АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3811/14
інстанції Цесельська О.С.
Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця «17» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук
Л.П.Суддів:Полікарпової О.М., Базіль
Л.В.при секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Нижньосірогозького районного
суду Херсонської області від 30 липня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
звернулося до суду з зазначеним
позовом, надалі уточнивши його, та
просило стягнути з відповідачки
заборгованість за кредитним договором
у сумі 25 145,78 грн.

В обґрунтування позивач послався на те,
що 16 грудня 2006 року між ним та ОСОБА_5
був укладений договір, згідно з яким
остання отримала кредит у розмірі 1 872,20
грн. та сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідачка зобов'язувалася
здійснювати погашення заборгованості
щомісячними платежами, однак взятих на
себе зобов'язань не виконувала і тому
утворилася заборгованість, яка з
урахуванням стягнутої за судовим
наказом від 13 січня 2010 року у сумі 10 047,09
грн., складає 25 145,78 грн., з яких: 5 519,33 грн.
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 17 952,84 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 1 173,61 грн. - штраф
(процентна складова).

Рішенням Нижньосірогозького
районного суду Херсонської області
від 30 липня 2014 року у задоволенні
позову публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
публічне акціонерне товариство подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просило його
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позов банку.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник банку
апеляційну скаргу підтримала з
підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і
обґрунтованим, представники ОСОБА_5
просили залишити його без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 06 грудня 2006 року
ОСОБА_5 отримала у ПАТ КБ «Приватбанк»
кредит у розмірі 1 872,20 грн. на строк 12
місяців з 16.12.2006 року по 16.12.2007 року
включно зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 1% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідачка згідно із заявою
позичальника підтвердила, що підписана
заява разом з умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт») складає між
нею і банком договір.

За умовами договору відповідачка
зобов'язувалася повернути кредит,
сплатити відсотки, винагороди, комісії
в зазначені в заяві та Умовах строки.

Погашення заборгованості здійснюється
щомісячно в період сплати, за який
приймається період з « 16» по « 23» число
кожного місяця позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 196,45 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
умовами.

ОСОБА_5 належним чином не виконувала
взятих на себе зобов'язань і тому
виникла заборгованість, останній
платіж, згідно наданого банком
розрахунку заборгованості, здійснено у
грудні 2007 року, з позовом до суду банк
звернувся лише 03 квітня 2014 року
пропустивши встановлений законом, а
також Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт») строк для звернення до
суду за захистом порушеного права.

ОСОБА_5, яка змінила прізвище на
«ОСОБА_5» у зв'язку з реєстрацією шлюбу,
подала заяву про застосування позовної
давності.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
його позову, суд першої інстанції
підставно виходив із вимог ч.4 ст.267 ЦК
України, згідно з якою сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що сторони договору збільшили строк
позовної давності, що підтверджується
пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту, за яким строк позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафу за даним договором встановлено
сторонами тривалістю у 5 років, то
колегія суддів виходить з такого.

Позовна давність, - за визначенням ст.256
ЦК України - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу.

Позовна давність в один рік, яка згідно
зі ст.258 ЦК є спеціальною позовною
давністю, застосовується відповідно до
п.1 ч.2 ст.258 ЦК до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Збільшення спеціальної позовної
давності за домовленістю сторін
законом не передбачено, як і не
передбачено нарахування пені після
закінчення строку дії договору.

Тому вказані доводи апеляційної скарги
є такими, що висновків суду не
спростовують, а рішення суду в частині
відмови у задоволенні вимог про
стягнення пені і штрафу у зв'язку з
пропуском позивачем спеціального
строку позовної давності відповідає
вимогам закону.

Обґрунтованим є і рішення суду в
частині відмови у задоволенні вимог
банку про стягнення кредиту і
відсотків за користування кредитом,
оскільки позивач звернувся до суду за
захистом порушеного права після спливу
збільшеного сторонами строку позовної
давності, враховуючи, що останній
платіж відповідачкою здійснено у
грудні 2007 року, а з позовом до суду банк
звернувся лише у квітні 2014 року.

Доводи скарги про переривання строку
вчиненням позичальником дій по сплаті
заборгованості є неспроможними,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Матеріалами справи не підтверджено, що
відповідачка після грудня 2007 року
вчиняла будь-які дії, які б
підтверджували про визнання нею
боргового зобов'язання за кредитним
договором.

Натомість судовим наказом
Іванівського районного суду від 13
січня 2010 року з ОСОБА_5 на користь
позивача була стягнута заборгованість
за кредитним договором у сумі 10 047 грн.

Цим судовим рішенням підтверджується,
що на дату його ухвалення з
відповідачки була стягнута вся сума
заборгованості за тілом кредиту.

В той же час із розрахунку
заборгованості, наданого банком,
вбачається, що у 2011 році відбулося
часткове погашення тіла кредиту у сумі
356,58 грн.

При цьому апелянтом не спростовано
висновок суду про те, що ці грошові суми
були списані банком з картки для виплат
по заробітній платі автоматично і без
погодження з відповідачкою.

За встановленого апеляційну скаргу ПАТ
КБ «Приватбанк» слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Нижньосірогозького районного
суду Херсонської області від 30 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук