АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/8664/14
Головуючий 1-ої інстанції - Григор'єв
Справа: № 641/4064/14-ц
Доповідач - Тичкова О.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії -
Бровченка І.О., Піддубного Р.М.

при секретарі -
Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агентство
«ВЕРУС» в особі філії товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агентство
«ВЕРУС» у Комінтернівському районі
міста Харкова, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року до суду
звернувся позивач з дійсним позовом, в
якому просив стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 30.08.2007 року в розмірі 35 643 грн. 06
коп. Також просив стягнути з
відповідачів солідарно 200 гривень та
судові витрати лише з ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позов посилався на те, що
30.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
(надалі Банк) та ОСОБА_3 було укладено
договір № б/н, за яким останній отримав
кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді
встановлено кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (надалі Договір).

Вказані зобов'язання ОСОБА_3 були
забезпечені договором поруки,
укладеним між Банком та ТОВ УФА «Верус»
в особі філії ТОВ УФА «Верус» у
Комінтернівському районі.

Банк взяті на себе зобов'язання
виконав, надав кошти ОСОБА_3, який у свою
чергу їх не повернув, у зв'язку із чим
утворилась заборгованість у розмірі 35
843 грн. 06 коп., що складається з суми
основного боргу, заборгованості по
процентам, по комісії та штрафів.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог Банку було
відмовлено у зв'язку із пропуском
строків позовної давності.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. В обґрунтування посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неналежне
дослідження судом доказів по справі та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи та обговоривши
наведені в скарзі доводи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи Банку у задоволенні його
позовних вимог, суд першої інстанції
керувався ст. ст. 257, 266, 267, 530, 1049, 1062 ЦК
України та обґрунтовано виходив з того,
що у позивача виникло право вимоги за
Кредитним договором від 30.08.2007 року з
01.10.2010 року. Оскільки Банк звернувся з
позовом лише 21.11.2013 року, порушене
відповідачем право вимагати належного
виконання зобов'язання не підлягає
захисту у зв'язку з пропуском Банком
строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої
інстанції та вбачається із матеріалів
справи, 30.08.2007 року між Банком та ОСОБА_3
було укладено Договір за № б/н, за яким
останній отримав кредит у розмірі 8 000
гривень у вигляді встановлено
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с. 7-11).

22 березня 2011 року між Банком та ТОВ «УФА
«ВЕРУС» в особі філії ТОВ «УФА «ВЕРУС»
у Комінтернівському районі м. Харкова
(надалі ТОВ) було укладено договір
поруки, за яким ТОВ поручилось за
виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за
кредитним договором № б/н від 30.08.2007
року. Розмір відповідальності
поручителя було встановлено сумою 200
гривень (а.с.6).

Відповідно до укладеного між Банком та
ОСОБА_5 Договору строк дії кредитного
ліміту співпадав зі строком дії
платіжної карти. Строком закінчення
дії карти був вересень 2010 року (а.с. 54).
При цьому сам Договір складався із
заяви кредитора, умов і правил надання
банком послуг та правил користування
платіжною карткою.

Згідно з пунктом 9.12 Умов
обслуговування Банком картки клієнта
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна зі сторін не заявить
про припинення його дії, договір
вважається пролонгованим на такий
самий строк.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою строк
дії картки вказаний на її лицевій
стороні (місяць і рік); вона діє до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування
платіжною карткою передбачено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступила письмова заява держателя
про закриття рахунку.

Згідно наданого Банком розрахунку
заборгованості ОСОБА_3 своїх
зобов'язань за кредитним договором не
виконував, платежів Банку не
здійснював, нових коштів за Договором
не отримував (а.с. 4-5). При цьому Банком
не заперечувалось, що із заявою про
припинення договірних відносин ОСОБА_3
до Банку не звертався.

В апеляційній скарзі Банк посилається
на те, що оскільки такої заяви не
надходило, то Договір було
пролонговано, і на момент розгляду
дійсної справи Договір діє до 30.08.2015
року. При цьому даних про надання
позивачем ОСОБА_3 нової кредитної карти
із новим строком дії або отримання
ОСОБА_3 коштів у Банку за Договором
після 30.08.2007 року матеріали справи не
містять.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267
ЦК України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша
статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності
збігається з моментом виникнення в
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язання
за кредитним договором, позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою строк
дії картки вказаний на лицевій стороні
карти (місяць і рік), і вона діє до
останнього календарного дня
зазначеного місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
- останнім днем місяця, указаного на
картці, виплата коштів за карткою не
здійснювалась, дія картки закінчилась
30 вересня 2010 року, а з позовом до суду
Банк звернувся лише 21 листопада 2013
року.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
Банк звернувся до суду із дійсним
позовом поза межами позовної давності
і вірно застосував наслідки,
встановлені частиною четвертою статті
267 ЦК України.

Вказаний висновок суду відповідає
правовій позиції, викладеній у
постанові Верховного Суду України від
12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14,
що відповідно до частини першої ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковою для всіх
судів України.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів доходить висновку, що рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим. Доводи апеляційної
скарги його не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314,
ст. ст. 315, 317, 319, 360-7 ЦПК України, судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: