АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/5003/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2341/К/14
суддя: Ан О.В.
Категорія - 49 (І) Суддя-доповідач -
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко
В.О.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_4

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7 про
розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона перебуває у шлюбі з
відповідачем, який зареєстровано в
Саксаганському відділі РАЦСу м.
Кривого Рогу 10 жовтня 1981 року. У зв'язку
з різними поглядами на сімейне життя та
ведення спільного господарства,
сторони з жовтня 2007 року припинили між
собою шлюбні стосунки. 18 грудня 2013 року
позивач змінила прізвище та ім'я з
ОСОБА_3 на ОСОБА_3.

22 січня 2014 року уточнивши свої позовні
вимоги, просила суд розірвати шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який було
зареєстровано 10.10.1981 року
Саксаганським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану за
актовим записом №990.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2014
року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права, неправильне і неповне
дослідження доказів, ставить питання
про надання сторонам часу для
примирення, просить скасувати рішення
суду та шлюб між сторонами не
розривати. Відповідач перебуває з
позивачем у шлюбі більше тридцяти
років, тому вважає, що стосунки між ними
може бути ще налагоджено і для
розірвання шлюбу немає підстав. Суд, в
порушення вимог законодавства, не
надав сторонам часу на примирення, чим
позбавив відповідача можливості
налагодити стосунки з дружиною.
Висновок суду, що наявність спору між
сторонами про розподіл майна свідчить
про відсутність можливостей для
примирення є помилковим.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, яка підтримала доводи
апеляційної скарги і просила її
задовольнити, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2010 року
між сторонами зареєстровано шлюб
Саксаганським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області,
актовий запис № 990, про що видано
свідоцтво Серії НОМЕР_1 (а.с. 3, 34).

18 грудня 2013 року позивач змінила
прізвище та ім'я з ОСОБА_3 на ОСОБА_3.
(а.с.47, 48)

Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей
не мають. З жовтня 2007 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 припинили шлюбні стосунки та
проживають окремо.

Ухвалюючи рішення про розірвання
шлюбу, суд першої інстанції, з
дотриманням норм ст.ст. 213,214 ЦПК
України, з'ясував фактичні взаємини
подружжя, мотиви та причини розлучення
та прийшов до висновку, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
сім'ї стали неможливими.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
особисту свободу і може мати наслідки,
встановлені законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 111,112 СК
України суд вживає заходів щодо
примирення подружжя, якщо це не буде
суперечити моральним засадам
суспільства. З'ясовує фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу, бере до
уваги наявність малолітньої дитини,
дитини - інваліда та інші обставини
життя подружжя. Суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.10 постанови Пленуму Верховного
Суду України №11, від 21.12.2007р. "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", роз'яснено,
що проголошена Конституцією України
охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на ту обставину, що суд не надав
часу для примирення сторін, не
спростовують висновок суду про те, що
збереження сім'ї неможливе, оскільки
сторонами за час находження даної
справи в провадженні суду першої
інстанції - більше одного року, жодних
спроб до примирення не здійснено. Під
час апеляційного розгляду справи
ОСОБА_3 до суду з заявою про відмову від
позову про розірвання шлюбу не
зверталась.

Крім того, під час розгляду справи
судом першої інстанції, позивач та її
представник категорично наполягали на
розірванні шлюбу, оскільки ОСОБА_3 не
бажає підтримувати з відповідачем
шлюбні стосунки і вважає, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечить її інтересам.

Зважаючи на те, що сторони не
підтримують шлюбні стосунки, довгий
час проживають окремо, спільного
господарства не ведуть, позивач
заперечує проти можливості
відновлення таких стосунків з
відповідачем та звернулась до суду із
позовом про розірвання шлюбу,
враховуючи, що примушення дружини до
збереження шлюбу є порушенням її права
на особисту свободу, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги та розірвав шлюб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що стосунки між подружжям може бути
ще налагоджено, враховуючи термін
перебування їх у шлюбу, і для
розірвання шлюбу немає підстав, не
можуть бути взяті колегією суддів до
уваги, так як вони висновків суду не
спростовують і суперечать обставинам
справи.

Інші доводи представника відповідача,
викладені в апеляційній скарзі, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
вони фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці та спростовуються
вищевикладеним.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: