Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської
міської ради про визнання права
власності за набувальною давністю на
підсобне приміщення за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 15 травня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати за ним право власності за
набувальною давністю на підсобне
приміщення, загальною площею 48,65 кв.м,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
йому рішенням виконавчого комітету
Приморської районної ради народних
депутатів від 6 січня

1989 року було дозволено займатися
індивідуальною трудовою діяльністю.
Вказував, що згідно з рішенням, 29 травня
1991 року міжвідомча комісія Приморської
районної ради народних депутатів,
розглянувши його заяву з питання щодо
надання підсобного приміщення для
покращення умов зайняття
індивідуальною трудовою діяльністю,
передачі земельної ділянки, вирішила
надати йому в користування підсобне
приміщення, загальною площею 48,65 кв.м.,
яке розташоване біля прилеглого пляжу
«Аркадія» у

м. Одесі. Однак, Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради не визнає за ним право
власності на зазначене підсобне
приміщення, на яке він має технічний
паспорт.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 13 лютого

2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на підсобне
приміщення, загальною площею 48,65 кв.м,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 15 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить ухвалу
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом матеріального чи
порушення норм процесуального права.
Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам
закону не відповідає.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та закриваючи
провадження у справі, виходив із того,
що спір не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки
позивач є суб'єктом підприємницької
діяльності, тобто спір виник між
юридичними особами, а тому підлягає
розгляду в порядку господарського
судочинства.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

За змістом ст. 1 ГПК України право на
звернення до господарського суду для
вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням, мають підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.

Перелік справ, підвідомчих
господарському суду, наведений у ст. 12
ГПК України.

Крім того, згідно зі ст. 21 ГПК України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про
захист порушеного чи оспорюваного
права або охоронюваного законом
інтересу. Відповідачами є підприємства
та організації, яким пред'явлено

позовну вимогу.

Як убачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є
визнання права власності за
набувальною давністю на спірне
підсобне приміщення площею 48,65 кв.м, яке
було надано ОСОБА_1 як фізичній особі
(рішення Міжвідомчої комісії
Приморської районної ради народних
депутатів від 29 травня 1991 року № 83/1), а
не як суб'єкту підприємницької
діяльності, а тому апеляційний суд
дійшов помилкового висновку про те, що
цей спір підлягає розгляду в порядку
господарського судочинства.

Апеляційний суд вищенаведені норми
законодавства не врахував, не визначив
характер спору, що виник між позивачем
та відповідачем, а саме, в якому порядку
він повинен розглядатися судом, і
дійшов передчасного висновку про
закриття провадження у справі.

За таких обставин, постановлена у
справі ухвала апеляційного суду
підлягає скасуванню з передачею справи
до суду першої інстанції для
продовження розгляду, з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 15 травня 2014 року скасувати,
справу передати до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко