22-ц/772/3217/2014Головуючий в суді першої
інстанції Венгрин О. О.Категорія 57
Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі :
головуючого - судді Іванюка М.В,
суддів ОніщукаВ.В. та БереговогоО.Ю, при
секретарі РуденкоО.М, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань апеляційного суду
Вінницької області апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського
суду від 13 жовтня 2014р. у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання договору, зобов'язання щодо
повернення завдатку та стягнення пені,
--

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014р. ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання
договору, зобов'язання щодо повернення
завдатку та стягнення пені. Зазначила,
що 05.12.2013р. між нею та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 було
укладено договір СК -110, згідно з яким
відповідачка зобов'язалася виконати
роботи по виготовленню
металопластикових ПВХ конструкцій за
розцінками виконавця, а позивачка як
замовник зобов'язалася оплатити та
прийняти готові вироби і роботу
відповідно до умов вказаного договору.
Загальна сума закупівлі, виготовлення
і встановлення вказаних виробів
складає 12902грн, з яких 1085грн. - вартість
монтажу, а 11817грн. - вартість самих
виробів.

Згідно з укладеним між сторонами
договором від 22 жовтня 2013р. ОСОБА_3 для
забезпечення виконання договору щодо
закупівлі, виготовлення та
встановлення металопластикових
виробів передала ФОП ОСОБА_4 6000грн.
завдатку.

ОСОБА_3 посилалася на те, що після
повної оплати нею вартості
металопластикових виробів в загальній
сумі 11820грн (з врахуванням 6000грн.
завдатку та додатково сплачених нею
5820грн. при укладенні договору) вказані
вироби відповідачка у передбачений
договором 32-денний строк їй не
передала і до їх монтажу не приступила.
У зв'язку з цим вона просила розірвати
укладений між сторонами договір,
стягнути з ФОП ОСОБА_4 6000грн. - суму
сплаченого завдатку, 5820грн, які були
сплачені нею додатково, а також
передбачену п.4.2 договору СК -110 пеню у
розмірі 0,1% від вартості роботи за
кожний робочий день прострочення
виконання зобов'язання з 23.01.2014р. по
16.06.2014р. в сумі 1185грн.

Рішенням Вінницького міського
суду від 13 жовтня 2014р. позивачці ОСОБА_3
у задоволенні її вимог було відмовлено.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі
просить дане рішення скасувати і
ухвалити нове рішення, яким повністю
задовольнити її позов. Вважає, що
відмовляючи у задоволенні її вимог, суд
першої інстанції не зясував дійсні
обставини справи, порушив норми
процесуального права і невірно
застосував норми матеріального права.

Належним чином повідомлена ФОП
ОСОБА_4 в суд апеляційної інстанції не
з'явилася з невідомих причин. Згідно ч.2
ст.305 ЦПК України її неявка за таких
обставин не перешкоджає розгляду
справи в апеляційному суді.

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6.
підтримали апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав.

Вислухавши ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_6, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав :

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції в порушення вимог п.1
ч.1 ст.214 ЦПК України належним чином не
вирішив питання щодо наявності
обставин, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення та якими доказами
вони підтверджуються. Також суд не
вирішив питання щодо наявності інших
фактичних даних, які мають значення для
справи та щодо наявності доказів на їх
підтвердження, що вимагається від
судів відповідно до положень п.2 ч.1 ст.214
ЦПК України.

Так, суд, постановляючи рішення про
повну відмову в задоволенні заявлених
вимог, виходив з відсутності доказів,
які вказували б на те, що ОСОБА_3
сплатила відповідачці зазначену в
договорі суму боргу - 5817грн. При цьому
суд послався на те, що згідно п.3.1
договору СК-110 від 05 грудня 2013р.
замовник зобов'язується сплатити
вартість виробів в сумі 11817грн, після
чого виконавець зобов'язується
передати у власність замовника
виготовлені вироби протягом 32 робочих
днів, а згідно п.4.1 договору у випадку
невиконання замовником п.3.1 даний
договір вважається розірваним. У
випадку внесення замовником завдатку
та подальшим невиконанням п.3.1 договору
завдаток не повертається.

Згідно з ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

При вирішенні даної справи суд не
звернув увагу на такі обставини :

22 жовтня 2013р. між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4
було укладено письмову «угоду про
завдаток», згідно з яким відповідачка
отримала у позивачки 6000грн. на
придбання, виготовлення та
встановлення металопластикових
виробів (а.с.7). Без укладення основного
договору щодо придбання виготовлення
та встановлення таких виробів вказана
сума згідно положень ч.2 ст.570 ЦК України
мала б вважатися авансом незалежно від
того, як сторони оформили передачу цих
коштів, а тому підлягала б безумовному
поверненню. З цього приводу
(неповернення їй вказаних 6000грн) ОСОБА_3
звернулася до правоохоронних органів,
якими на підставі її звернення було
складено висновок від 12.11.2013р (а.с.9).

Лише після цього між сторонами було
укладено основний договір СК-110 від 05
грудня 2013р. Також встановлено, що
отримаши ще в жовтні 2013р. від ОСОБА_3
6000грн, тобто половину усієї суми, що
відповідає вартості виробів та робіт,
відповідач до виконання свого
зобов'язання реально так і не
приступив, хоча за змістом зазначеного
вище письмового договору «про
завдаток» від 22 жовтня 2013р. повинен був
спрямувати отримані 6000грн. на
придбання, виготовлення та
встановлення металопластикових
виробів. При цьому відповідних
фінансових документів, з яких
вбачалося б саме таке спрямування
отриманих від ОСОБА_3 коштів, ФОП ОСОБА_4
суду не надала. А наявні в матеріалах
справи ксерокопія карти комплектації
(монтажної карти) та ксерокопія
комерційної пропозиції від 23.10.2013р (а.с.
5, 6) ніяким чином не можуть вказувати на
понесені відповідачкою витрати на
виконання відповідних робіт в сумі
6000грн.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що відповідач навіть не мала
наміру реально виконувати договір СК-110
від 05 грудня 2013р.

У зв'язку з цим посилання суду першої
інстанції на невиконання договору з
вини самої ОСОБА_3 є помилковим. Той
факт, що нею не надано доказів повної
проплати вартості замовлених
металопластикових виробів на суму
боргу - 5817грн, не може бути підставою
для того, щоб відповідач навіть не
приступав до виконання замовлення.
Адже відповідачем не надано жодних
доказів на підтвердження того, що після
укладення договору отримані ним кошти
були спрямовані на виконання
замовлення. За таких обставин у даному
конкретному випадку умови договору,
згідно з якими виконавець, попередньо
отримавши половину належної йому суми
в якості завдатку, всупереч положенням
ч.1 ст.570 ЦК України не бере на себе
зобов'язання щодо його цільового
використання на забезпечення
виконання зобов'язання, не приступає до
роботи, і зобов'язується передати у
власність замовника виготовлені
вироби лише після повної проплати їх
вартості протягом 32 робочих днів, є
несправедливими, оскільки всупереч
положенням п.3 ч.3 ст.18, п.4 ч.1 ст.21 Закону
України «Про захист прав споживачів»
встановлюють жорсткі обов'язки
споживача, а надання послуги фактично
обумовлене власним розсудом виконавця,
чим порушено принцип рівності сторін
договору, учасником якого є споживач.
Зазначені обставини вказують на те, що
договір не виконано саме з вини ФОП
ОСОБА_5, яка до виконання договору
фактично не приступила.

Сама ОСОБА_4 не з'являлася ні в суд
першої інстанції, ні в суд апеляційної
інстанції і, відповідно, ніяких
пояснень і заперечень з цього приводу
не надала.

Згідно ч.1 п.1 ст.4 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживач має
право на захист своїх прав державою.
Згідно ст.10ч.1 цього ж Закону споживач
має право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) якщо
виконавець не приступив до виконання
зобов'язання. Згідно ч.2 ст.651 ЦК України
це є підставою для розірвання договору.

Після підписання сторонами договору
СК-110 від 05 грудня 2013р. отримана раніше
відповідачкою сума - 6000грн. набула
правового статусу завдатку в контексті
положень ч.1 ст.570 ЦК України. Оскільки
встановлено, що у даному випадку
порушення зобов'язання сталося з вини
кредитора ФОП ОСОБА_4, то згідно абз.2 ч.1
ст.571 ЦК України вона безальтернативно
зобов'язана повернути боржникові
ОСОБА_3 завдаток та додатково сплатити
їй грошову суму у розмірі завдатку.

Таким чином, загальна сума, яку слід
стягнути з відповідачки на користь
позивача, складає 6000 + 6000 = 12000грн.

Разом з тим не підлягають задоволенню
вимоги ОСОБА_3 про стягнення пені в сумі
1185грн. та про стягнення 5820грн, оскільки
вона не надала письмового доказу про
сплату нею останньої суми.

Згідно положень ст.309 ЦПК України
зазначене дає апеляційному суду
підстави для скасування оскаржуваного
рішення з ухваленням у справі нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Так як згідно положень ч.3 ст.22 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживач при зверненні до суду за
захистом своїх прав звільнений від
сплати судового збору, а його позовні
вимоги частково задовольняються, то у
даному випадку за правилами ч.3 ст.88 ЦПК
України сума судового збору має бути
стягнута з відповідача в дохід держави.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 305ч.2, 307ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317,
209, 218 ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду від
13 жовтня 2014р. у даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Розірвати договір СК-110 від 05.12.2013р,
укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у зв'язку
з його невиконанням з вини ОСОБА_4

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
6000грн, отримані нею в якості завдатку, і
додатково стягнути суму - 6000грн, що
відповідає розміру завдатку, а всього
стягнути 12000грн.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її
позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення
5820грн. за договором СК-110 від 05.12.2013р, а
також у задоволенні вимог про
стягнення пені.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на
користь держави в загальній сумі
365грн.40коп ( 243грн.60коп у зв'язку з
розглядом позовної заяви в суді першої
інстанції і 121грн.80коп у зв'язку з
розглядом апеляційної скарги в суді
апеляційної інстанції).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :