РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Апаллонової Ю.В., при секретарі Франчук
Г.В., за участю : позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу, в якому зазначив
наступне.

16.07.1993 року між ним та відповідачем,
було укладено шлюб, зареєстрований
відділом РАЦС міськвиконкому
м.Запоріжжя, актовий запис № 977 . Від
шлюбу сторони дітей не мають. У
останній час відносини між ним та
відповідачем значно погіршилися, вони
перестали розуміти один одного,
дружина почала звинувачувати його в
тому, що він ніколи не робив. З 10.10.2014
року сторони мешкають окремо, тому що
відповідач заборонила йому
користуватися квартирою НОМЕР_1, в якій
вони проживали спільно майже десять
років. Посилаючись на ті обставини, що
сторони втратили один до одного
почуття, спільне життя з відповідачем
не склалося, просив суд розірвати шлюб.

Позивач у судовому засідання підтримав
викладене в позовній заяві, наполягав
на позовних вимогах, просив суд
задовольнити їх в повному обсязі.
Зазначав, що дійсно сім'я припинила
своє існування остаточно і він
впевнений, що відновлення сімейних
стосунків є неможливим.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, надав суду заява про розгляд
справи за його відсутності, не
заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача також
зазначила, що відповідач намагалася
зберегти родину, однак на теперішній
час прийшла до висновку, що збереження
сім'ї є неможливим, а відтак просить суд
задовольнити позов.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, надавши їм оцінку
у сукупності з дослідженими
матеріалами справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
з наступних підстав.

Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного
кодексу, сімейні відносини регулюються
на засадах справедливості та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7
Європейської конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року
(Конвенцію ратифіковано Законом
№475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з
подружжя у відносинах між собою і в
їхніх відносинах зі своїми дітьми
користується рівними правами та
обов'язками цивільного характеру, що
виникають зі вступу у шлюб, перебування
в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного
кодексу України шлюб гарантується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування до шлюбу не допускається.

За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК
України, шлюб припиняється внаслідок
його розірвання за позовом одного із
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України,
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлено одним із подружжя.

Частиною другою ст. 112 СК України
встановлено, що суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного із них, інтересам їх
дітей.

Судом встановлено, що 16.07.1993 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, було укладено шлюб,
зареєстрований відділом РАЦС
міськвиконкому м.Запоріжжя, актовий
запис № 977 . Від шлюбу сторони дітей не
мають.

ОСОБА_1 заявлено позов про розірвання
шлюбу через те, що спільне життя між
подружжям стало суперечити його
інтересам, а також інших обставин, що
роблять неможливим їхнє подальше
спільне проживання.

Судом встановлено, що спільне
господарство сторони не ведуть,
сімейних відносин не підтримують.
Примирення та збереження сім'ї
неможливе. У провадженні суду
перебуває спір про поділ майна
подружжя.

З'ясувавши фактичні взаємостосунки між
сторонами і дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, а також , враховуючи
ст. 51 Конституції України та ст. 24
Сімейного Кодексу України, у якій
вказано, що шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка і примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається, а документальне
існування шлюбу між сторонами по
справі не відповідає поняттю «сім'ї»,
як соціального інституту сучасного
суспільства.

Зважаючи на принципи
рівноправності жінки і чоловіка, закон
вимагає щоб згода на одруження була
взаємною. Принцип добровільності шлюбу
є чинним не лише на стадії його
реєстрації, а і під час знаходження в
шлюбі, що зумовлює можливість
добровільного розірвання шлюбу, про що
записано в статті 16 Конвенції про
дискримінацію жінок в частині першій
підпункту "с") "однакові права і
обов'язки під час шлюбу і після його
розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при
цьому слово "сімейний" засвідчує, що
шлюб створює сім`ю, а слово "союз"
підкреслює договірну природу шлюбу,
яка зумовлює його добровільний
характер.

Ураховуючи особливий характер
сімейних відносин та їх об'єктивну
недоступність для оточуючих та з
врахуванням норм ст. 112 СК УК України,
суд дійшов висновку, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечить їх інтересам,
інтересам суспільства, у зв'язку з чим,
шлюб між ними повинен бути розірваний.

За змістом ст. 15 Закону України "Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану" той з подружжя, який бажає
відновити своє дошлюбне прізвище,
повинен заявити про це в органі
державної реєстрації актів цивільного
стану під час державної реєстрації
розірвання шлюбу. Про державну
реєстрацію розірвання шлюбу в
паспортах або паспортних документах
осіб робиться відмітка про розірвання
шлюбу із зазначенням прізвища, імені та
по батькові особи, з якою розірвано
шлюб, та місця і дати державної
реєстрації розірвання шлюбу. Відмітка
про розірвання шлюбу за рішенням суду
робиться в паспортах або паспортних
документах осіб, шлюб між якими
розірвано, у разі їх звернення до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану.

Позивач не заявляв вимог про стягнення
судового збору, тому на підставі ст. 11
ЦПК України, суд залишає витрати по
сплаті судового збору за позивачем.

Керуючись ст. 104, ч. 3 ст. 105, 110, 112,113,115 СК
України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212, 214,
215,235 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання
шлюбу, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
зареєстрований 16.07.1993 року відділом
РАЦС міськвиконкому м.Запоріжжя,
актовий запис № 977.

Рішення суду є документом, що
підтверджує факт розірвання шлюбу
судом після набрання ним законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до апеляційного суду
Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Відповідно до ст.115 СК України рішення
суду про розірвання шлюбу після
набрання ним законної сили надіслати
до органу державної реєстрації актів
цивільного стану за місцем ухвалення
рішення для внесення відомостей до
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян та проставлення
відмітки в актовому записі про шлюб.

Суддя:
Ю.В.Апаллонова