АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Клочко І.В. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Болотов Є.В., Поліщук Н.В.
за участю: відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку №8 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 25 червня 2014
року в справі за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку №8 (далі - ОСББ № 8) до ОСОБА_3
про стягнення витрат на утримання
будинку та за житлово-комунальні
в с т а н о в и л а :
У вересні 2013 року ОСББ № 8 звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
витрат на утримання будинку та за
житлово-комунальні послуги. Мотивуючи
свої вимоги тим, що житловий будинок по
АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ОСББ №8,
який забезпечує надання власникам
квартир житлово-комунальних послуг з
централізованого опалення,
централізованого постачання холодної,
гарячої води, водовідведення,
утримання будинку та прибудинкової
території. Відповідач є членом ОСББ №8
та проживає в квартирі № 132 у
вищевказаному будинку, проте з січня 2004
року по квітень 2013 року не в повному
обсязі сплачує за житлово-комунальні
послуги, допустивши заборгованість у
сумі 4 705,58 гривень, яку і просили
стягнути з відповідача, а також
інфляційні витрати - 3 456,89 гривень, та 3%
річних - 845,45 гривень.
Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 25 червня 2014 року позовні
вимоги ОСББ № 8 було задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку № 8
заборгованість за житлово-комунальні
послуги в розмірі 2 427,12 гривень та
судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду
позивачем було подано апеляційну
скаргу. Де ставилось питання про
скасування рішення суду в частині
відмови у задоволенні позову та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову у повному обсязі.
Вказуючи при цьому, що судом першої
інстанції були порушені норми
матеріального та процесуального права.

У поданій скарзі крім іншого,
вказували, що судом не враховані
положення ст.22 ЗУ «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку», відповідно до якого позивач
правомірно здійснював нарахування за
фактично спожиті послуги відповідачу,
який поселив у свою квартиру ще одну
особу, тому при наявності загально
будинкових засобів обліку теплової
енергії та води розподіл витрат на них
здійснюється пропорційно кількості
проживаючих осіб.

Крім цього, матеріали справи містять
відповідні докази, які свідчать про
нарахування позивачу виконавцями
послуг (зокрема, ПАТ «АК
«Київводоканалом») інфляційної
складової суми, що нараховується у разі
порушення строків оплати отриманих
послуг. Оскільки, відповідно до Статуту
ОСББ-8, кошти для розрахунків із
виконавцями послуг складаються із
платежів членів ОСББ та власників
квартир, а ОСОБА_3 не сплачував
своєчасно платежі, тому на думку
апелянта, суд неправомірно відмовив у
задоволенні позову в частині стягнення
інфляційної складової заборгованості.

Представник апелянта будучи
повідомленим про розгляд справи у
судове засідання не з'явилася, до його
початку подала заяву за якою не
заперечувала проти розгляду справи за
її відсутності.

Колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у відсутність
апелянта в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Відповідач не визнав подану апеляційну
скаргу.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, вислухавши пояснення осіб
що з'явилися, вивчивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає що вона підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції при
розгляді справи було встановлено, що
ОСББ №8 є балансоутримувачем і
здійснює утримання та обслуговування
будинку, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується Статутом
ОСББ, відповідно до якого метою
діяльності ОСББ №8 є забезпечення
належного утримання будинку та
прибудинкової території, забезпечення
мешканців будинку комунальними та
іншими послугами, забезпечення
виконання власниками квартир, жилих і
нежилих приміщень будинку вимог Правил
користування приміщеннями житлових
будинків та прибудинковими
територіями.

Задовольняючи частково
заявлені позовні вимоги суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до п.5 ч. З ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.
Тобто, особа стає споживачем
житлово-комунальних послуг за умови,
якщо фактично користується (чи має
намір користуватися) цими послугами.
Обов'язок оплачувати
житлово-комунальні послуги виникає у
споживача з моменту користування цими
послугами. Проживаючи в квартирі
відповідач, хоча і не був власником,
однак користувався наданими
послугами, тому суд вважав доведеними
обставини, що саме він є споживачем
житлово-комунальних послуг.

І періодично сплачуючи плату за
житлово - комунальні послуги, допустив
заборгованість в період з грудня 2003 по
серпень 2012 року, сума якої підлягала до
стягнення з урахуванням витрат на
гаряче та холодне водопостачання та
водовідведення, а також витрати по
сплаті споживчого газу, що
нараховувались ОСББ №8 на одну
зареєстровану особу.

Відмовляючи у задоволенні
вимог щодо стягнення з відповідача сум
інфляційних витрат та 3% річних, суд
першої інстанції виходив з того, що ст.
625 ЦК України, передбачено, що боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи те, що між ОСББ №8 та
ОСОБА_3 не був укладений договір про
надання житлово-комунальних послуг,
суд вважав, відсутніми підстави для
нарахування інфляційних витрат та
трьох відсотків річних від суми
заборгованості.

Звертаючись до суду з
апеляційною скаргою, апелянт
вказувала, що сума 2427, 12 гривень,
визначена судом як заборгованість,
повністю не узгоджується з заявленими
ними вимогами та розрахунками, які були
надані при зверненні до суду. Судом
безпідставно не взято до уваги
розрахунки, які містити в собі
розрахунок і відносно особи, яка хоча і
не була зареєстрована в квартирі
відповідача, однак періодично з ним
мешкала, що підтверджувалося
складеними актами.

Колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують. Так як позиція суду щодо
нарахування заборгованості лише
відносно одного відповідача( як особи
яка зареєстрована та проживає у
квартирі) узгоджується із вимогами
діючого законодавства, а саме Законом
України «Про житлово -комунальні
послуги» та ЖК.

У той же час згідно ч.3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Як вбачається із тексту
постановленого судового рішення, судом
першої інстанції було прийнято рішення
щодо відмови відповідачу у задоволенні
заяви про застосування строку позовної
давності, виходячи з того, що
відповідачем періодично сплачувались
кошти за житлово - комунальні послуги в
більшому розмірі ніж місячний платіж
та визнання наявності боргу ОСОБА_3

Проте погодитися з такими
висновками суду не можна, так як вони не
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно матеріалів справи, до
постановлення рішення по суті,
представником відповідача було подано
заяву про застосування строків
позовної давності, так як позивачем
пред'явлені вимоги щодо стягнення
заборгованості починаючи з грудня 2003
року.

Враховуючи те, що положеннями
ст. 267 ЦК України, законодавчо визначені
підстави та порядок застосування
строків позовної давності який є
вичерпним і відповідачем при розгляді
справи цей порядок було дотримано,
висновки суду щодо відмови є такими що
не ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

У зв'язку з чим, колегія суддів,
вважає за можливе вийти за межі доводів
апеляційної скарги, а відтак,
застосувати строки позовної давності
до існуючих правовідносин, у зв'язку з
чим, період нарахування заборгованості
рахувати з квітня 2010 року по квітень 2013
року. У відповідності до розрахунку
вбачається, що за вказаний вище період
часу позивачем було нараховано до
сплати 9338,24 гривни, в той час, як
відповідачем сплачено - 7515, 77 гривень.
Різниця в сумі 1822, 47 гривень, і
підлягає стягненню з відповідача як
сума заборгованості.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що постановлене
судове рішення підлягає скасуванню в
частині визначення суми
заборгованості з постановленням
нового, за правилами ст. 309 ЦПК України,
за яким визначена судом сума
заборгованості підлягає зменшенню до
1822, 47 гривень.

У іншій частині рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку №8 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 25 червня 2014 року скасувати та
постановити нове за яким:

Зменшити суму стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги з ОСОБА_3 до 1 822 (однієї тисячі
вісімсот двадцяти двох) гривен 47коп.

У іншій частині постановлене судове
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. Може бути
оскаржена в касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: