Справа №760/6783/14-ц
№2/760/3007/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Зінченко С.В.,

при секретарі Резніченко
Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
власності та виплату компенсації, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом, в
якому просила поділити їхнє спільне з
відповідачем майно подружжя та
відповідно визнати за нею право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивач вказує,
що з відповідачем вони перебували в
шлюбі з 24.06.1992 року по 13.05.23013 року, під
час якого ними було придбано
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за
договором купівлі-продажу від 22.03.2003
року .

Оскільки мирним шляхом поділити
вказане майно не вдалося та між
сторонами постійно виникають
конфлікти з приводу користування
квартирою, позивач, посилаючись на
положення ст.ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного
кодексу України, звернулась з даним
позовом до суду.

В свою чергу ОСОБА_2 заявив зустрічний
позов, в якому просив визнати за ним
право особистої приватної власності на
вказану квартиру, виплативши ОСОБА_1
компенсацію вартості її частки в сумі
204250,50 гривень, посилаючись на положення
ст. 365 ЦК України та вказуючи, що спільне
користування і володіння вказаним
майном сторонами неможливе, в той час
частка ОСОБА_1 є незначною і припинення
її права власності на таку частку не
завдасть їй істотної шкоди з
урахуванням виплати їй компенсації.

В судовому засіданні, яке проводилось в
режимі відеоконференції, представник
ОСОБА_1 підтримав вимоги первісного
позову та просив його задовольнити.
Проти задоволення зустрічного позову
заперечував, зазначивши, що частка
ОСОБА_1 в спірній квартирі є значною, а
тому припинення її права власності на
таку частку завдасть їй істотної шкоди,
оскільки іншого житла в м. Києві вона не
має. Також представник вказав на
необґрунтованість тверджень
представника ОСОБА_2 про неможливість
спільного користування майном,
оскільки рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 07.11.2013 року
встановлено порядок користування
вказаною квартирою, а отже спільне
користування є можливим. Також
представник вказав, що сума
компенсації вартості частки стороною
ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду не
внесена.

Представник ОСОБА_2 та третя особа у
справі ОСОБА_3 проти задоволення
первісного позову заперечувала та
просила задовольнити зустрічний позов,
посилаючись на те, що спільне
користування і володіння вказаним
майном сторонами неможливе, в той час
частка ОСОБА_1 є незначною і припинення
її права власності на таку частку не
завдасть їй істотної шкоди з
урахуванням виплати їй компенсації.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явились, про розгляд
справи повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували в шлюбі з 24.06.1992 року по
13.05.23013 року, під час якого ними було
придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
за договором купівлі-продажу від 22.03.2003
року (а.с. 16-17).

Оскільки між сторонами постійно
виникають конфлікти з приводу
користування квартирою, позивач
вимагає розподілу даної квартири та,
посилаючись на положення ст.ст. 60, 69, 70, 71
Сімейного кодексу України, звернулась
з даним позовом до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України встановлено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Стороною відповідача ОСОБА_2 факт
наявності права спільної сумісної
власності на квартиру не
заперечувався, проте ОСОБА_2 заявив
зустрічний позов, в якому просив
визнати за ним право особистої
приватної власності на вказану
квартиру, виплативши ОСОБА_1
компенсацію вартості її частки в сумі
204250,50 гривень, посилаючись на положення
ст. 365 ЦК України та вказуючи, що спільне
користування і володіння вказаним
майном сторонами неможливе, в той час
частка ОСОБА_1 є незначною і припинення
її права власності на таку частку не
завдасть їй істотної шкоди з
урахуванням виплати їй компенсації.

В зустрічному позові ОСОБА_2., як на
підставу позовних вимог посилається на
ст. 365 ЦК України, згідно якої право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Виходячи з диспозиції ст. 365 ЦК України,
на яку посилається позивач як на
підставу позовних вимог, вбачається, що
законодавцем визначено коло умов, за
наявності яких можливе припинення
права особи на частку у спільному майні
за рішенням суду.

Проаналізувавши доводи сторін, суд
приходить до висновку, що частка ОСОБА_1
в спірній квартирі є значною і
становить 1/2 частину всієї квартири,
яка є двокімнатною, загальною площею 31
кв.м. та жилою 21,2 кв.м., а тому припинення
права власності ОСОБА_1 на таку частку
завдасть їй істотної шкоди, оскільки
іншого житла в м. Києві вона не має.

Також суд вважає необґрунтованими
твердження представника ОСОБА_2 про
неможливість спільного користування
майном, оскільки рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 07.11.2013 року (а.с.13-14) встановлено
порядок користування вказаною
квартирою між сторонами, а отже спільне
користування квартирою є можливим, з
урахуванням того, що ані ОСОБА_1., ані
ОСОБА_2 у вказаній квартирі не
проживають, а мешкають у м. Славута
Хмельницької області.

Також суд враховує, що сума компенсації
вартості частки ОСОБА_1 стороною ОСОБА_2
на депозитний рахунок суду всупереч
вимогам ст. 365 ЦК України не внесена.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Виходячи з викладеного, суд вважає
необґрунтованими та недоведеними
вимоги ОСОБА_2. щодо наявності підстав
для припинення права власності ОСОБА_1
на частку у спільному майні через
неможливість його спільного
використання, незначущості частки
ОСОБА_1, а отже в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 з таких підстав слід
відмовити.

Натомість, суд, виходячи з положень
ст.ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу
України, вважає обґрунтованими вимоги
ОСОБА_1, а отже за нею слід визнати право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 60, 63, 70, 71 СК України, постановою
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст. 10, 11, 60,
88, 130, 174, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання власності
та виплату компенсації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2042
грн. 51 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду протягом
десяти днів з дня його проголошення
через суд першої інстанції, що ухвалив
оскаржуване рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Зінченко С.В.