Провадження №2/761/6208/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді
Пономаренко Н.В.

при секретарі Клим
Т.О.

з участю представників:

позивача ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів, суд,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просив стягнути з відповідача на
свою користь завдаток в сумі 40400,00 грн.,
сплачений позивачем відповідачу
згідно попередньо укладеного договору
«між покупцем та продавцем», згідно
якого сторони по справі зобов»ячались
з»явитись до нотаріуса та підписати
договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 до
25.09.2012 року. Оскільки відповідач
порушив вимоги договору, відмовившись
продавати квартиру, тому він
зобов»язаний, на думку позивача,
сплатити позивачу отримані грошові
кошти. Крім того, стягненню підлягають
і судові витрати в розмірі судового
збору 529,00 грн. та витрати за надання
юридичної допомоги в розмірі 12500,00 грн.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі з
викладених у ньому підстав, просив його
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував в повному обсязі,
надав їх в письмовому вигляді,
посилаючись на те, що попередній
договір не укладений в належній
нотаріально-завіреній формі, відсутнє
погодження згідно ч.3 ст.65 ЦК України
дружини відповідача про надання згоди
на продаж нерухомого майна, що
перебуває в спільній сумісній
власності подружжя, а також наполягав
на тому, що саме з вини позивача ОСОБА_3,
як покупця, не відбулось укладання
договору купівлі-продажу квартири
через брак коштів у останнього.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши та
оцінивши письмові докази по справі у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено і не
заперечувалось сторонами, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 9.08.2012 підписали письмовий
договір згідно якого сторони
зобов»язались з»явитись до нотаріуса
та підписати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 до 25.09.2012 року.
Вартість квартири була визначена
договором в сумі 872640 (вісімсот сімдесят
дві тисячі сорок) гривень, що становило
на момент підписання Договору 108000 (сто
вісім тисяч) доларів США. В день
підписання договору, згідно п. 3. 2
Договору позивач (покупець) передав
відповідачу (продавцю) 40400 грн., що на
той момент складало 5000 доларів США (а.с.
5).

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору
сторони зобов'язались у майбутньому, в
строк до 25.09.2012 з»явитись до нотаріуса
та підписати договір купівлі-продажу.

Згідно вимог ст. 635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Законом може бути
встановлено обмеження щодо строку
(терміну), в який має бути укладений
основний договір на підставі
попереднього договору. Істотні умови
основного договору, що не встановлені
попереднім договором, погоджуються у
порядку, встановленому сторонами у
попередньому договорі, якщо такий
порядок не встановлений актами
цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення. Договір про наміри
(протокол про наміри тощо), якщо в ньому
немає волевиявлення сторін щодо
надання йому сили попереднього
договору, не вважається попереднім
договором.

Разом із тим, згідно ч. 1 ст. 657 ЦК
України договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню,
крім договорів купівлі-продажу майна,
що перебуває в податковій заставі.

Однак, вищевказаний договір від 9.08.2012, в
порушення вимог ст.635 ЦК України не
засвідчений нотаріально, також не було
отримано в порядку ч.3 ст.65 СК України
згоди дружини продавця (відповідача)
на відчуження нерухомого майна, а тому
в даному випадку зазначений договір не
відповідає вищевказаним нормам
чинного законодавства.

Правові наслідки порушення або
припинення зобов'язання, забезпеченого
завдатком передбачені вимогами ст. 571
ЦК України: якщо порушення зобов'язання
сталося з вини боржника, завдаток
залишається у кредитора. Якщо
порушення зобов'язання сталося з вини
кредитора, він зобов'язаний повернути
боржникові завдаток та додатково
сплатити суму у розмірі завдатку або
його вартості. Сторона, винна у
порушенні зобов'язання, має
відшкодувати другій стороні збитки в
сумі, на яку вони перевищують розмір
(вартість) завдатку, якщо інше не
встановлено договором. У разі
припинення зобов'язання до початку
його виконання або внаслідок
неможливості його виконання завдаток
підлягає поверненню.

Вимогами ч. 1 ст. 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов»язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно з ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. А частини друга вказаної
норми передбачає, що якщо не буде
встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Якщо порушення зобов'язання сталося з
вини боржника, завдаток залишається у
кредитора. Якщо порушення зобов'язання
сталося з вини кредитора, він
зобов'язаний повернути боржникові
завдаток та додатково сплатити суму у
розмірі завдатку або його вартості (ч. 1
ст. 571 ЦК України).

За змістом названих норм завдаток є
доказом існування зобов'язання,
виконує платіжну функцію та є способом
забезпечення виконання зобов'язання.

Із положень ст. ст. 546, 548 ЦК України
убачається, що завдатком може бути
забезпечене лише дійсне зобов'язання,
яке випливає із договору, укладеного
сторонами.

Натомість, договір купівлі-продажу,
який би за своєю формою та змістом
відповідав зазначеним вище вимогам
закону, між сторонами у справі укладено
не було, тому передана позивачем
відповідачу грошова сума в розмірі 40400
гривень не є завдатком в розумінні ст.570
ЦК України і не підлягає поверненню
позивачу на підставі ст. 571 ЦК України, в
даному випадку вказана сума являється
авансом, однак позовні вимоги про
повернення саме авансу з цих підстав, -
позивачем заявлені не були, а суд
відповідно до правил ст.11 ЦПК України
не може вийти за межі заявлених вимог.

Крім того, відповідно до статті 14 ЦК
України цивільні обов'язки виконуються
у межах, встановлених договором або
актом цивільного законодавства. Особа
не може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно п.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє
всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Вимоги ст.137 ЦПК України вказують на те,
що у випадках, коли щодо отримання
доказів у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, є складнощі, суд
за їх клопотанням зобов»язний
витребувати такі докази. Клопотання
про витребування доказів має бути
подано до або під час попереднього
судового засідання, а якщо попереднє
судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті із дорученням
відомостей про неможливість отримання
таких доказів особисто стороною або
іншою особою, яка бере участь у справі.

Разом із тим, стороною позивача не
заявлялось ніяких клопотань про
витребування доказів на підтвердження
невиконання саме відповідачем по
справі - ОСОБА_4, як продавцем, умов
договору, не надано жодного належного і
допустимого доказу, і представники
сторін не змогли повідомити суду
ніякої інформації щодо
конкретно-визначеної дати до 25.09.2012
року для укладання і підписання
сторонами договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, також не доведено, що
саме відповідач не з»явився до
нотаріуса та саме він ухилявся від
підписання договору купівлі-продажу, а
також відсутні докази того, що позивач
звертався до відповідача взагалі з
вимогою повернення вказаних грошових
коштів, або з вимогою укладання
договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно положень ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
ЦПК України) сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які були посилання як на
підставу своїх вимог, підтверджених
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, а також
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд прийшов до
висновку про відмову у позові.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України у
зв»язку із відмовою у задоволенні
позовних вимог, судові витрати на
користь позивача не присуджуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
14, 546, 570, 571, 635, 657 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
57-60, 62, 64, 132, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів - відмовити.

Рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду м. Києва
через Шевченківський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :