Справа № 163/3234/14-ц
Провадження № 2/163/442/14
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Любомль
22 грудня 2014 року
Любомльський районний суд Волинської
області в складі:

головуючого -судді Мосієвича І.В.,

при секретарі Костюк Р.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м.Любомль цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Любомльської
міської ради про визнання права
власності на частку нерухомого майна в
порядку набувальної давності,-

встановив:

У суд з позовною заявою звернулася
ОСОБА_1 в якій просить ухвалити рішення,
яким визнати за нею право власності в
порядку набувальної давності на 20/100
частки житлового будинку, котрий
знаходиться по АДРЕСА_1 вартістю 10243,60
грн., який за життя належав ОСОБА_2.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є
власником 48 /100 частки житлового
будинку. 20/100 частини будинку належали
рідній сестрі її батька - ОСОБА_2, яка
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла. На день
відкриття спадщини спадкоємців за
законом не було, тому що тітка була
одинокою, а позивачка, відповідно
чинного законодавства на той час, не
входила в коло спадкоємців за законом.
З часу її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року
позивачка добросовісно заволоділа
цією частиною будинку та продовжує
відкрито та безперервно володіти,
сплачує податки за земельну ділянку на
якій розташований будинок та
відповідні страхові платежі за
будинок. Любомльська міська рада не
зверталася до суду з позовом про
визнання спадщини у розмірі 20/100
частини будинку після смерті ОСОБА_2
відумерлою. А тому, позивачка вважає, що
вона на законних підставах набула
право власності на 20/100 частки
житлового будинку в порядку
набувальної давності, бо добросовісно
заволоділа чужим нерухомим майном і
продовжує безперервно і відкрито ним
володіти понад 10 років.

Позивачка у позовній заяві вказала, що
просить позов розглядати без її участі,
вимоги позову підтримує повністю.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, проте від
останнього надійшла заява про розгляд
справи у його відсутності, позов ОСОБА_1
визнають повністю.

Таким чином, судом прийнято рішення про
розгляд справи у відсутності сторін на
підставі наявних доказів у справі, без
фіксування процесу технічними
засобами, що не суперечить та
відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає,
що рішення у справі можливо
постановити при проведені
попереднього судового засідання.

Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку ст.174 цього ж Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Матеріалами справи встановлено.

Згідно актового запису № 37 від 03.08.1974
року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в
м. Любомль Волинської області.

Відповідно свідоцтва про право на
власність по закону від 30.07.1983 року
ОСОБА_1 успадкувала 32/100 майна, яке
знаходиться у АДРЕСА_1, після смерті
ОСОБА_3

Згідно договору купівлі- продажу від
06.06.1984 року ОСОБА_1 купила 16/100 частину
будинку з надвірними будівлями, що
належала ОСОБА_4. по АДРЕСА_1

Відповідно реєстраційного посвідчення
Волинського бюро технічної
інвентаризації 16/100 будинку в АДРЕСА_1
зареєстровано на праві особистої
власності на підставі договору купівлі
-продажу за ОСОБА_1 за реєстровим
номером 818 від 31.07.1984 року.

Згідно реєстраційного посвідчення
Волинського бюро технічної
інвентаризації 32/100 будинку в АДРЕСА_1
зареєстровано на праві особистої
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом за ОСОБА_1
за реєстровим номером 318 від 23.08.1982 року.

З свідоцтва про право власності на
будівлю від 10.08.1951 року, вбачається, що
прибудова до домоволодіння, яке
знаходиться по АДРЕСА_2 в м. Любомль
належала ОСОБА_2

Відповідно справки - характеристики
від 14.02.1983 року ОСОБА_2 належало 20/100
будинку по АДРЕСА_1

З Архівного витягу з рішення
виконавчого комітету Любомльської
міської ради від 14.10.2014 року № 1667/01.20
вбачається, що Міською радою було
вирішено переоформити право особистої
власності за ОСОБА_2 на 20/100 частини
будинку по АДРЕСА_1

Згідно довідки від 04.03.2014 року № 633
виданої виконавчим комітетом
Любомльської міської ради житловий
будинок по АДРЕСА_2 в м. Любомль по
АДРЕСА_1 в м. Любомль та житловий
будинок по АДРЕСА_1 одне і теж саме
будинковолодіння.

Відповідно довідки від 05.08.2013 року № 1802
виданої Любомльською міською радрю
ОСОБА_1 була зареєстрована в АДРЕСА_1 з
17.10.1959 по 11.09.1961, з 27.07.1962 по 28.11.1965 з 18.11.1988
по даний час.

З повідомлення від 11.07.2014 року
виконавчого комітету Любомльської
міської ради вбачається, що міська рада
з вимогами про визнання спадщини після
смерті ОСОБА_2 відумерлою, яка
знаходилась за адресою АДРЕСА_1, до суду
не звертались.

З повідомлення від 12.08.2013 року № 8534/2013
року - вих.. вбачається, що судове
рішення по цивільній справі про
визнання права власності на прибудову
до будинку в м. Любомльсь по АДРЕСА_2 на
ОСОБА_2 в архіві Любомльського
районного суду не збереглося.

Із витягу із Спадкого реєстру № 38405463
від 18.09.2014 року вбачається, що
інформація щодо спадкової справи та
виданої на її підставі свідоцтва про
право на спадщину щодо ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно зведеного оціночного акту
на домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Любомль
від 07.06.1982 року користувачами
вищевказаного домоволодіння були: 48/100
частини ОСОБА_5, 32/10 частини ОСОБА_6, 20/100
частини ОСОБА_2.

Згідно технічного паспорта на об'єкт
нерухомого майна інвентаризаційна
вартість домоволодіння АДРЕСА_1
становить 51219 грн.

З платіжних повідомлень серії УУА
035322, серії УСА 071626 вбачається, що
позивачка у 1992 році та 1993 роки
сплачувала земельний податок за
земельну ділянку по АДРЕСА_1

З страхових свідоцтв вбачається, що
ОСОБА_1 здійснювала страхові платежі за
будинок АДРЕСА_1

Відповідно інформації від 22.12.2014
року з державного реєстру речових прав
на нерухоме майно, яке знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 відомості відсутні.

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 22.12.2014 року, яке
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
відомості відсутні.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право
власності припиняється у разі
припинення юридичної особи чи смерті
власника.

Як вказує пленум ВССУ з розгляду
цивільних та кримінальних справ у п. 13
постанови "Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав", можливість
пред'явлення до суду позову про
визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК України, а
також частини четвертої статті 344 ЦК
України, згідно з якими захист
цивільних прав здійснюється судом
шляхом визнання права. У зв'язку з цим
особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності. Відповідачем за позовом про
визнання права власності за
набувальною давністю є попередній
власник майна або його правонаступник.
У разі якщо попередній власник
нерухомого майна не був і не міг бути
відомим давнісному володільцю, то
відповідачем є орган, уповноважений
управляти майном відповідної
територіальної громади.

Відповідно п. 9, 10 вищевказаної
Постанови, при вирішенні спорів,
пов'язаних із набуттям права власності
за набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке: володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;
володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна; володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. У разі втрати не
із своєї волі майна його давнісним
володільцем та повернення цього майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування набувальна давність не
переривається (частина третя статті 344
ЦК). Не переривається набувальна
давність, якщо особа, яка заявляє про
давність володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Набувальна
давність визначається як засіб
закріплення майна за суб'єктами, що ним
володіють, у випадках, коли вони не
мають можливості через певні обставини
підтвердити підстави виникнення прав,
а також в інших ситуаціях. Право
власності за набувальною давністю може
бути набутим як на безхазяйні речі, так
і на майно, яке належить за правом
власності іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК
України, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено ЦК.

Згідно п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються на випадки, коли володіння
майном почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом, фактично
позивачка почала володіти майном з
18.11.1988 року.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України,
право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Оскільки позивачка з 18.11.1998 року
володіє даним майном утримує його і по
даний час продовжує відкрито
безперервно користуватися і володіти
даним нерухомим майном, при цьому жодна
особа не заявляє вимог щодо повернення
вказаного нерухомого майна, отже
визнання відповідачем пред'явленого
позову не суперечить закону і не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, і тому є всі підстави для
визнання за позивачкою права приватної
власності за набувальною давністю і
позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 130, 174 ЦПК України, на
підставі ст. ст. 328, 344 ЦК України, суд, -

вирішив :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку порядку набувальної давності
на 20/100 частки житлового будинку, який
розташований що у місті Любомль по
АДРЕСА_1 Волинської області вартістю
10243 (десять тисяч двісті сорок три)
гривні 60 копійок, що за життя належала
ОСОБА_2, зокрема, 20/100 житлового будинку
загальню площею 22 кв.м., житловою площею
12,8 кв.м. коридор 1-1, кухню 1-2, кімнату 1-3,
що у відповідності до даних технічного
паспорта на об'єкт нерухомого майна.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
уразі якщо рішення було постановлено
без участі осіб, які його оскаржують,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Головуючий: суддя
І.В.МОСІЄВИЧ