АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/7897/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальова А. Б. Доповідач - Макаров
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М.,
Тамакулової В.О.

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 22 липня 2014 року
про відмову у відкритті провадження по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сучасні технології
та сервіс», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медіа-М», Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агенство масових комунікацій» про
відшкодування збитків та визнання
договору зберігання майна недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом ОСОБА_3, ТОВ «Сучасні
технології та сервіс», ТОВ «Медіа-М»,
ТОВ «Агенство масових комунікацій» про
відшкодування збитків та визнання
договору зберігання майна недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 22 липня
2014 року відмовлено у відкритті
провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
вказану ухвалу суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обгрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження
місцевий суд виходив з того, що згідно
зазначених у позові обставин спір між
позивачем та відповідачами виник із
господарського договору від 01
листопада 2012 року про оренду
нежитлового приміщення та від 18 лютого
2013 року про реконструкцію з добудовою,
що були укладені між позивачем, як
фізичною особою - підприємцем та ТОВ
«Сучасні технології та сервіс», в особі
генерального директора ОСОБА_3, який
під час укладення договору діяв як
посадова особа товариства, а не фізична
особа, а також із господарських
договорів, які були укладені: 04 вересня
2012 року між позивачем, як фізичною
особою - підприємцем та ТОВ «Агентство
масових комунікацій» про поставку, 22
листопада 2012 року між позивачем, як
фізичною особою - підприємцем, та ТОВ
«Агентство масових комунікацій» про
зберігання майна, тобто спір між
сторонами виник з господарських
правовідносин та має господарський
характер. А отже спір щодо зазначених
господарських договорів не є предметом
розгляду справи в порядку цивільного
судочинства України, і повинний
розглядатися в порядку господарського
судочинства.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, а відповідно до вимог ст. 15
ЦПК України, суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизначених або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що на
стадії відкриття провадження суддя не
з'сувавши питання про склад осіб, які
беруть участь у справі, а саме правовий
статус ОСОБА_2, фізичної особи ОСОБА_3 та
не вирішуючи питання підсудності спору
за позовом про відшкодування шкоди
(щодо звернення позивача в суд за
місцем завдання такої шкоди (п.6 ст. 110
ЦПК України) передчасно, у порушення
вимог ст. 130 ЦПК України, прийшов до
висновку про відмову у відкритті
провадження.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦПК
України не допускається об'днання в
одне провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно із позовної заяви ОСОБА_2, як
фізична особа, просив визнати договір
(а.с. 6) зберігання майна №б/н,
укладеного між ним та ТОВ «Агенство
масових комунікацій» від 22 листопада
2012 року недійсним.

Проте з тексту самого договору видно,
що він був укладений між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та ТОВ
«Агенство масових комунікацій», а саме
між суб'єктами підприємницької
діяльності, у зв'язку з чим суду
належало визначитися, які із завлених у
позові ОСОБА_2 вимог підлягають
розгляду у порядку цивільного
судочинства, а які підлягають закриттю
у зв'язку з непідсудністю суду
загальної юрисдикції.

Вищенаведене залишилося поза увагою
судді, а тому оскаржувана ухвала не
може залишатися в силі і підлягає
скасуванню, на підставі ч.1 п.3 ст. 312 ЦПК
України з передачею питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 312 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 22 липня 2014 року
скасувати і передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набуває
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.О. Макаров

Судді Л.М. Болтунова

В.О. Тамакулова