РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11954/14-ц

пр. № 2/759/4466/14

04 листопада 2014 року

м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у
складі

Головуючого судді
Миколаєць І.Ю.

при секретарі
Захарченко Н.В.,

Руденко Ю.Ф.,

за участю позивачів
ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

представника позивачів
ОСОБА_6,

представника відповідача (ТОВ
«Євростиль») Кобєлєва В.І.,

представника відповідача (ТОВ «ВК
«Комунальник») Левківського О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євтростиль»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комунальник»,
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу та
зобов»язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року представник позивачів
ОСОБА_6 звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
просить визнати недійсними наступні
договори: договір купівлі-продажу
нежилих приміщень від 28.03.2007 р.,
укладеного між ВАТ "Київський
верстатобудівний концерн" та ТОВ
"Євростиль"; договір купівлі-продажу
нежилих приміщень від 29.10.2007 р.,
укладеного між ВАТ "Київський
верстатобудівний концерн" та ТОВ
"Євростиль"; договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 31.08.2010 р.,
укладеного між ВАТ «ВЕРКОН» та ТОВ "ВК
"Комунальник". Також позивачі просять
зобов"язати Виконавчий орган Київської
міської ради - Київську міську державну
адміністрацію прийняти до комунальної
власності територіальної громади м.
Києва гуртожиток, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивачі посилаються на те, що вони
близько тридцяти років проживають в
данному гуртожитку, який належав ВАТ
«ВЕРКОН» на підставі Акту
передачі-прийому майна ВАТ «ВЕРКОН»
від Фонду державного майна України від
05.03.1996 р. Наказом Фонду державного майна
України від 31.01.1994 р. № 4-АТ був
затверджений «План приватизації
Київського державного заводу
верстатів-автоматів та Київського
пілприємства по будівництву товарів
народного споживання» до якого було
включено гуртожиток в АДРЕСА_1. Отже
даний гуртожиток був внесений до
статутного фонду ПАТ «ВЕРКОН» в ході
його приватизації. На підставі
договорів купівлі-продажу нежилих
приміщень від 28.03.2007р. та від 29.10.2007 р.
ТОВ «Євтостиль» було придбано нежилі
приміщення І та ІІ поверхів гуртожитку
(що складає 40/100 частин гуртожитку),
розташованого за адресою: АДРЕСА_1. На
підставі договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 31.08.2009р. ТОВ «ВК
«Комунальник» була прибдана частина
цілісного майнового комплексу
приміщення, яка складається з III, IV та V
поверхів гуртожитку (що складає 60/100
частин гуртожитку), розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. Позивачі вважають, що
внаслідок укладання вищезазначених
договорів порушуються їх житлові
права, в тому числі і право на
приватизацію житла у гуртожитку, а самі
договори підлягають визнанню
недійсними з наступних підстав: 1)
об»єктом відчуження може бути все
нерухоме майно, а не його частина, яка
не набула статусу об»єкта нерухомості
в передбаченому законом порядку,
посилаючись на висновок до якого
дійшли судді Верховного Суду України у
Постанові від 15.01.2014р.; 2) договір
купівлі-продажу нерухомого майна від
31.08.2009р. укладений під час дії
мораторію, який діяв на відчуження у
будь-який спосіб гуртожитків як
цілісних майнових коиплексів або їх
окремих будівель, споруд, жилих і
нежилих приміщень та іншого майна на
користь фізичних чи юридичних осіб, і є
таким, що вчинений всупереч ч. 3
Прикінцевих та перехідних положень ЗУ
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків», а
визнання недійсності такого договору
можливе на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203
ЦК України; 3) відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3
вказаного Закону всі гуртожитки, на які
поширюється дія цього Закону,
підлягають передачі у власність
територіальних громад. Реальну
передачу гуртожитку до комунальної
власності вважає можливим на підставі
ЗУ «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків».

У судовому засіданні позивачі та їх
представник позов підтримали та
просять його задовольнити та
наголосили на тому, що відчуження
приміщення гуртожитку ПАТ «ВЕРКОН», до
складу статутного фонду якого увійшов
гуртожиток, на користь третіх осіб,
утворює позивачам перешкоди та
унеможливлює реалізацію права на
приватизацію житла у гуртожитку.

Представник ТОВ «Євростиль» заперечує
проти задоволення позову в повному
обсязі з огляду на те, що: ТОВ
«Євростиль» є добросовісним набувачем
нежилих приміщень та приватним
власником І та ІІ поверхів гуртожитку
(що складає 40/100 частин гуртожитку),
розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Дане
оскаржуване відчуження нежилих
приміщень не призвело до порушення,
невизнання або оспорювання прав,
свобод чи інтересів мешканців
гуртожитку; відчуження вказаних
нежилих приміщень попереднім
власником - ПАТ «ВЕРКОН», було
здійснено в тому числі на підставі
отриманих довідок-характеристик; жоден
мешканець гуртожитку не проживає і не
проживав у нежилих приміщеннях;
навпаки підлягають захисту у даному
провадженні гарантовані державною
майнові права ТОВ «Євростиль» на
нежилі приміщення І та ІІ поверхів
гуртожитку; позивачі для захисту
порушених прав посилаються лише на
Висновок Верховного суду України, а не
норми закону, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини та
порушені права. Враховуючи те, що позов
заявлено про захист прав, які не
порушені, просить відмовити у
задоволенні даного позову.

Представник ТОВ «ВК «Комунальник»
заперечує проти задоволення позову в
повному обсязі. В своїх запереченнях
представник посилається на те, що
фактично заявлено позов про порушення
прав, які ще не виникли і не відомо чи
виникнуть; рішеннями судів України за
аналогічними зверненнями позивачів
встановлено, що не було порушено права
мешканців гуртожитку в тому числі і
право на приватизацію кімнат
гуртожитку відповідно до ЗУ «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків», і відповідно
воно не підлягає захисту; позивачами
заявлено позов щодо захисту прав у
зв»язку із зміною приватного власника
будівлі гуртожитку, що ніяким чином не
вплинуло на права мешканців; даний
гуртожиток належав попередньому
власнику ПАТ «ВЕРКОН» на праві
приватної власності, а отже на нього не
поширюється ЗУ «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків», оскільки даний закон не
поширюється на гуртожитки, що на
законних підставах знаходяться у
приватній власності; ПАТ «ВЕРКОН» є
належним набувачем нежилих приміщень
гуртожитку після їх відчуження ПАТ
«ВЕРКОН», які перебували у приватній
власності; позивачі в обґрунтуванні
своїх позовних вимог посилаються на
нормативні акти, дія яких не
поширюється на спірні правовідносини.

Київська міська рада явку свого
представника у судове засідання не
забезпечила, про місце та час розгляду
справи повідомлялася належним чином,
клопотання про розгляд справи у
відсутність свого представника до суду
не надходило.

Суд, вислухавши пояснення позивачів та
їх представника, представників
відповідачів, дослідивши матеріали
справи вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 13.01.2010 р. у справі №
2-1195-1/09, яке ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 20.04.2010 р. та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22.02.2012 р. залишено без змін,
було встановлено, що наказом Фонду
державного майна України від 31.01.1994 р. №
4-АТ був затверджений «План
приватизації Київського державного
заводу верстатів-автоматів та
Київського державного підприємства по
виробництву товарів народного
споживання» до якого було включено
гуртожиток в АДРЕСА_1. Також
встановлено, що 05.03.1996 р. засновник -
Фонду державного майна України передав
у власність ВАТ «ВЕРКОН» згідно Акту
оцінки майна та Акту передачі-прийому
майно, до складу якого увійшов спірний
гуртожиток ( а.с. 134-139, 125-133). Даний факт
встановлений також рішенням
Господарського суду м. Києва від 10.01.2010
у справі № 40/70-36/414 (а.с. 111-118), яке
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 15.03.2011 р. та
Постановою Вищого Господарського суду
України від 26.05.2011 р. залишено без змін
(а.с. 99-110).

Відповідно до договору купівлі-продажу
нежилих приміщень від 28.03.2007 р.,
укладеного між ВАТ «ВЕРКОН» та ТОВ
«Євростиль», останньому переходять у
приватну власність нежилі приміщення І
поверху (в літ. А), загальна площа
приміщень, які відчужуються складає
807,90 кв.м. та становить 20/100 частин від
гуртожитку, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Нежилі приміщення
належали ВАТ «ВЕРКОН» на підставі акту
передачі-прийому майна ВАТ «ВЕРКОН»
від Фонду державного майна України
05.03.1996 р., зареєстрованого в Київському
міському бюро технічої інвентаризації
та реєстрації права власності на
об»єкти нерухомого майна 02.03.1996 р. за №
91-з (а.с. 19-20). Право приватної власності
ТОВ «Євростиль» на нежилі приміщення І
поверху (в літ. А) зареєстроване в
Київському міському бюро технічої
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна
10.04.2007р., реєстраційне посвідчення №
038348 (а.с. 21).

Відповідно до договору купівлі-продажу
нежилих приміщень від 09.10.2007 р.,
укладеного між ВАТ «ВЕРКОН» та ТОВ
«Євростиль», останньому переходять у
приватну власність нежилі приміщення
ІІ поверху (в літ. А), загальна площа
приміщень, які відчужуються складає
812,60 кв.м. та становить 20/100 частин від
гуртожитку, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Нежилі приміщення
належали ВАТ «ВЕРКОН» на підставі акту
передачі-прийому майна ВАТ «ВЕРКОН»
від Фонду державного майна України
05.03.1996 р., зареєстрованого в Київському
міському бюро технічої інвентаризації
та реєстрації права власності на
об»єкти нерухомого майна 02.03.1996р. за №
91-з. Право приватної власності ТОВ
«Євростиль» на нежилі приміщення ІІ
поверху (в літ. А) зареєстроване в
Київському міському бюро технічої
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна
16.10.2007р., реєстраційне посвідчення № 5
(а.с. 22-23).

Відповідно до договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 31.08.2009 р.,
укладеного між ВАТ «ВЕРКОН» та ТОВ «ВК
«Комунальник», останньому переходять у
приватну власність цілісного
майнового комплексу - приміщення III, IV
та V поверхів гуртожитку (в літ. А),
загальна площа приміщень, які
відчужуються складає 2445,60 кв.м. та
становить 60/100 частин від гуртожитку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Приміщення належали ВАТ «ВЕРКОН» на
підставі акту передачі-прийому майна
ВАТ «ВЕРКОН» від Фонду державного
майна України 05.03.1996 р., зареєстрованого
в Київському міському бюро технічої
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна
02.03.1996р. за № 91-з (а.с. 24-25). Право
приватної власності ТОВ «ВК
«Комунальник» на приміщення III, IV та V
поверхів гуртожитку (в літ. А)
зареєстроване в Київському міському
бюро технічої інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна 17.09.2009 р., реєстраційне
посвідчення № 006641 (а.с. 26).

Вирішуючи дану справу, суд виходить із
положення правомірності володіння ВАТ
«ВЕРКОН» приміщеннями гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1, про що зазначено у
постанові Вищого Господарського суду
України від 26.05.2011 р. у справі за позовом
Фонду державного майна України до ВАТ
«ВЕРКОН» про визнання права власності
на гуртожиток (а.с. 99-102).

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 04.03.2013 р. у справі № 5011-15/10405-2012 за
заявою ПАТ «ВЕРКОН» про визнання його
банкрутом затверджено звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
станом на 21.02.2013р.; ліквідовано банкрута
- ПАТ «ВЕРКОН» як юридичну особу у
зв»язку з банкрутством; дію мораторію
припинено; провадження у справі про
банкрутство № 5011-15/10405-2012 припинено.
Постановою Вищого господарського суду
України від 13.08.2013 р. ухвалу
Господарського суду м. Києва від 12.06.2013
р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.06.2013 р. у справі № 5011-15/10405-2012 залишено
без змін (а.с. 33-38).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається майном на власний
розсуд, та має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Відповідно до встановленої процедури
та дати здійснення оспорюваних
правочинів первісний власник будівлі
гуртожитку - ПАТ «ВЕРКОН» здійснило
відчуження приміщень гуртожитку ТОВ
«Євростиль» та ТОВ «ВК «Комунальник».

Стаття 16 ЦК України містить загальний
перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів. Тобто особа, права
якої порушені, як правило може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права, який
визначений спеціальним законом та
регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Як на підставу своїх вимог про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
нерухомого майна з підстав
неправомірності відчуження частин, а
не вцілому будівлі гуртожитку,
позивачі посилаються на постанову
Верховного суду України від 15.01.2014 р. у
справі за позовом фізичних осіб до СДП
«Укрспец»юст», ГУЮ в Миколаївській
області, Підрозділу примусового
виконання рішень ВДВС ГУЮ у
Миколаївській області, ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» та фізичних осіб
про визнання прилюдних торгів
недійсними, визнання угод із продажу
приміщень гуртожитку на прилюдних
торгах нікчемними та інше. Суд вважає,
що правовідносини, що досліджувались
судом у вищезазначеному провадженні є
іншими ніж ті, що досліджуються в
даному провадженні, а тому висновки, на
які посилається представник позивачів
не беруться судом до уваги.

Також в обґрунтування своїх вимог про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна від
31.08.2009 р. з підстав дії мораторію на
продаж будівель гуртожитків, позивачі
посилаються на п. 1 ч. 1 ст. 3 та ч. 3
Прикінцевих та перехідних положень ЗУ
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків», зокрема
щодо поширення дії цього закону на
спірні правовідносини, щодо передачі
гуртожитків у власність
територіальних громад, а також щодо
мораторію на відчуження гуртожитків в
період оскаржуваних договорів.

Відповідно до абзаців 3-4 ст. 1 ЗУ «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 р. в
редакції, що діяла на час вчинення
правочину, сфера дії цього Закону
поширюється на гуртожитки, які є
об'єктами права державної та
комунальної власності, та гуртожитки,
які перебувають у господарському
віданні чи в оперативному управлінні
військових частин, закладів, установ
та організацій з управління житловим
фондом незалежно від форми власності,
крім гуртожитків, що знаходяться на
балансі військових частин, закладів,
установ та організацій Збройних Сил
України та Міністерства внутрішніх
справ України. Цей Закон не поширюється
на гуртожитки, що знаходяться на
законних підставах у приватній
власності, у тому числі ті, що передані
територіальним громадам у постійне чи
тимчасове користування.

Враховуючи, що гуртожиток, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
час укладення спірного правочину,
знаходився у приватній власності ВАТ
«ВЕРКОН», суд вважає що дія ЗУ «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» на
правовідносини, що виникли між ВАТ
«ВЕРКОН» та ТОВ «ВК «Комунальник» не
розповсюджувалась, підстави для
визнання правочинів недійсними -
відсутні.

Зважаючи на те, що вимога позивачів
щодо зобов»язання Київської міської
державної адміністрації прийняти до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва гуртожиток,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, є
похідною від попередніх вимог, то вона
також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 179, 209, 292, 294 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Євтростиль», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комунальник»,
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу нежилих
приміщень та зобов»язання вчинити
певні дії, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: