Справа № 739/1742/14-ц
Провадження № 2/739/408/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"11" грудня 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
злочином,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 (далі -
відповідач) про відшкодування майнової
шкоди, завданої злочином у розмірі 52 308
грн. 58 коп. та моральної шкоди у розмірі
50 000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
відповідач 02 серпня 2003 року здійснив
викрадення належного йому
транспортного засобу ВАЗ-2107, державний
номерний знак НОМЕР_1, заподіявши тим
самим майнову шкоду у розмірі 17 648 грн. 25
коп. Ухвалою суду від 19 вересня 2014 року
відповідача визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого частиною другою
статті 289 Кримінального кодексу
України (далі - КК України), а
кримінальне провадження відносно
нього закрито у зв'язку із закінченням
строків давності. Завдана вчиненим
злочином шкода відшкодована не була і
станом на вересень 2014 року з
урахуванням індексу інфляції її розмір
становить 52 308 грн. 58 коп. Крім того,
вчиненим злочином йому було заподіяно
моральну шкоду, оскільки він відчував
постійні моральні страждання,
переживання, депресії, мав пригнічений
стан, пов'язаний з позбавленням майна,
на яке заробляв не один рік, це тримає
його в постійній нервовій та
психологічній напрузі. Розмір
моральної шкоди він оцінює у 50 000 грн.

У судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав повністю та
просив їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві, проти
заочного розгляду справи та
постановлення заочного рішення не
заперечував.

Відповідач до суду не з'явився, хоча про
час та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення йому поштового відправлення
(а.с. 21), причини своєї неявки суду не
повідомив. За таких обставин,
враховуючи позицію позивача, суд
вважає, що справа може бути розглянута
без участі відповідача, з
постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи та наявні
в них докази, суд приходить до
наступних висновків.

Як встановлено, в ніч з 01 на 02 серпня 2003
року невідомі особи шляхом пошкодження
стіни проникли до гаражу, що належав
позивачу, з якого викрали належний
останньому транспортний засіб ВАЗ - 2107,
державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.27).
За даним фактом 12 серпня 2003 року
Новгород-Сіверським РВ УМВС України в
Чернігівській області було порушено
кримінальну справу, за ознаками
злочину, передбаченого частиною
третьою статті 289 КК України та
розпочато досудове слідство (а.с. 28).

02 серпня 2014 року у кримінальному
провадженні №0000133 відповідачу
оголошено про підозру в тому, що він 02
серпня 2003 року о 02 год. 00 хв. повторно,
переслідуючи мету незаконного
заволодіння транспортним засобом,
шляхом пролому стіни проник до
приміщення гаражу №18, розташованого в
м. Новгороді-Сіверському Чернігівської
області, що належить позивачу та
незаконно заволодів належним
останньому транспортним засобом
ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1,
який згідно висновку
автотоварознавчої експертизи має
вартість 17 648 грн. 25 коп., після чого
перегнав цей транспортний засіб до м.
Шостка Сумської області, де продав
невстановленій особі. Дії відповідача
кваліфіковані за частиною другою
статті 289 КК України, як незаконне
заволодіння транспортним засобом,
вчинене повторно (а.с. 30-31).

З матеріалів вказаного кримінального
провадження, витребуваного судом для
дослідження, вбачається, що під час
досудового розслідування було зібрано
достатньо доказів вини відповідача у
вчиненні інкримінованого йому злочину,
а саме викраденні належного позивачу
транспортного засобу, зокрема даний
факт визнаний відповідачем під час
його допиту в якості підозрюваного (а.с.
32-35).

Ухвалою Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 19 вересня 2014 року за результатами
розгляду кримінального провадження
№0000133 відповідача визнано винним
у вчиненні злочину, передбаченого
частиною другою статті 289 КК України та
звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі статті 49
КК України, у зв'язку із закінченням
строків давності, а кримінальне
провадження закрито (а.с. 9-10). При цьому
цивільний позов у даному кримінальному
проваджені про відшкодування шкоди,
завданої злочином, не розглядався.

Таким чином, дослідженими у судовому
засіданні доказами підтверджується
факт заподіяння відповідачем позивачу
майнової шкоди викраденням належного
йому транспортного засобу ВАЗ-2107,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до висновку експерта за
результатами проведеної
автотоварознавчої експертизи від 27
лютого 2013 року №510/13-24 середня ринкова
вартість автомобіля «ВАЗ-2107»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
2000 року випуску, станом цін на момент
скоєння злочину, 12 серпня 2003 року,
складала 17 648 грн. 25 коп. (а.с. 11-17).

Відповідно до частини першої статті 16
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Пунктами 8 та 9 частини другої статті 16
ЦК України передбачено такі способи
захисту цивільних прав та інтересів, як
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди а також
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Згідно пункту 1 частини другої статті 22
ЦК України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також втрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Частиною першою статті 1166 ЦК України
визначено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз вказаних положень ЦК України
дозволяє дійти висновку про те, що
загальною підставою деліктної
відповідальності є протиправне, винне
діяння заподіювача шкоди (цивільне
правопорушення), яке містить такі
складові: протиправна поведінка особи,
настання шкоди, причинний зв'язок між
ними та вина заподіювача шкоди.

Саме така правова позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
12 лютого 2014 року, винесеній за
результатами розгляду справи №6-168цс12,
яка згідно статті 360-7 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України) є обов'язковою для всі
суб'єктів владних повноважень які
застосовують у своїй діяльності
відповідний нормативно-правовий акт та
всіх судів України.

Судом встановлено, що в результаті
винної протиправної поведінки
відповідача, а саме викрадення ним
транспортного засобу, належного
позивачу, останньому було заподіяно
майнову шкоду, яка перебуває у
причинному зв'язку з протиправною
поведінкою відповідача, тому така
шкода підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача.

Вирішуючи питання щодо розміру
майнової шкоди, яка підлягає стягненню,
суд враховує, що позивачем вона
визначена у розмірі 52 308 грн. 58 коп., при
чому дана шкода складається з вартості
викраденого майна на час вчинення
злочину - 17 648 грн. 25 коп. та нарахованих
за період з серпня 2003 року по вересень
2014 року інфляційних втрат у розмірі 34 660
грн. 33 коп. (52 308 грн. 58 коп. - 17 648 грн. 25
коп.).

Відповідно до частини другої статті 625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Отже підставою застосування
відповідальності, передбаченої
частиною другою статті 625 ЦК України, є
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625
ЦК України, є виражене в грошових
одиницях (національній валюті України
чи в грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Відповідальність, передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України,
настає у разі встановлення, що це
зобов'язання є грошовим. У інших
випадках зазначена норма застосуванню
не підлягає.

Саме така правова позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
25 червня 2014 року, винесеній за
результатами розгляду справи №6-25цс14.

Оскільки правовідносини щодо
відшкодування шкоди, які виникли між
позивачем та відповідачем, є за своїм
змістом деліктними правовідносинами і
в контексті статті 625 ЦК України не
можуть розглядатися як грошове
зобов'язання, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для
застосування до вказаних
правовідносин положень статті 625 ЦК
України.

Таким чином з відповідача на користь
позивача в якості відшкодування
майнової шкоди, завданої злочином,
підлягає стягненню 17 648 грн. 25 коп., тому
позовні вимоги в цій частині необхідно
задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди,
завданої злочином, суд враховує, що
відповідно до частини першої статті 23
ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно пункту 3 частини другої статті 23
ЦК України моральна шкода полягає,
серед іншого, у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою статті 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до пунктів 3 та 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
відшкодуванням моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року №4 під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру, внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Позивач обґрунтовує розмір заподіяної
йому моральної шкоди тим, що від
відчуває постійні моральні страждання,
переживання, депресії та пригнічений
стан, пов'язаний з позбавленням майна,
на яке він та його сім'я заробляли не
один рік, це тримає його у постійній
нервовій та психологічній напрузі
понад 10 років, також він пережив
значний емоційний стрес, що призвело до
появи негативних психосоматичних та
психоемоційних змін, Все це, як
наслідок, призвело до нераціонального
витрачання життєвого часу і обумовило
необхідність залучення значних
фізичних, душевних та матеріальних
ресурсів.

Водночас суду не надано жодних доказів,
які б підтверджували перенесені
позивачем страждання, зокрема
погіршення стану його здоров'я після
викрадення автомобіля, пережитий у
зв'язку з цим стрес та понесені
додаткові витрати на усунення таких
негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи розмір
заподіяної позивачу майнової шкоди,
тривалість позбавлення його права
володіти своїм майном, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості суд приходить до
висновку, що з відповідача на користь
позивача в якості компенсації
моральної шкоди необхідно стягнути 15 000
грн. 00 коп., тому позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню
частково.

Відповідно до частини першої статті 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов в частині стягнення
моральної шкоди підлягає задоволенню
частково, сплачений позивачем судовий
збір за заявлені позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 500 грн. 00 коп. підлягає
стягненню на його користь з
відповідача пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог у
розмірі 150 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 6 частини першої
статті 5 Закону України «Про судовий
збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI від
сплати судового збору звільняються
позивачі - за подання позовів про
відшкодування матеріальних збитків,
завданих внаслідок вчинення
кримінального правопорушення.

Оскільки майнова шкода, яка
підлягає відшкодуванню позивачу з
відповідача, завдана вчиненим
злочином, позивача звільнено від
сплати судового збору за подання
позову з відповідною позовною вимогою.

Відповідно до частини третьої статті 88
ЦПК України якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Оскільки позовні вимоги в частині
відшкодування майнової шкоди, завданої
злочином, підлягають задоволенню
частково, з відповідача в дохід держави
підлягає стягненню судовий збір
пропорційно до задоволеної частини
позовних вимог у розмірі 176 грн. 48 коп.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р I Ш И В:

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди завданої злочином - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, майнову
шкоду, завдану вчиненням злочину, у
розмірі 17 648 (сімнадцять тисяч шістсот
сорок вісім) гривень 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду, завдану вчиненням
злочину, у розмірі 15 000 (п'ятнадцять
тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати у розмірі
150 (сто п'ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 176 (сто сімдесят
шість) гривень 48 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
Новгород-Сіверським районним судом
Чернігівської області за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана ним до Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення. У випадку
залишення ухвалою суду заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, воно може бути оскаржене
відповідачем у загальному порядку в
десятиденний строк з дня винесення
судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть
оскаржити заочне рішення до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення заочного рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення заочного рішення, можуть
подати апеляційну скаргу до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення.

Суддя
В.В. Чепурко

Повне рішення складено 16 грудня 2014
року.