УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Журавель
В.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
майно та виселення,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Іршавського районного суду
Закарпатської області від 13 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
апеляційного суду Закарпатської
області від 30 липня 2014 року,

встановила:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, посилаючись на те, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем кредитного договору від 18
січня 2006 року № МКІWGK00000002 станом на 7
листопада 2013 року утворилась
заборгованість у сумі 519 042 грн 86 коп.

Рішенням Іршавського районного суду
Закарпатської області від 13 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду апеляційного суду
Закарпатської області від 30 липня 2014
року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. У рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_4 за
кредитним договором від 18 січня 2006 року
№ МКІWGK00000002 у сумі 382 985 грн 97 коп., що
складається з: заборгованості за
кредитом у сумі 107 792 грн 51 коп.,
заборгованості за відсотками за
користування кредитом - 160 783 грн 47 коп.,
заборгованості за комісією - 30 375 грн.,
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором у сумі 84 034 грн
99 коп. звернуто стягнення на предмет
іпотеки за іпотечним договором від 18
січня 2006 року б/н, посвідченим 18 січня
2006 року приватним нотаріусом
Іршавського нотаріального округу
ОСОБА_5, реєстраційний № 92, а саме: на
житловий будинок з надвірними
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 149,20 м2 ,
житловою площею 83,10 м2 зі всіма
надвірними спорудами, що належить на
праві приватної власності ОСОБА_4

Визначено спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом застосування процедури
продажу іпотекодержателем - ПАТ КБ
«ПриватБанк» від свого імені предмета
іпотеки будь-якій іншій особі,
визначивши початкову ціну продажу
предмету іпотеки у розмірі на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час його реалізації, без
необхідності отримання для цього
будь-якого окремого уповноваження
іпотекодавця.

Виселено ОСОБА_4 без надання іншого
житла з будинку по АДРЕСА_1. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просив змінити рішення
касувати рішення Іршавського
районного суду Закарпатської області
від 13 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду апеляційного суду
Закарпатської області від 30 липня 2014
року, ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення Іршавського
районного суду Закарпатської області
від 13 лютого 2014 року та ухвали
апеляційного суду апеляційного суду
Закарпатської області від 30 липня 2014
року, оскільки вони законні та
обґрунтовані, так як згідно з
положеннями статей 33, 35 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. У разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення у не менш
ніж тридцятиденний строк. У такому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов кредитного договору та
іпотечного договору відповідачу була
направлена письмова претензія від 30
вересня 2013 року № 30.1.0.0/2-033, в якій
зазначено про наявність
заборгованості за кредитним договором,
про необхідність погашення
простроченої заборгованості та
попередження, що у разі непогашення
цієї заборгованості банк буде змушений
звернути стягнення на переданий в
іпотеку будинок. ОСОБА_4 також
запропоновано добровільно звільнити
передане в іпотеку нерухоме майно. с.16).

Згідно з ч. 1-2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно вимог ч. 5 ст. 38 Закону України
«Про іпотеку», дії щодо продажу
предмета іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить, застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що передбачає
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця.

Тобто вимоги позивача про надання йому
права від імені відповідача укласти
договір купівлі-продажу майна
переданого в іпотеку, суперечить
вимогам ч. 5 ст. 38 Закону України «Про
іпотеку». Не передбачено зазначеним
законом також право позивача на
отримання витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, та
отримання дублікатів
правовстановлюючих документів.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Іршавського районного суду
Закарпатської області від 13 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
апеляційного суду Закарпатської
області від 30 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова
В.І. Журавель