Справа № 128/4744/14-ц Провадження №
22-ц/772/3391/2014Головуючий в суді першої
інстанції Карпінська Ю. Ф.Категорія
50Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Копаничук С.Г., Марчук В.С.

при секретарі Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
23.10.2014 року, ухвалене по даній справі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів та зобов'язання приймати
участь у вихованні дітей.

Мотивуючи позовні вимоги, посилалась
на те, що вона з 2006 року перебуває з
ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. Проте
сімейні відносини між ними припинились
через непорозуміння, несумісність
характерів. В даний час проживають
окремо.

Від спільного шлюбу вони мають двох
доньок: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться на її
утриманні. ОСОБА_3 матеріальної
допомоги на утримання доньок не надає
та не приймає участі в їх вихованні.

В зв'язку з цим, вона просила стягнути з
відповідача аліменти на її користь на
утримання дітей в розмірі 14 частини
всіх його доходів щомісячно починаючи
з 01 березня 2014 року. Окрім цього, вона
ставила питання про зобов'язання
ОСОБА_3 виконувати батьківські
обов'язки по відношенню до доньок,
приймати участь у їх вихованні,
провідуючи їх двічі на тиждень.

Рішенням суду першої інстанції позовні
вимоги в частині стягнення аліментів
задоволені частково, а саме аліменти
стягнуті з 24 вересня 2014 року, щодо інших
вимог то в їх задоволенні відмовлено.

ОСОБА_2 оскаржила рішення в частині
щодо відмови в стягненні аліментів за
минулий час, а саме з 01 березня 2014 року
та в частині відмови в зобов'язанні
ОСОБА_3 до виконання батьківських
обов'язків по відношенню до доньок,
поставивши в апеляційній скарзі
питання про зміну рішення в цій частині
і ухвалення рішення про задоволення
позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, вона посилається на те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, оскільки суд не
дослідив всіх обставин по справі, які
вказують на те, що відповідач не
приймав участі в утриманні та
вихованні доньок. І зокрема, суд не
допитав з цього приводу свідків та
дітей, про допит яких позивачка
заявляла клопотання.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
ОСОБА_3, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення, в межах вимог
апеляційної скарги, прийшла до
наступного висновку.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, оскільки вона є
необґрунтованою та такою, що не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні вимог про стягнення
аліментів з 01 березня 2014 року та в
зобов'язанні ОСОБА_3, виконувати свій
батьківський обов'язок у вихованні
дітей, виходив із того, що позивачка не
довела обставин про те, що вона вживала
заходів щодо отримання аліментів з
відповідача з 01 березня 2014 року та не
надала доказів того, що він ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків.

Висновки суду першої інстанції проте,
що ОСОБА_2 не довела своїх вимог про
спонукання відповідача до побачень з
дітьми та стягнення аліментів з нього
саме з 01 березня 2014 року є цілком
обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 СК України
аліменти за минулий час можуть бути
присуджені, якщо позивач надасть суду
докази того, що він вживав заходів щодо
одержання аліментів з відповідача, але
не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати.

Положення цієї норми щодо надання
доказів узгоджуються з вимогами ч. 1 ст.
60 ЦПК України про те, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог.

Ч. 4 ст. 155 СК України передбачає
відповідальність батьків за ухилення
від виконання батьківських обов'язків.

Ставлячи питання про стягнення з
ОСОБА_3 аліментів саме з 01 березня 2014
року та спонукання його до побачень з
дітьми, позивачка не навела жодних
доказів того, що вона вживала заходів
для отримання аліментів, але
відповідач ухилявся від їх сплати.
Також вона не надала доказів того що
він ухилявся від побачень з дітьми та
не приймав участі у їх вихованні.

Намагання позивачки довести ці вимоги
з посиланням на показання свідків, про
допит яких вона ставила питання є
недостатніми. Оскільки нею не надано
інших об'єктивних доказів, які б
вказували на ухилення відповідача від
сплати аліментів та від виховання
доньок.

Окрім цього, п.2 ч.2 ст.18 СК України
передбачено примусове виконання
добровільно не виконаного обов'язку.
Сімейним кодексом України передбачено
лише примусове стягнення аліментів.
Примусовий порядок виконання інших
батьківських обов'язків сімейним
законодавством не визначений.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав
для скасування оскаржуваного рішення з
підстав наведених в апеляційній
скарзі.

Тому, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 23.10.2014 року,
ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: ( підпис
) В. П. Нікушин

Судді: (
підпис ) С. Г.
Копаничук

(
підпис ) В. С. Марчук

З оригіналом вірно: Суддя апеляційного
суду Вінницької області
________ В.П. Нікушин