Справа №592/9053/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Котенко О. А.Номер
провадження 22-ц/788/2311/14 Суддя-доповідач -
Маслов В. О. Категорія - 43
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

25 грудня 2014 року м.
Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання -
Чупринпи В.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду у м. Суми цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 02 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_5, до ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про вселення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 02 грудня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
доньки ОСОБА_5, задоволено частково.
Вселено ОСОБА_4 разом з малолітньою
дитиною ОСОБА_5 в будинок АДРЕСА_1.
Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову. Зазначає, що згідно
договору купівлі - продажу
домоволодіння належить їй на праві
приватної власності. Після реєстрації
шлюбу між позивачкою та її сином вона
дала згоду на їх проживання в будинку.
Згодом, у квітні 2010 року за
домовленістю з позивачкою, вона
тимчасово зареєструвала її на період
отримання соціальної допомоги. Членом
сім'ї ОСОБА_4 ніколи не була, спільного
бюджету у них також не було. Зазначає,
що на даний час позивачка з травня 2014
року не проживає в будинку, її вселення
буде порушувати право власності та
створювати перешкоди у користуванні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, яка
підтримала доводи апеляційної скарги,
пояснення ОСОБА_4, яка вважала рішення
місцевого суду правильним, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення місцевого суду залишенню без
зміни, виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_6
перебували у шлюбі з 25 лютого 2006 року по
22 серпня 2014 року, що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб та копією
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 22 серпня 2014 року (а.с. 6, 38).

Згідно свідоцтва про народження
сторони від шлюбу мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

З довідки про реєстрацію місця
проживання вбачається, що 29 квітня 2010
року ОСОБА_4 зареєстрована по АДРЕСА_1
(а.с. 7).

В судовому засіданні місцевого суду
встановлено, що малолітня ОСОБА_5 була
зареєстрована в цьому будинку після
народження. Також встановлено, що
позивачка та її донька зареєстровані в
будинку, як члени сім'ї ОСОБА_6
Власником будинку АДРЕСА_1 є його мати
відповідачка по справі, що
підтверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно (а.с.22).
Таким чином, у встановленому законом
порядку ОСОБА_4 з донькою вселилися та
проживали у вказаному будинку, де сім'ї
в користування була виділена окрема
кімната, а також кухня.

Також судом першої інстанції
встановлено, що з 2014 року між подружжям
почали виникати конфлікти та після
повернення ОСОБА_4 з відрядження, яке
тривало з 13 травня 2014 року по 09 липня 2014
року, відповідачі не пустили позивачку
з дитиною до будинку, а речі відвезли до
місця проживання її матері. Крім того,
ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП
через конфлікт, який стався між ним та
позивачкою 09 липня 2014 року.
Відповідачка підтвердила, що в той день
замки у квартирі були поміняні, а
ОСОБА_4 було повідомлено, що вона не
буде проживати в будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному власником.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Підстави та порядок позбавлення членів
сім'ї власника права користування
жилими приміщеннями визначені у ст. 157
ЖК України, якою встановлено, що членів
сім'ї власника жилого будинку може бути
виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення
члена сім'ї наймача (власника) будинку
та інших осіб, які проживають разом з
ним, можливо в тому випадку, коли вони
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематично
порушують правила співжиття та роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними.

Оскільки відповідачі чинять перешкоди
позивачці та її малолітній дочці у
користуванні будинку та проживанні,
рішення місцевого суду про задоволення
позову ОСОБА_4 відповідає вимогам
вказаних законів та зібраним у справі
доказам. Доводи апеляційної скарги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Твердження апелянтки, що згідно
домовленості з позивачкою, остання
була зареєстрована тимчасово на період
отримання соціальної допомоги, що
позивачка ніколи не була членом її
сім'ї не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки не
спростовують висновків місцевого суду.
Позивачка була зареєстрована в будинку
матері бувшого чоловіка у
встановленому законом порядку, житлове
приміщення, яке вона займала разом з
сім'єю було визначено власницею
будинку, відповідачка не надала до суду
належних доказів щодо існування будь -
яких інших домовленостей з приводу
періоду проживання позивачки.
Позивачка разом з дитиною набули право
на проживання в будинку і у
протиправний спосіб влітку 2014 року
були позбавлені такого права. Позову
про їх виселення або про визнання їх
такими, що втратили право на проживання
в будинку не заявлялося. Тому рішення
суду про захист житлових прав
позивачів ґрунтується на законі.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції також
не спростовують.

За викладених обставин і фактів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і вирішив спір
у відповідності з законом, тому підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 02 грудня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -