У Х В А Л А

22 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24
вересня 2014 року у справі за позовом
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за
користування жилим приміщенням та
виселення,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Київський
національний університет імені Тараса
Шевченка (далі - КНУ ім. Т. Шевченка)
звернувся до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що починаючи з 1995
року між університетом та
Міністерством оборони України було
укладено ряд договорів про підготовку
спеціалістів та надання в тимчасове
користування приміщень університету.
Відповідно до умов вказаних договорів,
остання додаткова угода до яких мала
місце 19 серпня 2009 року зі
строком дії до 31 грудня 2011 року, для
проживання офіцерів, офіцерів-слухачів
та членів їх сімей, університетом
Міністерству оборони України у
користування було передано блок-секції
в гуртожитку №? 11 по АДРЕСА_1, за які
сім'ї військовослужбовців мали
проводити оплату особисто в
бухгалтерію університету у розмірі,
встановленому за згодою сторін.

За умовами зазначених договорів
Міністерство оборони України
зобов'язалося до кінця 2011 року провести
виселення всіх сімей
військовослужбовців, звільнених в
запас, та передати вивільнені житлові
кімнати студентському гуртожитку № 11.

Починаючи з 1 січня 2012 року університет
не має жодних договірних відносин з
Міністерством оборони України, а, отже,
й відсутні підстави, які б надавали
право ОСОБА_3 на проживання у
гуртожитку № 11 по АДРЕСА_1. Проте
відповідачка, проживаючи у гуртожитку,
за проживання не платить.

Позивач просив, з урахуванням уточнень,
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за
користування житловим приміщенням у
розмірі 23 832 грн 59 коп. та
виселити останню із займаної кімнати.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 2 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 2 липня
2014 року, позовні вимоги КНУ ім. Т.
Шевченка задоволено частково. Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь КНУ ім. Т. Шевченка
заборгованість зі сплати за проживання
у розмірі 23 832 грн 59 коп. У задоволенні
решти вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 вересня 2014
року судові рішення залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3, подана представником - ОСОБА_4,
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 вересня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема, ст.
511 ЦК України, що потягло, на думку
заявника, ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30
квітня 2014 року, від 17 липня 2014 року та
від 23 травня 2013 року.

Зі змісту наданих судових рішень
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вбачається неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, ніж у судовому
рішенні, щодо якого ставиться питання
про його перегляд.

Так, суд касаційної інстанції у
рішенні, щодо якого ставиться питання
про його перегляд, погодився з правовою
позицією суду першої та апеляційної
інстанцій про те, що оскільки фактично
відповідачка проживає в гуртожитку
університету, а, отже, отримує послуги з
проживання (у тому числі і комунальні
послуги), що надаються позивачем, має їх
оплачувати особисто у повному обсязі.
Оскільки відповідачка належним чином
не оплачує надані послуги, то
заборгованість, яка утворилась,
підлягає стягненню з відповідачки, яка
отримує такі послуги, на користь
позивача, який їх надає.

При цьому в рішеннях суду касаційної
інстанції, на які робляться посилання
щодо неоднакового застосування норм
матеріального права, суди дійшли
іншого висновку, що у разі, якщо однією
із сторін договору було порушене
виконання взятого на себе зобов'язання,
інша сторона має право вимагати
виконання цього зобов'язання саме від
сторони договору, яка його порушила, а
не від будь-якої іншої сторони.
Оскільки має місце невиконання
договірних зобов'язань з боку
Міністерства оборони України, а не з
боку ОСОБА_7, яка не є стороною договору,
тому посилання позивача на порушення
відповідачкою умов додаткової угоди,
стороною якої вона не є, не ґрунтується
на вимогах закону.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Оскільки зі змісту заяви та доданих до
неї судових рішень вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, справу слід
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити справу за позовом Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за
користування жилим приміщенням та
виселення, за заявою ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 вересня 2014
року, до провадження Верховного Суду
України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.Ф. Хопта

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко