Номер провадження: 22-ц/785/9711/14
Головуючий у першій інстанції :
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої
О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 9 жовтня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Ізмаїльської міжрайонної прокуратури
Одеської області, Ізмаїльського MB
ГУМВС України в Одеській області,
виконуючого обов'язки начальника СВ
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області Пайової Джульєтта
Іванівни, Державної казначейської
служби України, треті особи, які не
заявляють самостійні вимоги щодо
предмету позову - прокуратура Одеської
області, Генеральна прокуратура
України, Головне управління МВС
України в Одеській області, слідче
управління ГУМВС України в Одеської
області про стягнення моральної шкоди
та зобов'язання не вчиняти певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до Ізмаїльської
міжрайонної прокуратури Одеської
області, Ізмаїльського MB ГУМВС України
в Одеській області, виконуючого
обов'язки начальника СВ Ізмаїльського
MB ГУМВС України в Одеській області
Пайової Джульетта Іванівни, Державної
казначейської служби України, треті
особи, які не заявляють самостійні
вимоги щодо предмету позову -
прокуратура Одеської області,
Генеральна прокуратура України,
Головне управління МВС України в
Одеській області, слідче управління
ГУМВС України в Одеської області, яким
просила стягнути з відповідача
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 30000 грн., а також
зобов'язати відповідачів Ізмаїльську
міжрайонну прокуратуру, Ізмаїльський MB
ГУМВС України в Одеській області та в.
о. начальника СВ Ізмаїльського MB ГУМВС
України в Одеській області Панову Д.І.
ніколи не поширювати про ОСОБА_3
неправдиві відомості, в тому числі і в
усіх письмових документах
кримінального провадження №0002085,
тобто зобов'язати відповідачів не
вказувати в фабулі витягу зазначеного
кримінального провадження неправдиві
відомості про те, що в діях ОСОБА_3
нібито є склад злочину передбачений ч. 2
ст. 296 КК України, оскільки це
суперечить рішенням судів першої і
апеляційної інстанції.

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що 19.07.2010 року біля диско бара
«Гелаксі», розташованого за адресою: м.
Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-А, незнайомі
позивачу ОСОБА_3 особи жорстоко побили
її, чим спричинили їй тілесні
ушкодження та заволоділи її майном на
значну суму. 19.07.2010 року позивач
зареєструвала в Ізмаїльській
міжрайонній прокуратурі заву про
вищезазначений злочин. Факт
спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень
підтверджено висновком судово -
медичної експертизи №11/350-2010 від 27.01.2011
року. Згідно відповіді Ізмаїльського
міжрайонного прокурора Дзебко Е.Г. від
29.04.2013 року вказана заява ОСОБА_3
зареєстрована у кримінальному
провадженні № 0002085 за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та
зазначене кримінальне провадження
перебувало в провадженні СВ
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області. 13.05.2013 року ОСОБА_3
направила до Ізмаїльського MB ГУМВС
України в Одеській області письмове
клопотання про надання їй копій витягу
зазначеного кримінального
провадження, просила призначити її в
якості потерпілої та цивільного
позивача і повідомити про те, чому у
передбачений законом строк її не
повідомили про відкриття зазначеного
кримінального провадження. Також,
повідомити чи був слідчий притягнутий
до дисциплінарної відповідальності за
допущенні порушення та надати їй для
ознайомлення матеріли вищезазначеного
кримінального провадження. 20.05.2013 року
позивач ОСОБА_3 отримала від
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області письмову відповідь,
що надати матеріали кримінального
провадження за №0002085 від 18.04.2013р.
для ознайомлення, а також надання іншої
інформації не надається можливим,
оскільки матеріали вищевказаного
кримінального провадження витребувані
Ізмаїльською міжрайонною
прокуратурою.

На підставі викладеного
позивач прийшла до висновку, що
відповідач Ізмаїльський MB ГУМВС
України в Одеській області письмово
сам підтвердив факт того, що він і
відповідач Ізмаїльська міжрайонна
прокуратура навмисно та грубо порушили
її права не розглянувши і не
задовольнивши клопотання від 13.05.2013
року, чим позивачу була спричинена
моральна шкода.

Також, як зазначила позивач
ОСОБА_3 в позові, Ізмаїльська
міжрайонна прокуратура не мала права
передавати матеріла по її заяві до
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області для проведення
перевірки, оскільки позивач на час її
побиття працювала старшим слідчим СВ
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області, а слідчі СВ
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області не мають права
проводити перевірку та відкривати
провадження відносно працівників
міліції.

Крім цього, як зазначила в
позові позивач ОСОБА_3 в фабулі
вищевказаного кримінального
провадження № 0002085 відповідачі
грубо та незаконно порушили її права
оскільки, внесли не факт побиття
ОСОБА_3, а неправдиві відомості
відносно неї та її мужа ОСОБА_8 щодо дій
якого взагалі ніхто ніяких заяв не
писав.

Також, за заявою позивача
від 19.07.2010 року відповідачі взагалі не
порушили ніякого кримінального
провадження і таким чином
вищезазначені неправомірні дії
відповідачів завдали позивачу ОСОБА_3
моральну шкоду.

Оскільки в результаті
незаконних дій відповідачів позивачка
відчувала дуже сильні страждання, в
результаті чого у неї погіршився сон,
стан здоров'я, порушилися нормальні
зв'язки з людьми, позивачка змушена
була звернутися за медичною допомогою
в лікарню, погіршився стан здоров'я
рідних позивачки, вона просить
стягнути з відповідачів моральну шкоду
у сумі 30 000 грн.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив позов задовольнити, стягнути з
Державної казначейської служби
України моральну шкоду та зобов'язати
відповідачів ніколи не поширювати про
ОСОБА_3 неправдиві відомості, в тому
числі і в усіх письмових документах
кримінального провадження №0002085.

Представник відповідача
Ізмаїльської міжрайонної прокуратури
Одеської області позов не визнав з
підстав, викладених у запереченні та
просив суд відмовити у його
задоволенні.

Представник відповідача в.о.
начальника СВ Ізмаїльського MB ГУМВС
України в Одеській області Ланової Д.І.
позов не визнав з підстав, викладених у
запереченні та просив суд відмовити у
його задоволенні.

Представник відповідача
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області в судове засідання не
з'явився, повідомлений належним чином
про час та місце розгляду справи,
надіслав на адресу суду заяву в якій
зазначив, що позовні вимоги не визнає
та просив справу розглянути за його
відсутності.

Представник Державної
Казначейської служби України в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним таном про час та місце
розгляду справи, заяв та клопотань до
суду не надав.

Представник третіх осіб -
прокуратури Одеської області та
Генеральної прокуратури України позов
не визнав з підстав, викладених у
запереченні та просив суд відмовити у
його задоволенні.

Представник третьої особи -
Головного управління МВС України в
Одеській області в судове засідання не
з'явився, надсилав до суду клопотання
розглядати справу за його відсутності.

Представник третьої особи -
слідчого управління ГУМВС України в
Одеської області в судове засідання не
з'явився, повідомлений належним чином
про час та місце розгляду справи, заяв
та клопотань до суду не надав.

Рішенням суду у задоволенні
позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_3.
принесла апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким задовольнити
позов, посилаючись на те, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, а також, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Відповідно роз'яснень п.п.2,3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної шкоди
розглядаються зокрема: коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або випливає з її положень; у
випадках, передбачених цивільним
кодексом та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов'язань, які підпадають
під дію Закону «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди. Під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Статтею 1176 ЦК України та Законом
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» визначений перелік обставин, за
наявності яких проводиться
відшкодування шкоди, завданої органами
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури та суду, а саме, внаслідок
незаконного засудження особи;
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності;
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд; незаконного
затримання; незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт; незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян;
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу;
незаконного проведення оперативно
розшукових заходів, передбачених
законами України "Про
оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства.

В судовому засіданні
встановлено, що 19.07.2010 року позивач
зареєструвала в Ізмаїльській
міжрайонній прокуратурі заву про
спричинення їй тілесних ушкоджень, що
підтверджено висновком судове -
медичної експертизи №11/350-2010 від 27.01.2011
року. За вказаним фактом неодноразово
порушувались кримінальні справи
відповідно до вимог КПК України (1960 p.),
які скасовувались постановами
Ізмаїльського міськрайонного суду та
18.04.2013р. до Єдиного реєстру досудового
розслідування було зареєстровано
кримінальне провадження № 0002085 за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296
КК. Фабулою вказаного кримінального
правопорушення зазначено, що 19.07.2010 р.
біля 01 год. 25 хв. в м. Ізмаїлі, Одеської
області по вул. Кутузова, б. 1-а у
суспільному місці, перед входом в
дискоклуб «Гелаксі» між ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12та ОСОБА_13, що є старшим
слідчим СВ Ізмаїльського MB ГУМВС
України в Одеській області раптово
виникла конфліктна ситуація, яка
згодом переросла в обопільну бійку,
внаслідок чого був порушений
громадський порядок і спокійні умови
відпочинку громадян.

Згідно відповіді
Ізмаїльського міжрайонного прокурора
Дзебко Е.Г. від 29.04.2013 року вищевказана
заява ОСОБА_3 зареєстрована у
кримінальному провадженні №0002085
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296
КК України та зазначене кримінальне
провадження перебувало в провадженні
СВ Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області. 13.05.2013 року ОСОБА_3
направила до Ізмаїльського MB ГУМВС
України в Одеській області письмове
клопотання про надання їй копій витягу
зазначеного кримінального
провадження, просила призначити її в
якості потерпілої та цивільного
позивача і повідомити проте, чому у
передбачений законом строк її не
повідомили про відкриття зазначеного
кримінального провадження. Також,
повідомити чи був слідчий притягнути
до дисциплінарної відповідальності за
допущенні порушення та надати їй для
ознайомлення матеріли вищезазначеного
кримінального провадження. 20.05.2013 року
позивач ОСОБА_3 отримала від
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області письмову відповідь,
що надати матеріали кримінального
провадження за № 0002085 від 18.04.2013р.
для ознайомлення, а також надання іншої
інформації не надається можливим,
оскільки матеріали вищевказаного
кримінального провадження витребувані
Ізмаїльською міжрайонною
прокуратурою.

На підставі викладеного
позивачка прийшла до висновку, що
відповідач Ізмаїльський MB ГУМВС
України в Одеській області письмово
сам підтвердив факт того, що він і
відповідач Ізмаїльська міжрайонна
прокуратура навмисно та грубо порушили
її права не розглянувши і не
задовольнивши клопотання від 13.05.2013
року, чим позивачу була спричинена
моральна шкода.

Також, позивач ОСОБА_3 в
позові дійшла висновку, що відповідач
Ізмаїльська міжрайонна прокуратура не
мала права передавати матеріла по її
заяві до Ізмаїльського MB ГУМВС України
в Одеській області для проведення
перевірки, оскільки позивач на час її
побиття працювала старшим слідчим СВ
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області, а слідчі СВ
Ізмаїльського MB ГУМВС України в
Одеській області не мають права
проводити перевірку та відкривати
провадження відносно працівників
міліції. Крім цього, в фабулі
вищевказаного кримінального
провадження №0002085 відповідачі
грубо та незаконно порушили її права
оскільки, внесли не факт побиття
ОСОБА_3, а неправдиві відомості
відносно неї та її мужа ОСОБА_8, щодо дій
якого взагалі ніхто ні яких заяв не
писав.

Суд прийшов до правильного
висновку, що обставини, зазначені
позивачкою в позовній заяві, не є
підставами для стягнення на її користь
з відповідачів моральної шкоди
відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України та
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Випадки покладення на
органи досудового розслідування та
прокуратуру обов'язку відшкодувати
шкоду, яка завдана під час виконання
покладених на неї обов'язків, чітко
визначені у ст. 1176 ЦК Україна. Такі
підстави для відшкодування шкоди, як
внесення інформації до ЕРДР (порушення
кримінальної справи), або не порушення
кримінальної справи, можливе порушення
підслідності, не належне надання
відповіді на заявлене клопотання, не
своєчасне надання для ознайомлення
матеріалів кримінального провадження
та невизнання потерпілим і цивільним
відповідачем, вказаною статтею не
передбачено.

В свою чергу відповідно до
вимог ст.ст. 1, 3, 15 ІЩК України
встановлено, що судовому захисту
підлягає порушене, невизнане або
оспорювань право, тобто, право яке вже є
порушеним, невизнаним або оспорюваним
на момент звернення особи до суду, а не
право, яке виникне в подальшому, в
майбутньому.

Таким чином, не підлягали
задоволенню позовні вимоги щодо
зобов'язання відповідачів Ізмаїльську
міжрайонну прокуратуру, Ізмаїльський MB
ГУМВС України в Одеській області та в.
о. начальника СВ Ізмаїльського MB ГУМВС
України в Одеській області Панову Д.І.
ніколи не поширювати про ОСОБА_3
неправдиві відомості, в тому числі і в
усіх письмових документах
кримінального провадження №0002085,
тобто зобов'язати відповідачів не
вказувати в фабулі витягу зазначеного
кримінального провадження неправдиві
відомості про те, що в діях ОСОБА_3
нібито є склад злочину передбачений ч. 2
ст. 296 КК України.

Відповідно до ст. 11 ЩІК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 129 Конституції
України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

В п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» роз'яснено, що
відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

З заявами про зміну предмету
чи підстави позову позивачка ОСОБА_3 до
суду не зверталась.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги не приймаються до уваги,
оскільки спростовуються матеріалами
справи, а письмових доказів на
підтвердження доводів апеляційної
скарги до апеляційного суду надано не
було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів,-

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 9 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак її може
бути оскаржено до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів..

Головуючий-суддя Н.В. Ісаєва

Судді:
О.С. Комлева

О.Г Журавльов