184 684 грн. 87 коп., з яких: 752 180 грн. 89 коп. -
проценти за користування чужими
грошовими коштами; 150 436 грн. 17 коп. -
інфляційні витрати; та 282 067 грн. 81 коп. - 3
% річних.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212- 215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, що проживає за адресою
АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що
проживає у АДРЕСА_3, 1 184 684 (один мільйон
сто вісімдесят чотири тисячі шістсот
вісімдесят чотири) грн. 87 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги через
Броварський міськрайонний суд до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.М. Пухна