У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти
С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради про зобов'язання вчинити
певні дії, відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою
комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради на рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 3 лютого 2014 року
він звернувся до комунального
підприємства «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради (далі -
КП «Теплоенерго») зі
скаргою на якість опалення у його
помешканні. Протягом встановленого
законом строку скаргу не розглянуто.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд визнати відсутність повідомлення
про час та місце розгляду скарги
протиправним, визнати порушення
строків надання відповіді
протиправним, зобов'язати відповідача
розглянути скаргу та надати на неї
відповідь, стягнути з відповідача на
його користь 6 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 червня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
КП «Теплоенерго» на
користь позивача 500 грн на
відшкодування моральної шкоди. У решті
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
8 травня 2014 року доповнено
резолютивну частину новим абзацом
наступного змісту: «Зобов'язати
комунальне підприємство «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради
розглянути скаргу ОСОБА_3 від 3 лютого
2014 року та дати на неї відповідь згідно
із Законом України від 2 жовтня 1996 року
№ 393/96-ВР «Про звернення громадян»».

У касаційній скарзі КП «Теплоенерго»
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального й
процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції, виходив із того, що
максимальний (сорокап'ятиденний) строк
для розгляду скарги позивача розпочав
свій перебіг 4 лютого 2014 року і
закінчився 20 березня 2014 року, однак
відповідач не направив на адресу
позивача відповідь за результатами
розгляду поданої скарги, що свідчить
про порушення ним вимог Закону, тому
бездіяльність відповідача, яка полягає
у порушенні права ОСОБА_3 своєчасно
бути обізнаним про час та місце
розгляду скарги, результати такого
розгляду, а також сам розгляд є
протиправною. Разом з тим, ураховуючи
моральні страждання позивача, стягнув
на його користь 500 грн на відшкодування
моральної шкоди.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками місцевого суду, зазначивши,
що вони ґрунтуються на матеріалах
справи та вимогах чинного
законодавства. Крім того, оцінка
доказів є виключним правом суду, що
передбачено ст. 212 ЦПК України та їх
переоцінка є неприпустимою.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна,
тому що суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 3 лютого 2014 року ОСОБА_3
звернувся до КП «Теплоенерго» зі
скаргою на якість опалення в його
квартирі АДРЕСА_1. Скаргу було отримано
того ж дня за вхідним № 184. Станом на
день звернення позивача до суду
відповідь на скаргу не надано.

Порядок перевірки кількісних та/або
якісних показників надання послуг
встановлений Правилами надання послуг
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води та водовідведення,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року №
630 (далі - Правила).

Як передбачено п. 33 Правил у разі
неналежного надання або ненадання
послуг виконавцем споживач повідомляє
про це виконавця в усній формі за
допомогою телефонного зв'язку чи у
письмовій формі за адресами, що
зазначені в договорі.

Згідно з п. 35 Правил представник
виконавця, якому не відомі причини
неналежного надання або ненадання
послуг, зобов'язаний узгодити з
виконавцем точний час та дату
встановлення факту ненадання послуг,
надання їх не у повному обсязі або
перевірки кількісних та/або якісних
показників надання послуг. У разі
необхідності проведення такої
перевірки у приміщенні споживача
представник виконавця повинен
з'явитися до споживача не пізніше
визначеного у договорі строку.

У п. 37 Правил передбачено, що за
результатами перевірки складається
акт-претензія про неналежне надання
або ненадання послуг (далі -
акт-претензія), який

підписується споживачем та
представником виконавця.

Судом установлено, що між
представником виконавця (контролер зі
спірних питань КП «Теплоенерго»
ОСОБА_4) та позивачем у телефонному
режимі були узгоджені дата і час
розгляду скарги та перевірки
температурного режиму в квартирі
АДРЕСА_1 - 6 лютого 2014 року.

Також з матеріалів справи вбачається,
що 6 лютого 2014 року представником КП
«Теплоенерго» - ОСОБА_4, у присутності
представника балансоутримувача
будинку та представника споживача,
ОСОБА_5, було проведено обстеження
температурного режиму в приміщеннях
квартири АДРЕСА_1, за результатами
якого складено акт про обстеження
об'єкту споживання теплової енергії,
підписаний у тому числі, ОСОБА_5

Згідно з журналом вихідної
кореспонденції КП «Теплоенерго» на
скаргу позивача від 3 лютого 2014 року
була надана письмова відповідь від 10
лютого 2014 року за вихідним № 554 з
детальним роз'ясненням, яка направлена
на адресу позивача простою поштовою
кореспонденцією.

Відповідно до положень ст. 20 Закону
України «Про звернення громадян»
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше
п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Так, з матеріалів
справи вбачається, що позивач подав
скаргу 3 лютого 2014 року разом з
актом-претензією, 6 лютого 2014 року
скаргу розглянуто в присутності
представника позивача, про що
складений акт від 6 лютого 2014 року № 532
про обстеження об'єкту споживання
теплової енергії, письмова відповідь
на скаргу надана 10 лютого 2014 року № 554,
тобто в строк, передбачений Законом
України «Про звернення громадян».

Разом з тим Закон
України «Про звернення громадян» не
встановлює обов'язок направляти
відповіді на звернення рекомендованим
листом зі зворотнім повідомленням.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України доказування
не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність та взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315
ЦПК України апеляційний суд на
зазначені вище обставини справи уваги
не звернув; зазначених вимог закону не
врахував; не з'ясував належним чином
фактичних обставин справи щодо
заявлених вимог та дійшов передчасного
висновку про залишення в силі рішення
суду першої інстанції, що свідчить про
його необґрунтованість та
незаконність.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального
підприємства «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д.
Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко