Справа № 274/4535/14-ц
Провадження № 2/0274/1631/14
РІШЕННЯ

Іменем України

22.12.2014
м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної
І.Ю.,

з участю секретаря судових засідань
Соломянюк Л.О.,

позивачки ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом у якому просить
витребувати у ОСОБА_5 належні їй меблі
„Коко шанель", а саме: ліжко, вартістю 11
522 грн., тумба/прикрав., вартістю 1886 грн.,
т/столик з дзеркалом, вартістю 7370 грн.,
шкаф 4-х двірн., вартістю 11 756 грн., пуф,
вартістю 545 грн., загальною вартістю із
знижкою 24 270 (двадцять чотири тисячі
двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що
вона на протязі тривалого часу
проживала з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2.
20.05.2013 року за її кошти та кошти матері
нею були придбані меблі, які доставлені
за адресою: АДРЕСА_3.

На початку січня 2014 року вона переїхала
проживати до своєї матері за адресою:
АДРЕСА_1

Невдовзі після цього вона звернулася
до відповідача з вимогою повернути
належні їй на праві власності меблі.
Однак він ніяким чином не відреагував
на її вимоги. 4.07.2014 року вона
звернулася з заявою до Бердичівського
МВ УМВС в Житомирській області про
притягнення ОСОБА_5 до кримінальної
відповідальності.

Як на правову підставу у позові ОСОБА_2
посилається на положення статті 41
Конституції України, статей 317, 321
частини першої, 387 Цивільного кодексу
України.

Позивачка у судовому засіданні позов
підтримала у повному обсязі. Допитана у
якості свідка пояснила, що з 05
листопада 2010 року по 03 червня 2014 року
вона проживала з ОСОБА_5 В січні 2014 року
вона переїхала проживати до своєї
матері, після цього вони знову з
відповідачем стали проживати разом. У
2013 році вона у ТЦ „Глобал" за власні
кошти купувала меблі, які були
доставлені за адресою: АДРЕСА_2. Після
того як вони остаточно розійшлася з
ОСОБА_5 у червні 2014 року, вона вимагала
повернення її меблів, однак ОСОБА_5 їй
погрожував. Вона тричі намагалася
забрати речі, однак він її речі, в тому
числі і меблі не віддавав. Вона
зверталася в міліцію. У неї ключа від
будинку останнім часом не було. Той
будинок належить на праві власності
матері відповідача, однак там проживав
відповідач.

Представник позивача позов підтримав
та пояснив, що оскільки позивачка не
вивозила своїх меблів з будинку
відповідача, вони там мають
знаходитися, а тому дані меблі слід
витребувати з незаконного володіння
відповідача.

Відповідач позов не визнав. Допитаний у
якості свідка пояснив, що у грудні 2012
року він познайомився з позивачкою. У
них були дружні стосунки, вони кілька
разів зустрічалися. У травні 2013 року
ОСОБА_2 повідомила йому, що хоче
придбати меблі. Він відвіз її у м.
Житомир, де в ТЦ „Глобал" вона купила
меблі. Через три місяці вона йому
зателефонувала та повідомила, що люди
привезуть замовлені меблі та просила
поставити їх у його будинку. Він
погодився дати дозвіл на те, щоб
поставити меблі у його будинку, але на
нетривалий час. Через тиждень після
того, в кінці серпня ОСОБА_2
зателефонувала та попросила його
зібрати меблі, щоб вона могла їх
забрати. Його товариш ОСОБА_6 зібрав
меблі. На початку вересня 2013 ОСОБА_2
зателефонувала до нього та сказала, що
їде за меблями. Так як він не був у
місті, попросив сусіда поїхати в с.
Хмелище до матері та взяти ключі від
будинку, щоб віддати меблі ОСОБА_2.
Меблі ОСОБА_2 поставила у його будинку,
оскільки як вона казала, не хоче, щоб не
знала її мати.

Представник позивача ОСОБА_4 позов не
визнав, та пояснив, що дійсно у будинок
матері відповідача за адресою: АДРЕСА_2
позивачкою на короткий термін були
завезені меблі. Однак вона їх звідти
забрала на початку вересня 2013 року.

Свідкок ОСОБА_7, який проживає по
сусідству з відповідачем пояснив, що
він інколи доглядає за будинком
матерії відповідача, він бував у
будинку і не бачив там меблів. Він на
початку вересня 2013 року на прохання
ОСОБА_5 відкривав будинок, щоб ОСОБА_2
забрала звідти меблі.

Свідок ОСОБА_8, мати відповідача
пояснила, що вона власниця будинку
АДРЕСА_2 Вона у серпні ці дала дозвіл
сину поставити у будинку меблі її
знайомої. На початку вересня 2013 року на
прохання сина вона дала ОСОБА_7 ключі
від будинку, щоб ОСОБА_2 забрали свої
меблі. У будинку ніяких меблів немає.
Там на підлозі матраси, диван та крісла.
Меблів там немає. Вона бачила лише
коробки. Востаннє ОСОБА_2 вона бачила
лише влітку 2013 року

Свідок ОСОБА_10, сусід відповідача
пояснив, що на початку вересня 2013 року
до нього зателефонував ОСОБА_7 та
сказав, що потрібно допомогти
повантажити меблі ОСОБА_2. ОСОБА_2
приїхала разом з двома хлопцями, які
повантажити коробки.

Свідок ОСОБА_6, товариш відповідача у
судовому засідання показав, що в кінці
серпня 2013 року на прохання ОСОБА_5 він
допоміг йому забрати меблі білого
кольору. Меблі були складені в коробки.

Свідок ОСОБА_11, подруга позивачки
пояснила, що вона двічі була у будинку
по АДРЕСА_2 та бачила там меблі білого
кольору, а саме ліжко, комод, шафу.
Вдруге вона була у лютому 2014 року.
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали разом десь
3-4 роки.

Свідок ОСОБА_12, мати позивачки
пояснила, що її дочка та ОСОБА_5
проживали у цивільному шлюбі до 03
червня 2014 року. У травні 2013 року вона
позичила грошові кошти ОСОБА_5 на
купівлю меблів. 12 травня 2014 року вона
була у будинку ОСОБА_5 та допомагала
дочці там прибирати. Після того всі
поїхали святкувати у кафе «Жолудь».

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_6 пояснили, що 12
травня 2014 року вони святкували день
народження ОСОБА_5 на Елінгу.

Свідок ОСОБА_13 також пояснив, що буває у
будинку, де проживає ОСОБА_5 на АДРЕСА_2
і меблів він там не бачив.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судом встановлено, що у серпні 2013 року
ОСОБА_2 у ФОП „ОСОБА_14" було придбано
меблевий гарнітур „Коко шанель", який
складається з ліжка, вартістю 11 522 грн.,
тумби, вартістю 1886 грн., столика з
дзеркалом, вартістю 7370 грн., шафи 4-х
дверною, вартістю 11 756 грн.; пуфу,
вартістю 545 грн., загальною вартістю із
знижкою 24 270 (двадцять чотири тисячі
двісті сімдесят) грн. 00 коп. з
урахуванням доставки, підйому та
складання (а.с. 5-6, 9).

Вказані меблі у серпні 2013 року були
доставлені у будинок АДРЕСА_2, у якому
проживав відповідач та який належав на
праві власності його матері. Вказану
обставину не заперечував відповідач.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316
ЦК України правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майновід особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права
власності застосовується в тому
випадку, коли власник майна фактично
позбавлений можливості володіти й
користуватися належною йому річчю,
тобто коли річ незаконно вибувала з
його володіння.

Предмет віндикаційного позову
становить вимога неволодіючого майном
власника до незаконно володіючого цим
майном невласника про повернення
індивідуально-визначеного майна з
чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є
обставини, які підтверджують
правомірність вимог позивача про
повернення йому майна з чужого
незаконного володіння (це факти, що
підтверджують право власності на
витребуване майно, вибуття його з
володіння позивача, перебування його в
натурі у відповідача та ін.).

Таким чином, вибравши вказаний спосіб
захисту, позивачка відповідно до
статей 10 та 60 ЦПК України, крім свого
права власності на речі, має довести
факт перебування меблів, як вона
просить витребувати у володінні
відповідача.

Як зазначено вище, позивачкою доведено
її право власності на меблевий
гарнітур „Коко шанель", який
складається з ліжка, вартістю 11 522 грн.,
тумби, вартістю 1886 грн., столика з
дзеркалом, вартістю 7370 грн., шафи 4-х
дверною, вартістю 11 756 грн.; пуфу,
вартістю 545 грн.

Поряд з тим, допустимих доказів
наявності в натурі на час розгляду
справи вказаних у володінні
відповідача, позивачкою суду не надано.

З показів свідків суду не вдалося
з'ясувати місця знаходження
меблів,інших допустимих доказів
місцязнаходження меблів позивачкою
суду не надано.

Доводи позивачки про те, що вона цих
меблів не забирала з будинку, а також
покази свідка ОСОБА_12 не можуть
беззаперечно свідчити про факт
наявності меблів позивачки у будинку
відповідача на даний час.

А отже відсутні правові підстави для
витребування вказаних меблів у
відповідача.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5
про витребування майна із чужого
незаконного володіння відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя - І.Ю.
Хуторна