22-ц/775/1758/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Харитонова
Суддя-доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

10 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого - Ткаченко
Т.Б.,

суддів - Баркова
В.М., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі -
Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча», треті особи:
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок отримання травми
на підприємстві за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 27 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК
ім.Ілліча»), посилаючись на те, що з 11
травня 2005 року він працював
монтажником по монтажу сталевих і
залізобетонних конструкцій у ПАТ «ММК
ім. Ілліча». 01 березня 2013 року з ним
стався нещасний випадок, внаслідок
якого він отримав важку
черепно-мозкову травму. Згідно довідки
МСЕК № 234058 від 25 червня 2013 року йому
встановлено третю групу інвалідності
та встановлено ступінь втрати
професійної працездатності - 60%.

Внаслідок травматизму від нещасного
випадку на виробництві йому заподіяні
фізичний біль і душевні страждання,
ушкодження здоров'я призвело до
порушення особистих немайнових прав,
таких як, право на охорону здоров'я, на
безпечну працю. У зв'язку з
травматизмом цілком порушена
нормальна життєдіяльність, він
тривалий час знаходився на лікуванні, у
нього постійно болить нога, він не можу
пересуватися на далекі відстані, що
призводить до порушення життєвих
зв'язків, вночі не може спати без
знеболюючого. Після травматизму не
може виконувати певні види робіт у
побуті. Від постійного болю він став
роздратований, нервовий, обмежився у
спілкуванні із знайомими та друзями.
Просив у відшкодування моральної
шкоди, заподіяної у зв'язку з
пошкодженням здоров'я внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
стягнути з підприємства на його
користь 80000 грн., а також стягнути з
відповідача витрати на правову
допомогу в розмірі 609 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
27 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 до ПАТ
«ММК ім.Ілліча», треті особи: Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної внаслідок отриманої
травми на підприємстві та судових
витрат задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 20000 грн., судові витрати
у розмірі 152,25 грн., а всього 20152,25 грн.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь держави судовий збір у розмірі
114,70 грн.

Не погодившись з рішенням суду позивач,
посилаючись в апеляційній скарзі на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду змінити,
збільшивши розмір відшкодування
моральної шкоди до 80000 грн.

Зокрема вказує, що судом не прийнято до
уваги, що в діях позивача відсутня
провина у травмуванні внаслідок
нещасного випадку на виробництві, який
стався 01 березня 2013 року. Крім того,
визнаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, судом зазначено
ступінь вини позивача у нещасному
випадку, не обґрунтовуючи в чому саме
полягає його вина та не надано належної
правової оцінки вини.

Вважає необґрунтованим висновок суду
про розмір моральної шкоди, яка
підлягає відшкодуванню в сумі 20000 грн.,
оскільки внаслідок нещасного випадку
йому завдано тілесні ушкодження
важкого ступеню тяжкості, встановлено
третю групу інвалідності та
встановлено первинно 60% та за
переоглядом 45% втрати професійної
працездатності, отримано
протипоказання про умови та характер
праці, до отримання травми він був
здоровою та працездатною людиною.
Внаслідок отриманої травми змушений
тривалий час знаходитись на
лікарняному, проходити численні
медичні огляди та обстеження,
медико-соціальні експертні комісії,
відновлювані процедури. Через стан
здоров'я позбавлений можливості
повноцінно працювати і продовжувати
звичайний для себе спосіб життя.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності позивача, третіх осіб:
ОСОБА_8 та представника Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, які належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду справи. Позивач
звернувся з заявою про розгляд справи
без його участі.

Заслухавши суддю - доповідача,
заперечення представника ПАТ «ММК
ім.Ілліча» - ОСОБА_9 та третіх осіб:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які
просили апеляційну скаргу відхилити,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишення без змін з таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов суд дійшов
висновку, що шкоду здоров'ю, внаслідок
отримання травми позивачеві ОСОБА_3
заподіяно з вини відповідача ПАТ «ММК
ім.Ілліча», що підтверджується актом
розслідування нещасного випадку,
складеним по формі Н-5 від 23 березня 2013
року, а також актом № 101 складеним по
формі Н-1 від 23 березня 2013 року. Умови
праці позивача у ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
час травмування не відповідали вимогам
ст.153 КЗпП України, оскільки основною
причиною настання нещасного випадку є
невідповідність кріплення
страхувального канату вимогам
типового проекту організації робіт ПОР
-618_1- АФ-13 «Капітальний ремонт агломашин
аглофабрики».

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню у відшкодування моральної
шкоди, суд врахував глибину моральних
та фізичних страждань позивача,
ступінь втрати ним професійної
працездатності і настання
інвалідності, неможливість жити
повноцінним життям і працювати за
фахом внаслідок ушкодження ноги, що
потребує постійного медичного
лікування і додаткових зусиль. Судом
також враховано, що позивач отримав
тяжку травму, тривалий час перебував на
стаціонарному лікуванні, позбавлений
можливості вести активне життя та
працювати за фахом, а також ступень
вини постраждалого та відповідача у
нещасному випадку, що стався 01 березня
2013 року. З урахуванням наведеного та
виходячи з принципу розумності і
справедливості, суд визначив моральну
шкоду, яка підлягає відшкодуванню
позивачеві у розмірі 20000 грн.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися у зв'язку з тим, що він
відповідає обставинам справи і є
обґрунтованим, оскільки
підтверджується дослідженими судом і
викладеними в рішенні доказами.

Відповідно до ст.43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Згідно з ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди робітнику здійснюється у
випадку, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків та
потребує від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як зазначено в роз'ясненнях, що
містяться в п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року відповідно до ст.237-1
КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що позивач
перебував у трудових відносинах з ПАТ
«ММК ім.Ілліча», з 26 серпня 2003 року
працював в ЦРМО - 6 монтажником по
монтажу сталевих і залізобетонних
конструкцій ( а.с. 7-8) .

01 березня 2013 року о 21 годині 15 хвилин,
під час виконання позивачем трудових
обов'язків, стався нещасний випадок,
внаслідок якого ОСОБА_3 було
травмовано та він отримав тілесні
ушкодження (а.с.11-17, 18-28).

Встановив, що ОСОБА_3 отримав травму у
зв'язку з настанням нещасного випадку
на виробництві, внаслідок чого став
інвалідом 3 групи, залишковим
наслідком сталося погіршення стану
здоров'я позивача, суд дійшов
правильного висновку щодо спричинення
позивачу моральних (душевних)
страждань, та виникнення фізичних і
моральних страждань, обмеження його
життєдіяльності.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд врахував обсяг
заподіяних позивачеві моральних
страждань, а також і фізичних
страждань, характер і тривалість цих
страждань, стан здоров'я потерпілого,
наслідки отриманої травми, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках.

Ніяких нових обставин чи доказів, які
не були предметом розгляду судом
першої інстанції, та могли б вплинути
на правильність висновків та рішення
суду, не надано.

З матеріалів справи вбачається, що
після отримання травми, позивач
протягом 2013 року неодноразово проходив
лікування і, як при первинному огляді,
так і повторно, згідно довідок МСЕК,
йому встановлено третю групу
інвалідності (а.с.9, 10, 29, 30-31, 73-74).

Як вбачається з Акту № 10/1 , форма Н-1 від
21 березня 2013 року та Акту проведення
спеціального розслідування нещасного
випадку від 21 березня 2013 року, вини
ОСОБА_3 в даному нещасному випадку не
має, а забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається
саме на відповідача.

Доводи позивача в апеляційній скарзі
на необґрунтованість посилання суду на
ступінь вини позивача, заслуговують на
увагу. Проте ці посилання не призвели
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.9
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість заподіяної
травми, наслідки тілесних пошкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування
позивачу моральної шкоди, суд першої
інстанції зазначив, що враховуючи, крім
іншого, вимоги розумності, виваженості
і справедливості, визначив
відшкодування моральної шкоди у
зазначеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність прийнятого
по справі рішення в частині розміру
відшкодування позивачу моральної
шкоди.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
або зміни рішення суду першої
інстанції не вбачає, у зв'язку з чим
апеляційна скарга позивача підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314,315 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
Т.Б.Ткаченко

Судді
В.М.Барков

Є.Є.Мальцева