Справа № 2/489/2678/14 р.
16 грудня 2014 року Ленінський
районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого - судді
при секретарі - Ковальовій
за участю позивачки ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідачки
ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про
право на спадщину частково недійсним,
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом,
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, визнання права
власності в порядку спадкування.
Позивачка вказувала на те, що її мати
ОСОБА_5 та її рідний брат ОСОБА_6
проживали в квартирі АДРЕСА_1, яка
належала їм на праві власності по ?
частці кожному на підставі свідоцтва
про право власності на житло. 16.08.1997
року мати ОСОБА_5 залишила заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, згідно якого заповіла
їй, доньці, ? частину квартири
АДРЕСА_1, а також все інше майно, з чого б
воно не складалось і де б воно не
знаходилось на день її смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. Вона її
похоронила, розпорядилася речами,
віддавши речі, одяг, швейну машинку
родичам, сусідам та знайомим. Також
забрала правовстановлюючі документи
на квартиру, пенсійне посвідчення
матері, посвідчення вдови загиблого,
ЇЇ брат ОСОБА_6 20.06.1997 року був визнаний
інвалідом 1-ї групи та потребував
постійного стороннього догляду. Вона
здійснювала догляд за ним і хворою
матір'ю, яка останні два місяці перед
смертю була безпомічною і жила у неї. У
2007 році всі абонентські книжки на
квартиру та правовстановлюючі
документи вона віддала доньці її брата
відповідачці - ОСОБА_3, яка з цього часу
почала здійснювати догляд за ним.
11 березня 2014 року брат помер. Після його
смерті вона випадково дізналася про те,
що за життя її брат оформив на своє ім'я
? частину квартири, яку їй заповіла
матір, отримавши в нотаріальній
конторі відповідне свідоцтво про
Посилаючись на викладене, та вказуючи
на те, що вона позбавлена можливості
захистити своє порушене право у інший
спосіб ніж звернення до суду з даним
позовом, позивачка просила суд
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане 06.12.2008 року державним нотаріусом
Другої Миколаївської державної
нотаріальної контори Гавеля О.О. на ім'я
ОСОБА_6 та визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
заповітом на 7/18 часток квартири
В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позов. Просили
про його задоволення.
Відповідачка та її представник проти
позову заперечували. Вказували на те,
що позивачці ще з 2008 року було відомо
про наявність свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
нотаріусом на ім'я ОСОБА_6. Проте до
нотаріуса за оформленням своїх
спадкових прав після смерті матері
вона тривалий час не зверталася, а з
цим позовом, вона звернулася до суду
лише у 2014 році, пропустивши строк
звернення до суду. Просили в позові
Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, свідків, вивчивши
матеріали справи та оцінивши в
сукупності надані докази, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.524 ЦК УРСР в редакції
1963 р., який діяв на час виникнення
спірних правовідносин (далі - ЦК УРСР),
спадкоємство здійснюється за законом і
Згідно з ч.1 ст.529 ЦК УРСР при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти,
дружина і батьки померлого.
Часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).
Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
Визнається, що спадкоємець прийняв
1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затверджена наказом Міністерства
юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка
діяла на час відкриття спадщини (далі -
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами),
передбачала, що доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів чи
відповідної місцевої державної
адміністрації про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним, або
про те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця; довідка державної
податкової служби, страховика чи
іншого органу про те, що спадкоємцем
після відкриття спадщини сплачувались
податки або страхові платежі по
обов'язковому страхуванню, квитанція
про сплату податку, страхового платежу;
копія рішення суду, що, набрало
законної сили, про встановлення факту
своєчасного прийняття спадщини; запис
у паспорті спадкоємця або в будинковій
книзі, який свідчить про те, що
спадкоємець був постійно прописаний в
спадковому будинку (квартирі) в період
шести місяців після смерті
спадкодавця, та інші документи, що
підтверджують факт вступу спадкоємця в
управління чи володіння спадковим
Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном може бути
наявність у спадкоємців ощадної
книжки, іменних цінних паперів,
квитанцій про здані в ломбард речі,
свідоцтва про реєстрацію (технічного
паспорта, реєстраційного талону) на
автотранспортний засіб чи іншу
самохідну машину або механізм,
державного акта на право приватної
власності на землю та інших документів,
виданих відповідними органами на ім'я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлення прав на нього (пункт 113).
Згідно з ст.561 ЦК УРСР та п.112 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами свідоцтво про право на
спадщину видається спадкоємцям за
законом після закінчення шести місяців
з дня відкриття спадщини.
Видача свідоцтва про право на спадщину
спадкоємцям, які прийняли спадщину,
ніяким строком не обмежена.
Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка є донькою ОСОБА_5 Остання
мала також сина ОСОБА_6, який проживав
разом з нею за адресою: АДРЕСА_1. З
20.06.1997 року ОСОБА_6 був визнаний
інвалідом 1-ї групи.
На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 09.06.1997 року
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на праві спільної
часткової власності, а саме по ? частці
кожному, належала квартира АДРЕСА_1.
За життя 16.08.1997 року ОСОБА_5 склала
заповіт, за яким заповіла ОСОБА_1
належну їй ? частину квартири АДРЕСА_1, а
також все інше майно, з чого б воно не
складалось, і де б воно не знаходилося
на день її смерті. Заповіт було
посвідчено приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
На момент смерті спадкодавиці разом з
нею в квартирі АДРЕСА_1 постійно
проживав та був прописаний її син
Позивачка ОСОБА_1 проживала та була
зареєстрована за іншою адресою.
У померлої ОСОБА_5 також є донька
ОСОБА_9 - рідна сестра позивачки та
померлого ОСОБА_6, яка на спадщину не
Як слідує з матеріалів спадкової
справи № 1170/2008 р. до майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, 6 грудня 2008 року
через свого представника ОСОБА_6
звернувся із заявою до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті матері. 06.12.2008
року державним нотаріусом Другої
Миколаївської державної нотаріальної
контори Гавеля О.О. ОСОБА_6 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ? частку квартири АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.
Після його смерті Новобузькою
державною нотаріальною конторою 15.04.2014
року була заведена спадкова справа
№34/2014 за заявою його доньки,
відповідачки у справі, ОСОБА_3.
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачка посилалася на те, що
вона фактично вступила в управління
майном після смерті матері, а відтак
вважається такою, що прийняла спадщину.
На підтвердження своїх доводів
позивачка вказувала на те, що вона сама
здійснила поховання матері, після її
смерті забрала правовстановлюючі
документи на квартиру, ключі від неї,
взяла пенсійне посвідчення матері та
посвідчення вдови загиблого, забрала
усі розрахункові і комунальні книжки
на квартиру. З моменту смерті матері
вона постійно доглядала за квартирою,
до 2007 року сплачувала комунальні
послуги. А також після смерті матері
упродовж шести місяців з дня відкриття
спадщини розпорядилася належними
матері носильним одягом та іншими
речами, а також швацькою машинкою.
Зазначені обставини повністю
підтверджуються наявними матеріалами
справи та поясненнями свідків в
судовому засіданні.
Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачка ОСОБА_1 належними та
допустимими доказами довела факт
прийняття нею спадщини після смерті
Отже, оскільки ОСОБА_1 після смерті
ОСОБА_5 прийняла спадщину, вона
належить їй з моменту відкриття
При цьому доводи відповідачки та її
представника суд вважає
необґрунтованими, оскільки ні стаття 561
ЦК УРСР, ні стаття 1298 ЦК України, які
передбачають право спадкоємця на
одержання свідоцтва про право на
спадщину, не містять обмежувального
строку одержання свідоцтва про право
на спадщину. До того ж, достовірних
доказів про те, що позивачка знала про
видане на ім'я її брата свідоцтво про
право на спадщину матеріали справи не
Отже, виходячи з вищезазначених норм
законодавства, ОСОБА_1 як спадкоємець
який прийняв спадщину, є власником
спадкового майна - частини квартири - з
моменту відкриття спадщини.
У відповідності до положень ст..535 ЦК
УРСР неповнолітні або непрацездатні
діти спадкодавця (в тому числі
усиновлені), а також непрацездатні
дружина, батьки (усиновителі) і
утриманці померлого успадковують,
незалежно від змісту заповіту, не менше
двох третин частки, яка належала б
кожному з них при спадкоємстві за
законом (обов'язкова частка). При
визначенні розміру обов'язкової частки
враховується і вартість спадкового
майна, що складається з предметів
звичайної домашньої обстановки і
Таким чином, оскільки на момент смерті
ОСОБА_5 її син ОСОБА_6 був
непрацездатним, він успадкував
обов'язкову частку у спадщині у вигляді
2/18 часток спірної квартири.
Відповідно до положень ст. 1301 ЦК
України, свідоцтво про право на
спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в інших
випадках встановлених законом.

В п. 27 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30 травня 2008 року
містяться роз'яснення, що свідоцтво
про право на спадщину, може бути
визнано недійсним з підстав
встановлених ст. 1301 ЦК України, не
лише тоді, коли особа, якій воно
видане не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть
бути : визнання заповіту недійсним,
визнання відмови від спадщини
недійсною, визнання шлюбу недійсним,
порушення у зв'язку з видачею
свідоцтва про право на спадщину прав
інших осіб.

Враховуючи наведене, оспорюване
свідоцтво, відповідно до вказаних
норм, як таке, що видано ОСОБА_6, який
не мав права спадкування в частині 7/18
часток квартири (1/2 - 2/18), та таке, що
порушує право власності позивачки на
цю частину квартири, підлягає
визнанню частково недійсним, з
визнанням права власності за
позивачкою на 7/18 часток квартири
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В
И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом на 7/18
часток квартири АДРЕСА_1, видане 6
грудня 2008 року державним нотаріусом
Другої Миколаївської державної
нотаріальної контори Гавеля О.О., за
реєстровим № 5-1926, на ім'я ОСОБА_6 після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 7/18 часток квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м.Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя:
Н.А.
Спінчевська