АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6532/14
інст.: Ольховський Є.Б.
Справа № 642/5441/2014-ц
Хорошевський О.М. Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді -
Хорошевського О.М.,

суддів: Івах А.П.,
Пшенічної Л.В.

при секретарі - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 04 серпня
2014 року по цивільній справі за позовом
ПАТ Комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У червні 2014 року публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «Приват
Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк»)
звернулось до суду з позовом у якому
просило стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
б/н від 11.06.2008 року у розмірі 23726,47 грн.,
яка складається з наступної: - 6356,49 грн. -
заборгованість за кредитом; - 13782,04 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; - 1981,04 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; - штрафи: 500, 00
грн. (фіксована частина), 1106,02 грн.
(процентна ставка).

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 11.06.2008 року між сторонами
було укладено договір за умовами якого
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000,00
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов кредитного договору
виникла заборгованість у загальній
сумі 23726,47 грн.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від 04 серпня
2014 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 23726,47 грн. та судові витрати в
сумі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просить рішення суду першої
інстанції скасувати як ухвалене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права і ухвалити нове
рішення яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що
розрахунок заборгованості наданий
позивачем, не оформлений належним
чином, не містить прізвища посадової
особи, яка має право складати такий
розрахунок, що не відповідає вимогам
ДТСУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення
документів»,затвердженого наказом
Держспоживстандарту України № 55 від
17.04.2013 року.

Відповідно до умов укладеного між
сторонами договору, цей договір
складається з заяви позичальника та
умов надання споживчого кредиту
фізичним особам «Розстрочка»,
«Стандарт».

Надані позивачем «Умови» підписані
лише головою правління «Приват Банк».
Підпису ОСОБА_1 не містить. В «Умовах»
не зазначена дата їх прийняття або
затвердження.

Зазначене свідчить про недоведеність
того, що відповідач був ознайомлений з
цими «Умовами».

Строк дії договору, укладеного між
сторонами і строк дії платіжної картки
-2 роки, тобто мав би закінчитись 11.06.2010
року. Строк позовної давності по
вимогах за цим договором сплив для
позивача 11.06.2013 року.

Позивач звернувся до суду у липні 2014
року тобто поза межами строку позовної
давності.

Посилаючись на ст. ст. 257, 258, 267 ЦК
України, п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» та судову
практику з розгляду аналогічних справ
представник просив скаргу
задовольнити.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції судова колегія
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

За умовами договору укладеного між
сторонами ОСОБА_1 отримав кредит у
розмірі 8000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку із сплатою 30% на рік на
суму заборгованості за кредитом.

Згідно п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг сторонам, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна сторона не проінформує іншу про
припинення договору він автоматично
лангується на той же строк.

Тобто строк дії договору згідно Умов,
складав з 11.06.2008 року до 11.06.2010 року,
оскільки протягом першого року дії
договору сторони не висловлювали
бажання його припинити.

Такий висновок підтверджується і
відомостями про дію кредитної картки,
зазначеної на самій картці (а.с. 56).

28.05.2011 року сторонами була укладена
додаткова угода за умовами якої ОСОБА_1
передав позивачу у додаткове
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором належне йому майно (а.с. 111).

25.05.2012 року на рахунок позивача
надійшли грошові кошти отримані від
реалізації майна відповідача,
переданого банку за умовами додаткової
угоди від 28.05.2011 року (а.с. 112).

Зазначені обставини свідчать про те, що
перебіг строку позовної давності в
силу ч. 1 ст. 264 ЦК України перерван.

За правилами ч. 3 цієї норми після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Таким чином ПАТ КБ «Приват Банк»
звернувся до суду в межах строку,
передбаченого ст. 257 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги та
додаткових пояснень до неї про те, що
договір застави, яким фактично є
додаткова угода від 28.05.2011 року,
забезпечував вже існуючи зобов'язання,
мав похідний характер, а тому не
переривав строк позовної давності не
може бути взятий до уваги, оскільки не
ґрунтується на вимогах закону.

За правилами ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчать про визнання нею боргу або
іншого обов'язку.

Передавши у забезпечення виконання
зобов'язань майно після закінчення
строку дії кредитного договору
відповідач вчинив дії які свідчать про
визнання ним боргу.

Посилання представника ОСОБА_1 в суді
апеляційної інстанції на те, що
додаткова угода була укладена його
довірителем під примусом не доведені, а
тому не можуть бути прийняті судом.

З заяви ОСОБА_1 з якою він звернувся до
ПАТ КБ «Приват Банк» 11.06.2008 року
вбачається, що він визнав, що ця заява з
«Пам'яткою клієнта» «Умовами та
правилами надання банківських послуг»,
а також Тарифами складає договір між
сторонами (а.с. 8 зворот).

Судом апеляційної інстанції було
надано наказ голови правління «Приват
Банк» № PR - 2007 - 1247 від 20.12.2007 року «Про
затвердження актуалізованих умов та
правил надання банківських послуг».

Оскільки на час укладання між
сторонами кредитного договору діяли
саме ці «Умови» і вони є частиною
договору про що зазначено у заяві
ОСОБА_1 сумніви того, що відповідач був
ознайомлений з ними відсутні.

Розрахунок заборгованості наданий
позивачем відповідає умовам договору,
а тому може бути прийнятий судом.

Іншого розрахунку заборгованості
відповідачем та його представником
надано не було.

Розрахунок неустойки здійснено
позивачем в межах строку передбаченого
п. 1 ч. 2 ст. 358 ЦК України.

Висновку про те, що позовна давність
для позивача переривалась і у 2011 і у 2012
роках судова колегія доходить і з
урахуванням того, що ОСОБА_1 не
заперечував проти реалізації
переданого ним банку майна і
зарахування отриманих від такої
реалізації грошових коштів на рахунок
банку, цих дій не оскаржував.

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, судова
колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення з
підстав передбачених ч. 1 ст. 308 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова
колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 04 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: