АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Мазурик О.Ф.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Родовід Банк",
поданою через представника Лисого
Максима Станіславовича та апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Родовід Банк"
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Родовід Банк" про визнання окремих
пунктів кредитного договору та
додаткової угоди недійсними,

в с т а н о в и л а :

Справа № 2603/5199/12 Апеляційне
провадження № 22-ц-796/13609/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Бабко В.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.у травні 2012 року
ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому, з
урахуванням уточнень, просило стягнути
з останнього заборгованість за
кредитним договором в розмірі 1 024,74
доларів США та 27 770, 85 грн., яка
складається з простроченої
заборгованості за кредитом - 1 019,25
доларів США, простроченої
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 5,49 доларів США,
простроченої заборгованості за платою
по кредиту - 18 893,55 грн., пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом - 685, 48 грн., пені за
несвоєчасне погашення процентів - 7,95
грн., пені за несвоєчасне погашення
плати по кредиту - 3 742,41 грн., трьох
відсотків річних від суми
простроченого кредиту - 93,48 грн., трьох
відсотків річних від суми прострочених
процентів - 174,74 грн., трьох відсотків
річних від суми простроченої плати по
кредиту - 2 661,82 грн., сума інфляційних
втрат від суми простроченої плати за
кредитом - 2 661,82 грн., посилаючись на
порушення відповідачем умов
кредитного договору.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ
«Родовід Банк», у якому просив визнати
недійсним пункти 3.9; 7.3 кредитного
договору від 20.08.2007 року та визнати
недійсною додаткову угоду від 05.11.2008
року про збільшення процентної ставки,
посилаючись на те, що зазначені пункти
договору суперечать Закону України
«Про захист прав споживачів», а
додаткова угода була підписана під
тиском з боку банку. Такі неправомірні
дії з боку банку призвели до погіршення
його матеріального становища та
отримання надлишкових сум прибутку
банком.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 01.10.2014 року
первісний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Родовід Банк» заборгованість у
розмірі 1 024,74 доларів США та 21 454, 75 грн. В
іншій частині позовних вимог -
відмовлено. У зустрічному позові
відмовлено. Вирішено питання щодо
стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ПАТ «Родовід Банк» через представника
подало апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду в
частині відмови у задоволенні позову
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, вважає, що
судом безпідставно відмовлено у
стягненні інфляційних витрат по сумі
простроченої заборгованості за платою
за обслуговування кредиту та трьох
відсотків річних. Крім того, вважає, що
підстави для зменшення розміру пені
відсутні.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, банк
не надав остаточного розрахунку
заборгованості, чим порушив вимоги
суду. Суд не взяв до уваги, що кредит
надавався для придбання автомобіля,
який купувався у гривнях, а не у доларах
США, а тому іноземна валюта виступала
при кредитуванні не в якості засобу
платежу, а як засіб обміну її на
національну валюту. Суд також не
перевірив наявність підстав для
підвищення банком відсоткової ставки.

У судовому засіданні представник ПАТ
«Родовід Банк» Серебряннікова В.В.
підтримала апеляційну скаргу
товариства, а апеляційну скаргу ОСОБА_2
просила відхилити.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_6 підтримали свою
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, апеляційну скаргу ПАТ
«Родовід Банк» просили відхилити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
20.08.2007 року між ВАТ «Родовід Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 77.1/АК-553072, за
умовами якого останньому була відкрита
відновлювальна кредитна лінія на суму
23 200 дол. США зі сплатою 9% річних,
строком до 20.08.2014 року для придбання
автомобіля «Suzuki Grand Vitara».

05.11.2008 року між сторонами укладена
додаткова угода до кредитного
договору, за умовами якої процентна
ставка за користування кредитними
коштами збільшена до 11% річних та
викладено ст. 7 «Особливі умови»
кредитного договору в новій редакції.

Пунктом 3.9. кредитного договору
передбачено, що за порушення строків
повернення кредитів чи сплати
процентів чи плати за проведення
розрахунків, позичальник
зобов'язується, сплачувати банку за
кожний день прострочення пеню у
розмірі подвійної процентної ставки,
встановленої у п. 1.5 цього договору, від
суми простроченого платежу.

ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним
договором повністю не виконав, в
зв'язку з чим станом на 26.09.2014 року має
прострочену заборгованість по кредиту
у розмірі 1 019,25 доларів США, прострочену
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 5,49 доларів США,
прострочену заборгованості за платою
по кредиту - 18 893,55 грн.

Наявність заборгованості у розмірі 1 024,
74 доларів США ОСОБА_2 визнав у судовому
засіданні.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що при укладанні кредитного
договору сторони узгодили між собою
всі істотні умови договору, в тому
числі, порядок та вид валюти виконання
зобов'язань, що не суперечить чинному
законодавству.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим у справі обставинам та
нормам матеріального і процесуального
права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», у
редакції яка була чинною на час
укладення договору у договорі про
надання споживчого кредиту може
зазначатися, що відсоткова ставка за
кредитом може змінюватися залежно від
зміни облікової ставки Національного
банку України або в інших випадках. Про
зміну відсоткової ставки за споживчим
кредитом споживач повідомляється
кредитодавцем письмово протягом семи
календарних днів з дати її зміни. Без
такого повідомлення будь-яка зміна
відсоткової ставки є недійсною.

У п. п. 7.1. 7.2. кредитного договору
сторони передбачили, що у разі зміни
облікової ставки НБУ, кредитної
політики в Україні, економічної
ситуації та кон'юнктури ринку, банк має
право змінити умови цього договору. У
разі згоди позичальника на зміни умов
цього договору, оформлюється додаткова
угода (правочин) до цього договору, яку
підписують обидві сторони. Додатково
угода (правочин) складається у двох
примірниках по одному примірнику
кожній стороні.

28.10.2008 року банк повідомив позичальника
про збільшення процентної ставки на 2 %
та 05.11.2008 року сторони уклали додаткову
угоду до кредитного договору, згідно з
якою розмір процентної ставки за
користування кредитними коштами
збільшено до 11% річних.

Оскільки право на збільшення
відсоткової ставки за кредитом було
передбачено законодавством, яке діяло
на час такого підвищення та ОСОБА_2
надав згоду на таке підвищення, суд
першої інстанції дійшов правильних
висновків про відсутність підстав для
задоволення зустрічного позову.

Доводи апелянта про те, що за
автомобіль, який він придбав за
кредитні кошти він розраховувався у
гривнях не змінює правову природу
кредитного договору, відповідно до
якого кредит надано у розмірі 23 200
доларів США, а не у національній валюті.

Задовольняючи частково первісний
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що банк виконав взяті на себе
зобов'язання, а відповідач в свою чергу
порушив умови договору. Відмовляючи у
задоволенні вимог про стягнення
інфляційних витрат суд першої
інстанції виходив з того, що кредит
надано не в національній валюті.
Зменшуючи розмір пені, суд виходив з
положень закону щодо скороченого
строку позовної давності та висновків,
викладених з цього питання в ухвалі
суду касаційної інстанції. Вирішуючи
питання про стягнення 3 % річних за час
прострочення виконання зобов`язань по
договору суд виходив з того, що ч. 2 ст. 625
ЦК України застосовується до
правовідносин, які виникли після
закінчення строку дії договору, тобто
після 21.08.2014 року.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим у справі обставинам та
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України,
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) цього
виконання, та воно підлягає виконанню у
цей строк (термін)

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Наявність заборгованості як щодо
погашення кредиту у розмірі 1 019,25
доларів США, так і щодо сплати
процентів за користування кредитом у
розмірі 5,49 доларів США та плати за
проведення розрахунків відповідно до
п. 1.5.1 кредитного договору у розмірі 18
893,55 грн. підтверджується розрахунком
заборгованості та випискою з особового
рахунку позичальника. Правильність
такого розрахунку ОСОБА_2 не
спростовано, а тому висновки суду
першої інстанції в частині стягнення
зазначених сум колегія суддів вважає
правильними.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
стягнення пені поза межами річного
строку позовної давності суд першої
інстанції правильно виходив з приписів
ст. ст. 253, ч. 2 ст. 258, 261, 267 ЦК України та ч.
4 ст. 338 ЦПК України, відповідно до якої
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов`язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи, та доводи апеляційної
скарги таких висновків суду не
спростовують.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов`язання у вигляді
інфляційних нарахувань виступає
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів.

Відповідно до п. 1.5.1 кредитного
договору щомісячна плата за проведення
розрахунків зі списання та
зарахування коштів за позичковим
рахунком та рахунком для нарахування
процентів (в подальшому «плата за
проведення розрахунків»)
встановлюється в розмірі 0,2 % від суми
наданого кредиту.

Оскільки кредит надано відповідно до п.
1.2.1 договору у іноземній валюті, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що захист майнового
інтересу банку від знецінення, наданих
у кредит коштів, у тому числі і плати за
користування кредитом у вигляді
процентів та плати за проведення
розрахунків, яка за договором
визначається від суми кредиту, який є
доларовим, полягає у можливості
стягнення коштів відповідно до вимог
ст. 533 ЦК України у гривневому
еквіваленті на день платежу.

Суд першої інстанції також правильно
застосував положення ч. 2 ст. 625 ЦК
України щодо стягнення 3 % річних від
простроченої суми після закінчення
строку кредитного договору.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він після
ухвалення рішення продовжує
сплачувати кошти в рахунок погашення
кредитної заборгованості не впливають
на висновки суду, оскільки апеляційним
судом перевіряється правильність
висновків суду на час ухвалення
рішення та врахування сплачених коштів
можливе на стадії виконання судового
рішення.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційних
скаргах.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 01 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді