справа № 462/5059/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Залізничний районний
суд м. Львова у складі:

головуючого - судді
Колодяжного С.Ю.

при секретарі
Обертас Н.М.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Семенів Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» про стягнення
страхового відшкодування,

встановив:

ОСОБА_3 24.07.2014 року через свого
представника звернувся в суд з позовом
про стягнення із НАСК «Оранта»
страхового відшкодування в розмірі
7858,45 грн. і 1200 грн. пені. Свої позовні
вимоги мотивує тим, що 04.07.2013 року на
вул. Драгана, 4 в м. Львові сталася ДТП за
участю автомобіля «Mitsubishi Lancer»,
номерний знак НОМЕР_1, під його
керуванням, та автомобіля «Ford Focus»,
номерний знак НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_4, який є винним у вчиненні даної
ДТП. Оскільки цивільно-правову
відповідальність водія автомобіля «Ford
Focus» було застраховано в НАСК «Оранта»,
він, звернувся до відповідача із заявою
про виплату йому страхового
відшкодування, однак, такого він не
отримав, що й стало причиною звернення
до суду з даним позовом. Зазначив, що
згідно висновку від 26.07.2014 року
вартість виконаних робіт та матеріалів
відновлюваного ремонту автомобіля
«Mitsubishi Lancer» складає 7860 грн. Крім цього,
оскільки відповідачем не виплачено
страхове відшкодування і на час
подання позову, просить стягнути 1200
грн. пені, а також судові втрати - 2000 грн.
витрат на оплату за надання юридичних
послуг адвоката і 243,60 грн. судового
збору.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, покликаючись
на мотиви такого, уточнив позовні
вимоги, просить на підставі п. 36.5 ст.36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» стягнути з
відповідача пеню в розмірі 919,34 грн.,
згідно ч.2 ст.625 ЦК України штраф - 3%
річних у розмірі 184,73 грн. та судові
витрати.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов визнала частково, не
заперечила щодо сплати НАСК «ОРАНТА»
пені та штрафу у вказаних позивачем
розмірах, однак заперечила проти вимог
ОСОБА_3 в частині стягнення 2000 грн.
витрат на оплату за надання юридичних
послуг адвоката, оскільки розмір таких,
на її думку, повинен обмежуватися
розміром, передбаченим Законом України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах».

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, вивчивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.07.2013 року на вул.
Драгана, 4 в м. Львові з вини водія
автомобіля «Ford Focus», номерний знак
НОМЕР_2, ОСОБА_4 сталася ДТП за участю
автомобіля «Mitsubishi Lancer», номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, який
користувався таким на підставі
довіреності від 21.02.2013 року власника
ОСОБА_6 (а.с.4).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (частина друга статті 1166 ЦК
України) відповідач звільняється від
обов'язку відшкодувати шкоду (у тому
числі і моральну шкоду), якщо доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК,
пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
Потерпілий подає докази, що
підтверджують факт завдання шкоди за
участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа,
яка здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого.

Між тим, із матеріалів справи
вбачається, що 18.03.2013 року між НАСК
«Оранта» та ОСОБА_7 було укладено
договір добровільного страхування
транспортного засобу №АВ 4075427, згідно
умов якого цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_7 застрахована
на підставі Поліса № АЕ/1269792 у НАСК
«Оранта» на період з 22.02.2013 року до
21.02.2014 року (а.с.7).

Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору. Договір страхування
укладається в письмовій формі. Договір
страхування може укладатись шляхом
видачі страховиком страхувальникові
страхового свідоцтва (поліса,
сертифіката).

Зі змісту п.3 ч.1 ст.988 ЦК України
випливає, що страховик зобов'язаний у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату у строк,
встановлений договором.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
страхування" страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів в Україні здійснюється
обов'язково.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" передбачено, що
здійснення страхових виплат
проводиться страховиком згідно з
договором страхування на підставі
заяви страхувальника і страхового
акта, який складається страховиком або
уповноваженою особою, у формі, що
визначається страховиком.

Закон України "Про обов"язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

У відповідності до ст.6 цього Закону
страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Згідно ст.5 Закону об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу .

Статтею 9 цього ж Закону встановлено, що
страхова сума - це грошова сума, у межах
якої страховик зобов'язаний здійснити
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування.

Відповідно до ст. 22 Закону, при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.1 ст. 36 Закону України "Про
обов"язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що страховик,
керуючись нормами цього Закону,
приймає вмотивоване рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентованої виплати) або про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Зі змісту п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про
обов"язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" убачається, що страховик
протягом 15 днів з дня узгодження ним
розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у ст. 36 цього
Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніше як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентованої виплати) та виплатити
його.

Із матеріалів справи вбачається, що
04.07.2013 року ОСОБА_7 звернувся до НАСК
«Оранта» із заявою про страхове
відшкодування (а.с. 9зв.-10).

Згідно розрахунку страхового
відшкодування від 18.09.2013 року і
страхового акту №ОЦВ-13-8637/1 від 05.11.2013
року сума страхового відшкодування
складає 7858,45 грн. (а.с.6зв.).

Як встановлено в судовому засіданні
вказана сума коштів була виплачена
позивачу лише 16.07.2014 року НАСК «Оранта»,
проти чого не заперечили у суді
представники сторін.

Разом з тим, згідно ст.36.5 закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Зі змісту викладеного випливає, що
передбачена п. 36.5 ст. 36 Закону України
"Про обов"язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" вимагати сплати пені за
прострочення виплати страхового
відшкодування має право саме особа, яка
має право на отримання такого
відшкодування, а не страхувальник.

Таким чином, з НАСК «Оранта» на користь
ОСОБА_3 слід стягнути пеню у розмірі 919,34
грн. за 286 днів прострочення виплати
страхового відшкодування у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення. Дана сума
підтверджується розрахунком
заборгованості, наведеним в заяві про
уточнення суми позовних вимог від
01.10.2014 року, з яким суд погоджується.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У Постанові Верховного Суду України
від 06 червня 2012 року, прийнятій за
результатами перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 листопада 2011 року у справі
про стягнення пені, інфляційних втрат
та трьох процентів річних зазначено, що
грошовим зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана сплатити гроші на
користь другої сторони (кредитора), а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
зобов'язання страховика НАСК «Оранта»
щодо виплати ОСОБА_3 страхового
відшкодування є грошовим
зобов'язанням, за невиконання якого
можуть застосовуватись наслідки,
передбачені нормою ч.2 ст. 625 ЦК України.

Отже, з НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3
слід також стягнути 3 % річних за 286 днів
прострочення зобов'язання, що складає
184,73 грн.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до
переконання, що позовні вимоги ОСОБА_3,
з врахування заяви про уточнення вимог
від 01.10.2014 року, про стягнення з НАСК
«Оранта» 919,34 грн. пені та штрафу - 3%
річних у розмірі 184,73 грн. є підставними,
грунтуються на законі, відтак такі слід
задовольнити.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать,
зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно ст.84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 1 Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах»
передбачено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

З матеріалів справи, а саме акту
прийому-здачі наданих послуг від 30.09.2014
року за договором про надання правової
допомоги № 11/с від 21.03.2014 року та
наданого представником позивача
розрахунку витрат вбачається, що
загальна вартість наданих виконавцем
(ОСОБА_1) послуг замовнику (ОСОБА_3.)
становить 2000 грн. (а.с.30).

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Тому на користь
позивача підлягає стягненню з
відповідача сплачена сума судового
збору - 243,60 грн. і витрати на правову
допомогу, розмір яких - 2000 грн.
документально підтверджено і такий
відповідає вимогам закону Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209-215 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» на користь
ОСОБА_3 919 (дев'ятсот дев'ятнадцять)
гривень 34 копійки пені та штраф у
розмірі 184 (сто вісімдесят чотири)
гривні 73 копійки, а всього - 1104 (одну
тисячу сто чотири) гривні 07 копійок.

Стягнути з Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» на користь
ОСОБА_3 2243 (дві тисячі двісті сорок три)
гривні 60 копійок судових витрат, з яких
2000 (дві тисячі) гривень витрат,
пов'язаних з оплатою правової допомоги
адвоката, та 243 (двісті сорок три) гривні
60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя:
Колодяжний С.Ю.