Справа № 653/1157/14-ц
Провадження № 2/653/488/14
РІШЕННЯ

іменем України

08 грудня 2014 року
м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської
області у складі:

головуючого судді
Крапівіна О.П.

при секретарі
Пшеничній В.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Генічеську
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3ї
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення
збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, мотивуючи його тим, що
відповідач надав йому генеральну
довіреність на управління автомобілем,
а він за це сплати в сумі 8000 гривень, але
автомобіль було відібрано у зв'язку з
арештом майна.

В судовому засіданні позивач уточнив
свої позовні вимоги, в яких пояснив, що
він домовився з ОСОБА_2 про купівлю
автомобіля марки ЗАЗ 1102 за 1000 Доларів
США (по офіційному курсу НБУ станом на
31.05.2012 складає 799.2500 грн. за 100 Доларів
США), який йому належав на праві
власності. У зв'язку з відсутністю в
нього іноземної валюти на момент
укладання усної угоди, він надав ОСОБА_2
8000 гривень, що на момент укладання
угоди складало 1000 Доларів США.

Так, у підтвердження усної угоди
купівлі-продажу автомобіля, ОСОБА_2
надав йому розписку від 31.05.2012 року (в
присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5) та
довіреність від 11 червня 2011 року на
право керування, експлуатації та
розпоряджанням автомобіля марки ЗАЗ
1102, рік випуску 1994, двигун НОМЕР_4 куб.см
В, шасі (рама) НОМЕР_2, ТИП тз - ЛЕГКОВИЙ
ХЕТЧБЕК, реєстраційний НОМЕР_1,
зареєстрований МВ ДАІ м. Генічеськ ВДАІ
УМВС України у Херсонській області,
27.04.2007 року, який належав йому на
підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ
серії НОМЕР_5, виданого МВ ДАІ м.
Генічеськ ВДАІ УМВС України у
Херсонській області.

Дана довіреність посвідчена приватним
нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрована в
реєстрі за №1085 строк дії якої до 11.06.2015
року.

31 травня 2012 року громадянин ОСОБА_2
надав йому автомобіль та розписку про
передачу грошей в сумі 8 000 гривень за
даний автомобіль.

Однак при виникненні у ОСОБА_2 боргових
зобов'язань, останній його не
попередив, автомобіль вподальшому було
відібрано.

29.03.2014 року він надав автомобіль ЗАЗ 1102
в тимчасове користування своєму
товаришеві, ОСОБА_4, в якого на
стаціонарному посту ДПС «Шилова
Балка», автодорога Р-47
Херсон-Н.Каховка-Генічеськ, км.:56+800
зазначений автомобіль було затримано
та арештовано співробітниками ДАІ
Херсонській області та направлено на
спеціальний майданчик за адресою:
Херсонська область, м. Таврійськ, вул.
Вокзальна, 3а.

Під час затримання автомобіля
працівник міліції посилався на
постанови відділу державної
виконавчої служби м. Генічеськ про
розшук та арешт майна боржника ОСОБА_2.

В подальшому ним було запропоновано
ОСОБА_2 повернути йому витрачені
грошові кошти на придбання автомобіля
ЗАЗ 1102 розмірі 1000 Доларів США, що на
даний момент відповідно до офіційного
курсу НБУ складає 12960 гривень, так як
він з вини ОСОБА_2 придбаним майно
користуватися не може, але останній в
добровільному порядку повертати
грошові кошти відмовився.

Крім того, йому завдано моральної
шкоди, яка полягає в тому, що своїм
неправомірними діями ОСОБА_2,
порушив його звичайний спосіб
життя позбавивши його та його сім'ю
права користуватися придбаним
автомобілем, чим спричинив йому
душевних страждань впродовж 6-ти
місяців. Моральну шкоду він оцінює в 5000
гривень. Всі ці обставини можуть
підтвердити свідки та документи.

Просить, стягнути з відповідача на його
користь суму матеріального збитку в
розмірі 12960 гривень. Стягнути з
відповідача на його користь суму
компенсації моральної шкоди в мірі 5000
гривень.

Відповідач в судовому засіданні з
уточненими позовними вимогам не
погодився, пояснив що він продав свій
автомобіль ОСОБА_1, розписку написав,
гроші отримав, автомобіль передав. В
тому що ОСОБА_1 вчасно не переоформив
авто, він не винен. Кошти не збирається
повертати так як він експлуатував
автомобіль.

Представник відповідача за дорученням
ОСОБА_7 також з позовом не погодився,
пояснив, що будь-які підстави для
задоволення позову відсутні, будь-яких
збитків, як зазначено в позові ОСОБА_2
не спричинив.

Представник 3ї особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_3 - ОСОБА_8 в суді пояснив, що на
підставі рішення суду з ОСОБА_2 було
стягнуто певну суму на користь ОСОБА_3,
тому такий автомобіль було арештовано
державною виконавчою службою для
виконання рішення суду. В даному
випадку змінені позивачем вимоги не
порушують будь-яких прав ОСОБА_3

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

Право власності на автомобіль ЗАЗ1102, 1994
року випуску, колір коричневий, об'єм
двигуна 1091, тип легковий хетчбек, №
шасі (кузова,рама)- НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2,
що підтверджено довідкою з Центра ДАІ
м.Генічеськ ( а.с.19).

11 червня 2012 року ОСОБА_2 видав на ім'я
позивача ОСОБА_1 довіреність, якою
уповноважив останнього користуватися
спірним автомоблем, для чого надав йому
право представляти його інтереси як
власника в державних та інших органах,
підприємствах, установах та
організаціях тощо ( а.с.48).

31.05.2012 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1
розписку, якою підтвердив факт
отримання ним від позивача коштів в
сумі 8000 тисяч гривень, за вказаний
автомобіль ( а.с. 47).

Відповідно до постанов про розшук
майна боржника, про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, виданих районними
відділами виконавчої служби
Генічеського районного управління
юстиції було накладено арешт на
автомобіль ЗАЗ1102, 1994 року випуску,
колір коричневий, об'єм двигуна 1091, тип
легковий хетчбек, № шасі (кузова,рама)-
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить відповідачу ОСОБА_2 ( а.с. 22,23).

Актом огляду тимчасового затримання
транспортного засобу № 37 від 29.03.2014
року стверджується, що спірний
автомобіль, яким керував ОСОБА_4 було
затримано у зв'язку із орієнтуванням
ВДВС Генічеськ ( а.с. 46).

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача,
відповідача, свідка, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню частково.

Позивачем доведено факт передачі
грошей відповідачу, про що не заперечує
й сам ОСОБА_2 , щодо укладення між ним та
відповідачем ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу спірного автомобіля
суд вважає сторони не досягли згоди
щодо всіх істотних умов цього договору
відповідно до вимог ст. 655, 656 ЦК України
, які сформулювали письмово у розписці
про передачу грошей та автомобіля (а.с.
47). В такому письмовому договорі
відсутні істотні умови, а саме час
передачі майна (автомобіля), зняття з
реєстрації в державному органі. Жоден
із учасників справи достовірність
цього факту не оспорив та не
спростував.

Але на даний час ОСОБА_1 не бажає
забирати вище зазначений автомобіль,
так як вважає що ОСОБА_2 ввів його в
оману, та тепер повинен повернути гроші
за автомобіль.

Відповідно до ст.. 203 ЦК України - Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст..215 ЦК України -
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Відповідно до ст..216 ЦК України -
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості
такого повернення, зокрема тоді, коли
одержане полягає у користуванні
майном, виконаній роботі, наданій
послузі, - відшкодувати вартість того,
що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Правові
наслідки недійсності нікчемного
правочину, які встановлені законом, не
можуть змінюватися за домовленістю
сторін. Вимога про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину може бути пред'явлена
будь-якою заінтересованою особою. Суд
може застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину з
власної ініціативи.

Оскільки у ст. 216 ЦК зазначено, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, тому для
захисту майнового права, з урахуванням
принципів добросовісності,
справедливості та розумності
застосовуються наслідки, визначені в
законі.

Недодержання нотаріальної форми
договору спричиняє його нікчемність ,
він не має юридичної сили та не
породжує тих прав та обов»язків , яких
бажали сторони .Згідно до ст..216 ч.1 ЦК
України в такому випадку настає
двостороння реституція , сторона
договору повертає іншій усе отримане
за таким договором.

Відповідно до ст..524 ЦК України -
зобов»язання має бути виражене у
грошовій одиниці України- гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов»язання в іноземній
валюті. В даному випадку в договорі
визначено ціну в гривнях, тому сума
повернення позивачу коштів, які
сплачені ОСОБА_2 підлягають поверненню
в сумі 8000 гривень.

Відповідно до ст..23 ЦК України - Особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.2. Моральна шкода полягає:1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини. Доказів
завдання моральної шкоди не надано. В
договорі не зазначено підстав для
відшкодування моральної шкоди.

Тому суд вважає, що факт завдання
моральної шкоди позивачем не доведено
та вимоги позову в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 про стягнення
моральної шкоди задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України
судові витрати покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 216 ЦК України,
ст.ст.10,11,57-60,88,169,209, 212-215,218 ЦПК України,
суд

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3ї особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_3 про стягнення збитків та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000
(вісім тисяч) гривень та судові витрати
в сумі 243,6 гривень. В іншій частині
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Херсонської області
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду до Генічеського районного
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Генічеського

районного суду
О.П. Крапівіна