Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1616/1875/2012
Провадження № 2/553/1168/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.12.2014 рокум. Полтава

Ленінський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого
судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі
- Бутенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, в
якому вказує, що 20.08.2009 року за усним
договором передав позичальнику ОСОБА_2
у власність автобус "ЗІЛ", залишок боргу
згідно розписки складав 25000,00 грн., що
підтверджується розпискою, згідно з
якою ОСОБА_2 зобов'язався повернути
кошт и до 20.10.2009 року, проте на час
звернення до суду з даним позовом не
повернув.

Просить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на його користь борг за
договором позики в сумі 25000 грн., з
урахуванням індексу інфляції в сумі
4492,43 грн. та 3 % річних за час прострочки
спати боргу в сумі 2083,39 грн., витрати на
правову допомогу в сумі 3000 грн. та
судовий збір 315,76 грн.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3
позовні вимог підтримали, просили
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала, посилаючись на
невірний спосіб захисту позивачем
своїх інтересів, оскільки фактично між
сторонами по справі мали місце
відносини з купівлі-продажу
транспортного засобу, за придбання
якого не в повному обсязі розрахувався
ОСОБА_2, доказів снування правовідносин
позики не встановлено. Просила в
задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не
з'явився, надавши заяву з проханням
проводити розгляд справи без його
участі.

Суд, заслухавши пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 20.08.2009
ОСОБА_2 написав розписку, в якій вказав,
що придбав у ОСОБА_1 автобус "ЗІЛ" в
розстрочку, залишок боргу становить 25000
грн., який він зобов'язується повернути
в строк до 20.10.2009 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та порядку, що
встановлені договором.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтвердив той факт, що мав у
власності автобус "ЗІЛ",

який продав ОСОБА_2 в 2009 році, право
власності на вказаний транспортний
засіб в органах ДАІ було
перереєстроване на ім'я останнього.
Оскільки ОСОБА_2 не зміг розрахуватись
з ним в повному обсязі, залишок
несплачених коштів за придбання
автомобіля склав 25000 грн., ОСОБА_2
власноруч написав розписку, в якій
зобов'язався повернути борг в строк до
120.10.2009 року.

Вказані обставини підтвердила в
судовому засіданні представник
відповідача адвокат ОСОБА_4, пояснивши,
що її довіритель ОСОБА_2 дійсно в
повному обсязі не розрахувався за
автобус, придбаний у ОСОБА_1, винен йому
кошти в сумі 25000 грн., які не повернув до
цього часу. Наполягала на тому, що
правовідносин позики між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не існувало.

Позивач не заперечував той факт,
що не передавав в борг ОСОБА_2 кошти в
сумі 25000 грн.

Враховуючи викладене, суд
приходить до переконливого висновку
про доведеність того факту, що ОСОБА_1
не позичав ОСОБА_2 кошти в сумі 25000 грн.,
а відтак між ними не існувало
правовідносин, що пов'язані з договором
позики.

З огляду а вищенаведене, суд вважає, що
позивачем обраний невірний спосіб
захисту порушених прав та приходить до
переконливого висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення з відповідача на його
користь коштів в сумі 25000 грн. як боргу
за договором позики.

Відповідно, такими, що не підлягають
задоволенню, суд визнає також і позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача індексу інфляції та 3 %
річних за час прострочки сплати боргу.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК
України, ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
розгляді справи, але не були присутні
при проголошенні рішення - в 10-денний
строк з дня отримання його копії.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Є. В. Парахіна