Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Ступак
О.В.,

Парінової І.К.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Великобудищанська сільська рада
Гадяцького району Полтавської області,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 11 червня 2014
року та рішення апеляційного суду
Полтавської області від 10 липня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне
товариство (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит») звернулось до суду з указаним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що 28 листопада 2007 року, між ним та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ МКЛГ-10-07, згідно із умовами якого
остання отримала кредит в сумі 136 336 грн
на строк до 27 листопада 2022 року, зі
сплатою 16,5 відсотків за користування
кредитом.

28 листопада 2007 року у забезпечення
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між банком та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки № МЗГ-10-07,
предметом якого є нежитлове приміщення
«магазин-кафе», загальною площею 112,9 кв.
м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та
житловий будинок загальною площею 56,1
кв.м з господарськими будівлями, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх обов'язків

по кредитному договору у останньої
виникла заборгованість у розмірі 151 973
грн 22 коп.

Посилаючись на умови договору іпотеки
та неналежне виконання умов кредитного
договору, позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
визнання права власності на нього і на
підставі ст. 40 ЗУ «Про іпотеку»
виселити всіх мешканців з житлового
будинку, який є предметом договору
іпотеки.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від

11 червня 2014 року позов задоволено
частково.

У рахунок погашення 151 973 грн 22 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 28 листопада 2007 року ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» передано та
визнано право власності на предмет
іпотеки, а саме на: будинок літ. «А-1»
загальною площею 56,1 кв. м, житловою
площею 10,1 кв. м, з господарськими
будівлями: сарай літ. «Б» площею 63,3 кв.
м, вбиральню

літ. «Г» площею 1,8 кв. м, огорожею № 1, за
адресою: АДРЕСА_2, розташований на
земельній ділянці, належній ОСОБА_3 на
підставі Державного акта

серії ПЛ № 183819, виданого
Великобудищанською сільською радою

8 квітня 2005 року та зареєстрованого в
Книзі записів державних актів

на право власності за № 05.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 10 липня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині відмови в
задоволенні позову про звернення
стягнення на нежитлове приміщення та
виселення, ухвалено нове рішення про
задоволення позову в цій частині.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
від 28 листопада 2007 року

в рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 за договором про

надання невідновлюваної кредитної
лінії від 28 листопада 2007 року

№ МКЛГ-10-07 у розмірі 151 973 грн 22 коп.
шляхом визнання права власності ПАТ
«Банк «Фінанси і кредит» на нежитлове
приміщення «магазин-кафе» загальною
площею 112,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1,
розташоване

на земельній ділянці, належній ОСОБА_3
на підставі Державного акта

серії ПЛ № 183820, виданого
Великобудищанською сільської радою 8
квітня 2005 року та зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
власності за № 06, на підставі
оцінки незалежного суб'єкта оціночної
діяльності на момент державної
реєстрації права власності.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6
з будинку АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог банка відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги

ОСОБА_3 виходив з того, що позивач
правомірно звернувся з вимогою про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання на нього права
власності та, що на нежитлове
приміщення «магазин-кафе» не може бути
звернуто стягнення, оскільки в п. 2
іпотечного договору передбачено
передання в іпотеку лише житлового
будинку, а також відмовив у виселенні
мешканців житлового будинку, на яке
звернув стягнення, у зв'язку з
передчасністю пред'явлення позивачем
цієї вимоги.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про звернення стягнення шляхом набуття
права власності на предмет іпотеки та
виселення, дійшов висновку про
ухвалення в цій частині нового рішення
про задоволення позовних вимог,
оскільки предметом іпотеки були:
нежитлове приміщення «магазин-кафе» №
51 та житловий будинок № 51-а, власником
яких була ОСОБА_3, а також вказав, що
банк має право задовольнити свої
вимоги за кредитним договором шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, визнання права власності на
предмет іпотечного договору та
виселення, як це передбачено
відповідними нормами Закону України
«Про іпотеку», положеннями іпотечного
договору, Цивільного Кодексу України
та Житловим Кодексом Української РСР.

Однак висновки судів першої та
апеляційної інстанції не відповідають
вимогам матеріального закону та
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи.

Судами встановлено, що 28 листопада 2007
року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір

№ МКЛГ-10-07, згідно умов якого остання
отримала кредит в сумі

136 336 грн на строк до 27 листопада 2022 року,
зі сплатою 16,5 відсотків

за користування кредитом, розмір яких
був змінений додатковою угодою

від 29 серпня 2008 року на 22,72 відсотка
річних.

В забезпечення виконання зобов'язання
по кредитному договору

№ МКЛГ-10-07 від 28 листопада 2007 року, між
Банком та ОСОБА_3 було укладено договір
іпотеки № МЗГ-10-07 від 28 листопада 2007
року, предметом якого було: нежитлове
приміщення «магазин-кафе», загальною
площею 112,9 кв. м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що розташований на
земельній ділянці, належній ОСОБА_3, та
житловий будинок загальною площею 56,1
кв. м. з господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2, розташований на земельній
ділянці, належній ОСОБА_3

1 жовтня 2013 року Банк надіслав ОСОБА_3
вимогу про усунення порушення умов
договору в порядку ст. 35 Закону України
«Про іпотеку», яку ОСОБА_3 отримала 4
жовтня 2013 року.

Станом на 16 грудня 2013 року у ОСОБА_3
утворилася заборгованість в розмірі 151
973 грн 22 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому Законом України
«Про іпотеку».

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливості виконання ним
грошового зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» та п. 7.4.3 договору іпотеки у
разі невиконання або неналежного
виконання основного зобов'язання,
іпотекодержатель має право
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, відповідно до ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Згідно з пунктом 42 Постанови Пленуму
ВСУ України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року за № 5 резолютивна частини рішення
суду в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати вимогам як статті 39
Закону України

«Про іпотеку», так і положенням пункту 4
частини першої статті 215 ЦПК України.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Виходячи з положень частини другої
статті 16 ЦК України, частини третьої
статті 33, статті 36, частини першої
статті 37 Закону України «Про іпотеку»
не виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання забезпечених іпотекою
зобов'язань за рішенням суду, оскільки
цими нормами передбачено задоволення
вимог іпотекодержателя шляхом набуття
права власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо такий спосіб
передбачено іпотечним договором.

Так, згідно п. 1 Договору іпотеки
сторони домовились, що «Предметом
іпотеки» є: нежитлове приміщення
«магазин-кафе» № 51, загальною площею
112,9 кв. м, та житловий будинок № 51-а
загальною площею 56,1 кв. м з
господарськими будівлями, що
знаходяться за вказаною адресою.

Пунктом 10.3. договору іпотеки від 28
листопада 2007 року

№ МЗГ-10-07 визначено, що
іпотекодержатель за своїм вибором
звертає стягнення на предмет іпотеки в
один із перерахованих у цьому пункті
способів, у тому числі (п.10.3.1.) шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання забезпечених іпотекою
зобов'язань у порядку, установленому
статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Задовольняючи позовні вимоги, суди не
звернули увагу на те, що у

п. 3 цього договору сторони узгодили
вартість предмету іпотеки, яка
становить 170 420 грн (а.с. 11).

Крім цього, із вимоги Банку про
усунення порушення умов договору від 1
жовтня 2013 року № 5.04/848 вбачається, що
станом на 27 вересня

2013 року заборгованість за кредитним
договором у ОСОБА_3 складала 231 743 грн 07
коп. (а.с. 29).

Із наданого суду рекомендованого
повідомлення про особисте вручення
вищевказаної вимоги ОСОБА_3 не
вбачається, що остання його отримала,
оскільки підпис ОСОБА_3 на ньому
відсутній (а.с. 29 зворот).

Крім цього, суди не звернули уваги на
те, що заочним

рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 29 грудня

2011 року зі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 солідарно
стягнуто на

користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»
заборгованість за кредитним договором
від 28 листопада 2007 року № МКЛГ-10-07 в
сумі

114 529 грн 70 коп. (а.с. 71-72).

Суди також не звернули уваги на те, що
на підставі вказаного заочного рішення
та виконавчого листа № 2-1115 від 29 грудня
2011 року було відкрито виконавче
провадження державним виконавцем ВДВС
Гадяцького РУЮ та винесено акт опису та
арешту нежитлової будівлі
«магазин-кафе»

№ 51, загальною площею 112,9 кв. м, та
житлового будинку

№ 51-а, загальною площею 56,1 кв. м, з
господарськими будівлями, що
знаходяться за вказаною адресою, у
рахунок погашення 114 529 грн 70 коп.
кредитної заборгованості (а.с. 81-82).

Вирішуючи спір в частині виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 з будинку
№ 51-а, апеляційним судом не було взято
до уваги, що Банком була направлена
ОСОБА_3 вимога від 1 жовтня 2013 року №
5.04/848 про звільнення нежитлової будівлі
№ 51 та виселення з житлового будинку №
51-а, розташованих за спірною адресою,
проте в рекомендованому повідомленні
про отримання цієї вимоги підпис

ОСОБА_3 відсутній (а.с. 30 зворот).

Також матеріали справи не містять
доказів того, що вимоги

ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про
звільнення нежитлової будівлі № 51 та
виселення з житлового будинку № 51-а
направлялись ОСОБА_4,

ОСОБА_7, ОСОБА_6

На зазначені обставини суди уваги не
звернули, не спростували доводи ОСОБА_3
щодо вартості предмету іпотеки,
співмірності розміру кредитної
заборгованості та подвійного
стягнення заборгованості за кредитним
договором, неотримання вимог банку про
усунення порушення та звільнення
будинку усіма мешканцями. Суди також не
звернули увагу на те, що відкрито
виконавче провадження за іншим
рішенням суду. Таким чином не
встановили фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Крім цього, з матеріалів справи не
вбачається, що судами ураховувалась
вартість земельних ділянок, на яких
розташовані спірні будівлі за

№ № 51, 51-а по АДРЕСА_1, що є предметом
іпотечного договору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 11 червня 2014
року та рішення апеляційного суду
Полтавської області від 10 липня 2014 року
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: В.М.
Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак С.П.
Штелик