Справа № 367/1309/14-ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/7171/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської
Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 29 травня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду із вказаним позовом
відповідачки та просив у відповідності
до норм ст.ст. 1050, 1054 ЦК України стягнути
з ОСОБА_1 на його користь
заборгованість за кредитним договором
№б/н від 14.08.2012 р. у розмірі 27054,52 грн. та
суму судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між
Банком та ОСОБА_1 була укладена
Генеральна угода про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт від 14.08.2012 р. №б/н, згідно якої
відповідачка отримала кредит в розмірі
15633,78 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 18,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідачка підтвердила
свою згоду на те, що підписана
Генеральна угода разом із Умовами,
правилами та тарифами складають між
нею та банком кредитний договір. Однак
взяті на себе зобов'язання по договору
не виконала і станом на даний час має
вищевказану заборгованість.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 29 травня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення міського суду
Київської області від 29 травня 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, що суперечить
нормам матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідачки,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду
першої інстанції в силі з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи
у задоволенні позову суд першої
інстанції мотивував свій висновок тим,
що позивачем не надано доказів
укладення між сторонами Генеральної
угоди про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт від 14.08.2012 р. № б/н, згідно якої
відповідачка отримала у кредит грошові
кошти.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції виходячи з наступного.

За змістом ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона передає
у власність другій стороні грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів. Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян.

Статтями 10,60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник відповідачки у судовому
засіданні доводів апеляційної скарги
не підтримав, посилаючись на те, що
ОСОБА_1 не підписувала генеральної
угоди про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та Правил надання продукту кредитних
карток від 14 серпня 2012 року, грошові
кошти від Банку за вказаною угодою не
отримувала.

Підставою стягнення заборгованості з
ОСОБА_1 на користь Банку позивач вважає
укладену між сторонами анкету - заяву
про приєднання до Умов та Правил
надання банківських послуг та
Генеральну угоду про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт від 14.08.2012 р. № б/н, згідно якої
відповідачка отримала у кредит грошові
кошти у розмірі 15633,78 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, анкета - заява про приєднання до
Умов та Правил надання банківських
послуг не містить істотних умов
кредитного договору, а Генеральна
угода про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт від 14.08.2012 р. № б/н, згідно якої
відповідачка, нібито отримала у кредит
грошові кошти, взагалі не підписана нею
(а.с.5,6). Інших допустимих та достатніх
доказів на підтвердження виникнення у
відповідачки зобов'язань по кредитних
правовідносинах позивачем суду не
надано.

Враховуючи вищевикладене, слід зробити
висновок, що будь яких зобов'язань
відповідачка не має перед банком по
вище вказаній Генеральній угоді про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт від 14.08.2012 р.
оскільки в ній відсутній підпис як
такий , що свідчить про відсутність
волевиявлення відповідачки на
укладення вказаної угоди та погодження
з її умовами.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову,
оскільки при судовому розгляді
достовірно встановлено, що належних
доказів, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60
ЦПК України, на підтвердження факту
належного укладення кредитного
договору та отримання коштів не надано.

Тож доводи апелянта щодо порушення
норм процесуального та матеріального
права судом першої інстанції колегія
суддів вважає необґрунтованими та
такими, що не підлягають до
задоволення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК
України, розглядаючи вказаний спір
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини справи, надані докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, порушень норм процесуального
законодавства при розгляді справи не
допустив, тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 303, 307, 308, 313-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді:
Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв