Номер провадження: 22-ц/785/9148/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Суворова В.О.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на ухвалу Татарбунарського районного
суду Одеської області від 25 вересня 2014
року про забезпечення позову по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Татарбунарської міської
ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
державного акту на право власності на
земельну ділянку недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до Татарбунарського
районного суду Одеської області з
позовом до Татарбунарської міської
ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
державного акту на право власності на
земельну ділянку недійсним
посилаючись на те, що вони є
співвласниками будинку АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці
площею 0,12 га. Відстань від задньої
стіни будинку до межі даної земельної
ділянки складала 3 м, однак
відповідачка ОСОБА_4 самовільно
захопила частину земельної ділянки,
приблизно шириною 2 м, вздовж задньої
стіни належного позивачам житлового
будинку вздовж всієї земельної
ділянки, а Татарбунарська міська рада
передала їй у власність земельну
ділянку за адресою АДРЕСА_2, включаючи і
частину земельної ділянки, яка була у
користуванні позивачів, без узгодження
меж з ними, як сусідніми
землекористувачами.

Такими діями відповідачів
порушені права позивачів, а саме право
на приватизацію земельної ділянки для
обслуговування належного їм будинку,
господарських споруд та ведення
садівництва.

Ухвалою Татарбунарського
районного суду Одеської області від 16
квітня 2014 року у задоволенні заяви
ОСОБА_2 про забезпечення позову
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 21 серпня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задоволено частково, ухвалу
Татарбунарського районного суду
Одеської області від 16 квітня 2014 року
скасовано, передано питання на новий
розгляд до того ж суду.

Ухвалою Татарбунарського
районного суду Одеської області від 25
вересня 2014 року провадження у справі
зупинено до вирішення іншої справи в
порядку адміністративного
судочинства.

Ухвалою Татарбунарського
районного суду Одеської області від 25
вересня 2014 року у задоволенні заяви
ОСОБА_2 про забезпечення позову
відмовлено.

Вважаючи ухвалу суду незаконною
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до
апеляційного суду з апеляційною
скаргою, в якій просять скасувати
ухвалу Татарбунарського районного
суду Одеської області від 25 вересня 2014
року та постановити нову ухвалу, якою
заяву про забезпечення позову
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення осіб, які беруть
участь у справі вивчивши матеріали
справи та обговоривши підстави
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2
про забезпечення позову районний суд
обґрунтовано дійшов зазначеного
висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб, забороною вчиняти
певні дії.

Під час перевірки законності
ухвали місцевого суду про відмову в
забезпеченні позову, колегія врахувала
вимоги ст. ст. 151- 154 ЦПК України, якими
передбачено підстави забезпечення
позову, види, заміна або скасування
заходів забезпечення позову, а також
роз'яснення Постанови №9 Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 р.
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову».

Пунктом 4 Постанови Пленуму
передбачено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви
ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд
першої інстанції виходив з вимог ст. ст.
151, 152 ЦПК України та з того, що
відповідачем не обґрунтовано, яким
саме чином невжиття заходів
забезпечення позову у вигляді арешту
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2
про забезпечення позову, правомірно
виходив з вимог ст. ст. 151, 152 ЦПК України,
оскільки ОСОБА_2 в клопотанні про
забезпечення не вказала яким чином
невжиття заходів забезпечення позову у
вигляді арешту може утруднити чи
зробити неможливим виконання
можливого рішення суду, зазначивши в
клопотанні лише обставини, які
стосуються суті спору.

Вирішуючи питання про
забезпечення позову, судом приймається
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що ухвала суду від 25 вересня 2014
року постановлена з додержанням вимог
закону.

Апеляційна скарга є необґрунтованою.

На підставі викладеного та керуючись
ст.303, п.1 ч.2 ст.307, ч.1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Ухвалу Татарбунарського районного
суду Одеської області від 25 вересня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

В.О. Суворов