У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом першого
заступника прокурора Шевченківського
району м. Києва інтересах ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Банк «Таврика» (далі - ПАТ «Банк
«Таврика») про стягнення коштів за
касаційною скаргою заступника
прокурора м. Києва на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 9 жовтня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року перший заступник
прокурора Шевченківського району м.
Києва звернувся до суду із указаним
позовом в інтересах ОСОБА_4, у якому
просив стягнути з ПАТ «Банк «Таврика»
на користь ОСОБА_4 заборгованість в
розмірі 22 749 дол. США, моральну шкоду в
розмірі 5 тис. дол. США та вирішити
питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначав, що 21
серпня 2012 року між ними було укладено
договір банківського строкового
вкладу «Пенсійний», за яким ОСОБА_4 вніс
19 827,00 дол. США з процентною ставкою
10,3 % річних із строком повернення
до 22 серпня 2013 року. 2 липня
2012 року між ПАТ «Банк «Таврика» та
ОСОБА_4 було укладено договір
банківського строкового вкладу
«Пенсійний», за умовами якого останній
вніс 800 дол. США з процентною ставкою 10 %
річних зі строком повернення до 3 липня
2013 року; договір банківського
строкового вкладу «Пенсійний»,
відповідно до якого ним було
перераховано на строковий рахунок
відповідача 25 тис. грн із процентною
ставкою 22 % річних зі строком
повернення до 3 липня 2013 року. 3 травня
2012 року між сторонами було укладено
договір банківського строкового
вкладу «Тавриці-21№Т212424», відповідно до
якого ним було перераховано на
строковий рахунок відповідача 34 тис.
грн із процентною ставкою 21,5 % річних та
зі строком до 5 травня 2013 року. 6 березня
2012 року між сторонами було укладено
договір банківського строкового
вкладу № ТВ303, відповідно до якого ним
було перераховано на строковий рахунок
відповідача 100 тис. грн зі строком
повернення до 2 вересня 2012 року. У
зв'язку із віднесенням АТ «БАНК
«ТАВРИКА» до категорії
неплатоспроможних з 21 грудня
2012 року по 20 березня 2013 року в АТ «БАНК
«ТАВРИКА» здійснювалася тимчасова
адміністрація. Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 було
повернуто 200 тис. грн, однак залишилася
неповернута заборгованість по
указаним договорам в іноземній валюті
з нарахованими відсотками в сумі 880 дол.
США та 21 869,18 дол. США відповідно. У
зв'язку із невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань, у нього виникли
проблеми зі здоров'ям, а тому просив
стягнути моральну шкоду в сумі 5 тис.
дол. США.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 9
жовтня 2014 року, у задоволенні позову
першого заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва
інтересах ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора м. Києва, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов першого
заступника прокурора Шевченківського
району м. Києва інтересах ОСОБА_4
задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, на підставі
належним чином оцінених доказів,
поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),
дійшов правильного висновку про те, що
позов не підлягає задоволенню,
керуючись при цьому нормами
ст. ст. 46, 52 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
м. Києва відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 9 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник