АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

при секретарі Данилко О.А.

з участю сторін: представника
відповідача - Паланійчука В.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Дочірнього
підприємства Державної акціонерної
компанії «Хліб України» Чернівецький
комбінат хлібопродуктів про стягнення
заборгованості за невикористану
відпустку та середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, за апеляційною скаргою
Дочірнього підприємства Державної
акціонерної компанії «Хліб України»
Чернівецький комбінат хлібопродуктів,
на рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 06 жовтня 2014 року,-

В С Т А Н О В
И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом про
стягнення заборгованості за
невикористану відпустку та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Свої вимоги обґрунтовувала тим,
що згідно наказу №9-К від 19.05.2009 року
була прийнята на посаду головного
бухгалтера Дочірнього підприємства
Державної акціонерної компанії «Хліб
України» Чернівецький комбінат
хлібопродуктів. 10 червня 2013 року згідно
наказу №7-К її було звільнено із
займаної посади за власним бажанням за
ст.38 КЗпП України.

При звільненні їй не було виплачено
заробітну плату за травень та червень
2013 року в сумі 4225 грн. 80 коп., та
компенсацію за невикористану
відпустку.

____________________________________________________________________

№ 22ц/794/1554/ 2014 р.
Головуючий у І інстанції
Вольська-Тонієвич О.В.

Категорія: 53

Суддя-доповідач Владичан А.І.

На свої неодноразові звернення в
усній та письмовій формі до керівника
підприємства про проведення
розрахунку з нею за період роботи з
19.05.2011 року по день звільнення, керівник
вказував на те, що перед звільненням
нею не було передано відомості по
нарахуванню заробітної плати та
особові картки працівників, тому
повний розрахунок не можливий.

Проте вказані документи були
вилучені працівниками правоохоронних
органів в рамках проведення досудового
розслідування. Вважає, що таку
інформацію керівництво відповідача
могло безперешкодно отримати при
ознайомленні з матеріалами
кримінального провадження, однак цим
правом не скористалися.

Таким чином, вважає, що саме з вини
власника їй не було нараховано та
виплачено всі виплати, які передбачені
при звільненні, у зв'язку з чим з
відповідача на її користь просила
стягнути компенсацію за невикористану
відпустку за 2012-2013 роки в якості
розрахунку при звільненні в сумі 13798,69
гривень, а також середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
в сумі 54935,96 гривень та стягнути
моральну шкоду, яку оцінює у 5000
гривень,оскільки внаслідок невиплати
розрахунку при звільненні, вона
зазнала істотних душевних страждань,
які проявилися у різкому погіршенні
стані здоров'я, загостренням деяких
захворювань.

Рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 06 жовтня
2014 року позовну заяву ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано
протиправними дії керівництва ДП ДАК
«Хліб України» Чернівецький комбінат
хлібопродуктів по затримці розрахунку
при звільненні ОСОБА_2 Стягнуто з ДП
Державної акціонерної компанії «Хліб
України» Чернівецький комбінат
хлібопродуктів на користь ОСОБА_2
компенсацію за невикористану
відпустку за 2012-2013 роки у якості
розрахунку при вільненні в сумі 13 798
грн. 69 коп. з урахуванням всіх
відрахувань, середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 54 935 грн. 96 коп. з урахуванням
передбачених ст.26 Закону України «Про
оплату праці», та 500 гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з судовим
рішенням ДП Державна акціонерна
компанія «Хліб України» Чернівецький
комбінат хлібопродуктів подало
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 06 жовтня 2014 року є
незаконним, протиправним, таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи, прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що під час прийому -
передачі справ бухгалтерії 27. 06. 2013 року
комісією було встановлено, що відсутні
розрахунково-платіжні відомості
(особові картки) працівників
підприємства, за весь період до травня
2013 року, документи (картки, відомості
нарахування зносу, амортизації) з
обліку основних засобів. Обставини
зникнення у бувшого бухгалтера
облікових документів за січень-квітень
2013 року та за період після вилучення
документів ЦБОЗ УМВС України в
Чернівецькій області - жовтень-грудень
2012 року потребують документального
підтвердження про додаткове вилучення
чи інші дії. У зв'язку із відсутню
вказаних документів та ще цілого ряду
порушень було порушено кримінальне
провадження за ознаками кримінального
правопорушення передбаченого ч.1 ст.191
КК України, тому враховуючи все
вищенаведене вини підприємства у
невиплаті ОСОБА_2 компенсації за
невикористану відпустку немає.

Також вказує, що судом першої
інстанції невірно надано оцінку
порядку обчислення середньої
заробітної плати, також не надано
належної оцінки письмовим доказам на
підстав яких здійснено розрахунок,
оскільки вказаний розрахунок
написаний власноручно ОСОБА_2, та не є
документом для виплати компенсації за
невикористану відпустку, оскільки не
містить відомостей про відрахування
податків та інших обов'язкових
платежів. Зазначає, що вина
підприємства у невиплаті компенсації
за невикористану відпустку позивачкою
не доведена, оскільки розрахунок даної
компенсації неможливо було провести
через відсутність бухгалтерських
документів, трудових книжок, наказів, а
вищевказана сума не підтверджена
жодними документами.

Крім того, ОСОБА_2 по день звільнення
перебувала на посаді головного
бухгалтера, тому зобов'язана була
самостійно провести даний розрахунок
під час свого звільнення. Відсутні
підстави для задоволення моральної
шкоди позивачу. Просили суд скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню,
враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що з вини відповідача ДП ДАК «Хліб
України» Чернівецький комбінат
хлібопродуктів, при звільненні ОСОБА_2,
з нею не було проведено повного
розрахунку, а саме компенсації за
невикористану відпустку за 2012-2013 роки,
а також середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду є правильними, оскільки
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному дослідженні наявних у
справі доказів та на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, вірно
застосовано до правовідносин, що
склалися, норми матеріального та
процесуального права.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2
працювала у ДП ДАК «Хліб України»
Чернівецький комбінат хлібопродуктів
на посаді головного бухгалтера з 19.05.2009
року.

Наказом №7-к від 10.06.2013 року ОСОБА_2 було
звільнено з роботи за власним бажанням
.

Однак при звільненні їй не було
виплачено заробітну плату за травень
та червень ІЗ року в сумі 4225 грн. 80 коп.
та компенсацію за невикористану
відпустку, яку вона ристала лише за 2011
рік в 2012 році згідно наказу №21-к від
12.09.2012 року.

Згідно ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Частиною 2 ст.117 КЗпП України
передбачено, що за наявності спору про
розмір належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене у частині першій
відшкодування у тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника, а в
разі вирішення спору частково, розмір
відшкодування визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Суд першої інстанції правовірно
застосував норми матеріального права
до відносин, які склалися між
сторонами.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці"
суд, установивши при розгляді справи
про стягнення заробітної плати у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, на підставі ст.117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановления рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що всі суми
(заробітна плата, вихідна допомога,
компенсація за невикористану
відпустку, оплата за час тимчасової
непрацездатності тощо), належні до
сплати працівникові, мають бути
виплачені у день звільнення цього
працівника, так як закон прямо
покладає на підприємство, установу,
організацію обов'язок провести зі
звільненим працівником повний
розрахунок, виплатити всі суми, що йому
належать; при невиконанні такого
обов'язку з вини власника або
уповноваженого ним органу наступає
відповідальність, передбачена ст.117
КЗпП України.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції невірно надано оцінку
порядку обчислення середньої
заробітної плати не обґрунтовані та не
заслуговують на увагу, оскільки суд при
розрахунку виходив з положень Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
від 8.02.1995р. №100, згідно якого
середньомісячна заробітна плата за час
вимушеного прогулу працівника
обчислюється, виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата, тобто, що передують дню
звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 p. IV Порядку основою
для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п. 8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на кількість
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівникові здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячну кількість робочих
днів у розрахунковому періоді абз.2 п.8
Порядку.

Аналізуючи зазначені норми, суд першої
інстанції вірно здійснив розрахунок
компенсації за невикористану
відпустку, а також середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні.

Посилання апелянта на те, що у зв'язку
відсутністю бухгалтерських
документів, трудових книжок, наказів,
неможливо було провести розрахунок
компенсації є необґрунтованими,
оскільки відсутність документації не є
підставою для невиплати розрахунку при
звільненні працівника.

Суд першої інстанції виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості дійшов правильного
висновку, про стягнення із відповідача
на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в
розмірі 500 гривень.

Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Рішення
суду ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування по доводам
апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства Державної акціонерної
компанії «Хліб України» Чернівецький
комбінат хлібопродуктів відхилити.

Рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 06 жовтня
2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: