Справа №295/989/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника Філії Житомирського РУ
ПАТ КБ «ПриватБанк» Гарбара М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4

до ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - ПАТ КБ
«ПриватБанк» в особі філії
Житомирського РУ,

про визнання договору дарування від
01.06.2006 р. недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із
вказаною позовною заявою, в якій
зазначають, що між ними та відповідачем
у справі 01.06.2006 р. був укладений договір
дарування квартири АДРЕСА_1.

Вказаний правочин був укладений з
метою уникнення звернення стягнення на
майно по заборгованості, яка виникла
перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», та
не мав на меті створення юридичних
наслідків, а тому вважають його
фіктивним у порядку ст. 234 ЦК України.

Уповноважений представник позивача у
судовому засіданні, яке відбулось
09.12.2014 р., заявлені вимоги своїх
довірителів підтримав з викладених у
позові підстав та просив їх
задовольнити повністю.

Представник банку Гарбар М.В. не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала та
просила застосувати до спору строки
позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
і дослідивши наявні письмові докази,
суд приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи із
наступних підстав.

Встановлено, що 01.06.2006 р. між ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір
дарування квартири АДРЕСА_1.

Позивачі зазначили, що вказаний
правочин укладений з метою уникнення
звернення стягнення на майно по
заборгованості, яка виникла у них перед
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», та не мав
на меті створення юридичних наслідків.

Позивачі так і продовжують проживати у
спірній квартирі, сплачувати
комунальні послуги за неї, оригінали
правовстановлюючих документів також
знаходяться у них.

Згідно із узагальненням ВСУ «Практика
розгляду судами цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
24.11.2008 р. згідно зі ст. 234 ЦК фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, що
зумовлювалися цим правочином.

Розглядаючи цивільні справи про
визнання правочинів недійсними за
такою підставою, суди в цілому
правильно враховували, що фіктивний
правочин не відповідає загальним
підставам дійсності правочинів,
зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК, оскільки не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, зумовлених ним. У
фіктивних правочинах внутрішня воля
сторін не відповідає зовнішньому її
прояву, тобто сторони, укладаючи
його, знають заздалегідь, що він не
буде виконаний.

Такий правочин завжди укладається
умисно. При розгляді справ судді мають
враховувати, що ознака фіктивності
повинна бути властива діям обох сторін
правочину. Якщо одна сторона діяла
лише про людське око, а інша -
намагалася досягти правового
результату, то такий правочин не
визнається фіктивним.

… за матеріальним законом визнання
недійсним фіктивного договору
пов'язане з наміром сторін створити
правові наслідки правочину.

Отже, можна дійти висновку, що
фіктивний правочин - це правочин, який
укладається умисно, не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
зумовлених ним; внутрішня воля сторін
не відповідає зовнішньому її прояву,
тобто сторони, укладаючи його, знають
заздалегідь, що він не буде виконаний.

Враховуючи, що спірний правочин
укладений сторонами умисно з метою
унеможливлення у подальшому
відповідальності перед кредиторами
шляхом звернення стягнення на
квартиру, не був спрямований на реальне
настання правових наслідків
пов'язаних із його виконанням, сторони,
укладаючи його, знали заздалегідь, що
він не буде виконаний, то суд вважає, що
між сторонами 01.06.2006 р. укладений саме
фіктивний правочин.

Разом з тим, позивачами пропущений
встановлений законодавством строк для
звернення до суду.

Судом відхиляються твердження
позивачів про те, що період, з якого
починається облікування цього строку
пов'язаний із тим, коли вони дізналися
про існування судового рішення у
справі №295/8095/13-ц від 16.12.2013 р., за яким на
квартиру АДРЕСА_1, суд звернув
стягнення на користь ПАТ «Приватбанк»
у зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 умов
кредитного договору, оскільки як
зазначили самі позивачі укладаючи
договір дарування 01.06.2006 р. вони діяли
умисно та цілеспрямовано, а тому знали,
що спірний правочин є фіктивним і
створений без настання наслідків для
сторін.

Отже, і порушення їх прав виникло саме
01.06.2006 р., а не після ухвалення судом
рішення у справі №295/8095/13-ц від 16.12.2013 р.

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку, що хоча між
сторонами і укладений фіктивний
правочин, разом з тим позивачами
пропущений строк для звернення до суду
за захистом своїх порушених прав.

Керуючись ст.ст. 154, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
застосовані ухвалою Богунського
районного суду м. Житомира від 03.03.2014 р.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 (десяти) днів із дня його
проголошення.

Суддя
В.О.
Корицька