Справа № 639/8098/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова

в складі : головуючого -
судді Труханович В.В.

за участю секретаря -
Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення юридичного факту,
поділу майна подружжя, визнання права
власності на ? частину квартиру, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13 серпня 2014 року
звернувся до суду з позовом, у якому
просив ухвалити рішення, яким поділити
між ним та ОСОБА_2 подружнє майно -
двокімнатну ізольовану квартиру
АДРЕСА_1 яка за правом власності
зареєстрована в КП «ХМБТІ» 03.04.2006 року
(реєстровий № 3330601) на ім'я ОСОБА_2 на
підставі договору довічного утримання
від 21.11.2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за реєстровим №
6095, та визнати за ним право власності на
1/2 частину цієї квартири.

Позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що з весни 2002 року
вони з відповідачем ОСОБА_2 (на той час
ОСОБА_2) перебували у фактичних шлюбних
відносинах, проживали разом однією
сім'єю без реєстрації шлюбу у житловому
будинку АДРЕСА_2 09.02.2003 року в них
народилася спільна дитина, ОСОБА_4.
Після народження дитини вони з
відповідачем вирішили поліпшити
власні житлові умови, і 12.11.2003 року
ОСОБА_5 уклала договір довічного
утримання з непрацездатною за віком
ОСОБА_6. Зазначений договір був
посвідчений за місцем проживання
ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 і
зареєстрований у КП «ХМБТІ» 03.04.2006 року.
Відповідно до умов договору ОСОБА_6
передала у власність відповідачеві
спірну квартиру, житловою площею 27,7
кв.м., загальною площею 44,2 кв.м., а ОСОБА_5
зобов'язалася довічно утримувати
ОСОБА_6, забезпечувати її харчуванням,
одягом, доглядом, необхідною допомогою
та залишити останній довічне
проживання в цій квартирі, при цьому
вартість матеріального забезпечення
була визначена сторонами не менш
однієї мінімальної щомісячної пенсії.
Вони сплатили витрати за складення
цього договору, після чого у ХДНК № 1 на
квартиру була накладена заборона. З
часу складення договору довічного
утримання сторони почали разом
сумлінно виконувати усі передбачені
умови договору, 12.06.2004 року вони
одружилися. Протягом життя ОСОБА_6 вони
особисто, а також за допомогою матері
позивача, постійно піклувалися про
ОСОБА_6, разом і за спільні кошти з
сімейного бюджету її утримували,
забезпечували харчуванням, одягом,
доглядом, надавали необхідну допомогу.
Відповідач відвідувала ОСОБА_6 удень,
позивач приходив до неї увечері після
роботи, купував і приносив необхідні
продукти харчування, його мати
готувала їй їжу. Відповідач з кінця 2002
року до 2007 року не працювала,
перебувала у відпустці з причини
вагітності, потім за доглядом за
дитиною, після закінчення відпустки
було вирішено, щоб ОСОБА_5 не виходила
на роботу і продовжувала доглядати за
ОСОБА_6, яка протягом останніх п'яти
років не вставала з ліжка, отримала
перелом шийки стегна. Позивач працював,
заробляв гроші для сім'ї. ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_6 померла, позивач та
відповідач поховали її, потім позивач
розпочав у квартирі ремонт, розібрав
стінку між ванною і туалетом, замінив
вікна і балконну раму на пластикові,
встановив нову вхідну двір. У 2011 році
подружні відносини подружжя
погіршилися, відповідач зустріла
іншого чоловіка, подала документи на
розлучення, забрала у позивача ключі
від квартири і почала мешкати в ній
разом з новим чоловіком. Нещодавно
позивач дізнався, що їхній шлюб
розірвано. Сторони не можуть прийти до
мирного вирішення питання про поділ
спірної квартири. Відповідач
заперечує, що позивач, разом з яким вони
під час зареєстрованого шлюбу
утримували ОСОБА_6 і виконували усі
умови договору довічного утримання,
має право на визнання за ним права
власності на 1/2 частину квартири,
наполягає, що являється її єдиним
власником і вирішила продати житло.
Позивач відмовляється давати згоду на
продаж квартири, з цього приводу
вирішив звернутися до суду і визначить
своє право на частину спірного майна.

29.10.2014 року позивач збільшив первісні
вимоги, звернувся до суду з доповненою
позовною заявою, просив встановити
юридичний факт його проживання з
ОСОБА_2. однією сім'єю без реєстрації
шлюб у період з весни 2002 року по день
реєстрації шлюбу 12.06.2004 року, визнати
квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права
загальної спільної власності подружжя,
поділити між ними зазначену квартиру
та визнати за позивачем право
власності на 1/2 її частину.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання
не з'явився, надав заяву про розгляд
справи за його відсутністю,
представляти свої інтереси довірив
представникам, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_7, діюча на підставі
довіреності від 06.08.2014 року,
посвідченої приватним нотаріусом ХМНО
Харківської області ОСОБА_8 за
реєстровим № 1667, та представник
позивача ОСОБА_9, діюча на підставі
ордеру юридичної консультації
Жовтневого району м. Харкова від 08.07.2014
року та Витягу з договору за № 60 від
08.07.2014 року про надання правової
допомоги, позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та підтвердили
обставини, викладені у доповненій
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_10, діюча на підставі довіреності
від 03.09.2014 року, посвідченої приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за реєстровим №
25-69, надали суду письмові заперечення
проти позовних вимог, в яких зазначили,
що вважають доводи позовної заяви
безпідставними, оскільки право
власності за договором довічного
утримання у даному випадку настає з
його нотаріального посвідчення. Право
власності для відповідача за цим
договором перейшло 12.11.2002 року, а шлюб
між сторонами зареєстровано лише 12.06.2004
року. Тому майно, набуте відповідачем
до шлюбу з позивачем, є її особистою
приватною власністю і поділу не
підлягає. Крім того, сторони до
реєстрації шлюбу разом не проживали, а
тільки зустрічалися. Відповідач з 1996
року була зареєстрована за іншою, ніж
позивач, адресою, виконання умов
договору довічного утримання ОСОБА_6
відповідач здійснювала за власні кошти
і лише за допомогою своєї матері.
ОСОБА_1 не мав наміру з нею
одружуватися, він навіть відмовлявся
визнати власну дитину і зробив це лише
у червні 2004 року під тиском своєї
матері. Шлюбні відносини між ними з
самого початку не склалися, подружжя
вело окреме господарство, ніякої
матеріальної допомоги позивач своїй
сім'ї не надавав. Відповідач, починаючи
з 2000 року, офіційне місце роботу і
постійний заробіток мав лише один рік і
чотири місяці.

У подальшому відповідач позовні
вимоги визнала у повному обсязі, проти
задоволення позову не заперечувала.

Вислухавши пояснення представників
позивача, відповідача, приймаючи до
уваги визнання нею позову, дослідивши
матеріали справи і додатково надані
докази заявлених вимог, суд приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість позову і можливість
його задоволення у повному обсязі,
виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Так, на а/с 10 знаходиться копія
договору довічного утримання від 12.11.2003
року, посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за реєстровим №
6095, відповідно до якого ОСОБА_6 передала
у власність ОСОБА_5 належну їй на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1
яка має дві житлові кімнати, площею 27,7
кв.м, загальною площею 44,2 кв.м., яка на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого ХМЦПДЖФ 14.12.1998 року
за реєстровим № 6-98-135279, яка 21.12.1998 року
під № П-6-10104 зареєстрована на її ім'я в
Державному КП «ХМБТІ».

За пунктом 5 цього договором ОСОБА_5
зобов'язалася довічно утримувати
ОСОБА_6, забезпечуючи її харчуванням,
одягом, доглядом, необхідною допомогою
та залишити її довічне проживання в цій
квартирі.

Відповідно до вимог ст. 425 Цивільного
кодексу УРСР (у редакцій 1963 року, що
діяв на момент складання договору, за
договором довічного утримання одна
сторона, що є непрацездатною особою за
віком або станом здоров8я (відчужував)
передає у власність другій стороні
(набувачеві майна) квартиру або частину
її, взамін чого набувач майна
зобов'язується надавати відчужувачеві
довічно матеріальне забезпечення в
натурі у вигляді житла, харчування,
догляду і необхідної допомоги на
визначену сторонами суму.

Судом встановлено, що сторони з 12.06.2004
року перебували у зареєстрованому
шлюбі, про що свідчить свідоцтво про
одруження, видане у відділі РАЦС
Жовтневого управління юстиції м.
Харкова на підставі актового запису №
128 (а.с. 8).

За півтора роки до цього, а саме 09.02.2003
року, в них народилася дитина, ОСОБА_4,
що вбачається зі свідоцтва про
народження, отриманого повторно у
відділі РАЦС Жовтневого управління
юстиції м. Харкова на підставі актового
запису № 107 від 27.02.2003 року (а.с. 9).

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Харкова від 13.12.2013
року (справа № 639/6773/13-ц) шлюб між ОСОБА_1
і ОСОБА_2 розірвано (а.с. 11).

Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу
України передбачено, що майно, придбане
подружжям під час шлюбу, являється їх
загальною спільною власністю, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічні вимоги передбачені
ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України.

Якщо дружина і чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом, про що зазначено
у ч. 3 ст. 71 Сімейного кодексу України.

Статтею 63 СК України визначено, що
дружина і чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, належним їм на
праві загальної спільної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла.

Встановлено, що подружжя доглядало,
надавало матеріальну та іншу допомогу
ОСОБА_6, поховало останню.

Отже, суд вважає, що спірна квартира
за АДРЕСА_1 набута за відплатним
пролонгованим договором, оскільки усі
витрати за договором довічного
утримання здійснювалися за рахунок
спільних доходів подружжя. Тому
нерухоме майно, придбане на підставі
договору є спільною сумісною власністю
подружжя, а тому вищезазначена
квартира належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Об'єктом спільною сумісною власністю
подружжя також є майно, набуте одним з
подружжя за договором довічного
утримання, як оплатним, та підлягає
поділу у порядку ст. ст. 69-71 СК України.

З п. 24 ППВСУ від 21.12.2007 року 3 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» випливає, що
до складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне в нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
проділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Що стосується задоволення позовних
вимог в частині встановлення
юридичного факту проживання сторін
однією сім'єю без реєстрації шлюб у
період з весни 2002 року по день
реєстрації шлюбу 12.06.2004 року, суд
виходив з наступного.

На а/с 50 знаходиться відповідь
Харківської міської дитячої лікарні №
2 від 13.10.2014 року за № 1421, в якій
зазначено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
народження перебуває під наглядом
фахівців поліклініки. На дитину
заведена медична документація (ф. 112/0
«Історія розвитку дитини, ф. 063/0 «Карта
профілактичних щеплень», ф. 026/0
«Медична карта дитини для дитячого
садка, школи, коледжу»). Відвідує
Харківську загальноосвітню школу 3 127.
До 2013 року дитина мешкала в АДРЕСА_2
Останнє відвідування дільничним
лікарем на дому було 05.10.2010 року. З 2013
року дитина мешкає в АДРЕСА_1 Останнє
відвідування поліклініки 08.10.2014 року на
прийом до лікаря-гастроентеролога.

У якості доказу юридичного факту
проживання сторін однією сім'єю без
реєстрації шлюбу у період з весни 2002
року суду надана відповідь за № 468 від
07.10.2014 року Харківської
загальноосвітньої школи № 127 імені
Жукова Г.К., де зазначено, що ОСОБА_4 з
1-го по 4-й клас наказом № 165 від 01.09.2009
року навчався у цьому навчальному
закладі та вибув складу учнів наказом
про відрахування № 29-у від 14.08.2013 року
до ХЗОШ № 28. В алфавітній книзі учнів
ХЗОШ № 127 та класних журналах з 2009/2010 по
2012/2013 навчальні роки домашня адреса
дитини зазначена АДРЕСА_2 (а.с. 52).

На а/с 54 є довідка за № 97 від 08.10.2014
року ДНЗ № 78 стосовно того, що ОСОБА_4
відвідував групу № 3 ДНЗ № 78
Ленінського району з 06.07.2006 року по
19.07.2009 року. В документах дошкільного
закладу зазначена адреса місця
проживання дитини АДРЕСА_2.

Також на підтвердження юридичного
факту проживання сторін однією сім'єю
без реєстрації шлюб на огляд суду були
надані сімейні фотокартки, на яких
разом позивач з відповідачем, дитиною і
родичами біля пологового будинку, на
літньому відпочинку, на сімейних
святах у будинку АДРЕСА_2

З наданої до суду трудової книжки БТ-11
№ 1780947 на ім'я ОСОБА_1 вбачається, що з
01.09.2000 року по 04.10.2004 року він офіційно
працював каменярем, з 14.10.2005 року по
20.10.2006 року - слюсарем по виробництву
склопакетів (а/с 13).

З трудової книжки БТ-11 № 6650097 на ім'я
ОСОБА_2. (а.с. 30-33), а також відповіді
Територіального центру соціального
обслуговування Жовтневого району м.
Харкова за № 765 від 27.10.2014 року (а.с. 56-58),
встановлено, що з 17.09.2007 року вона
працювала на посаді соціального
робітника.

На момент надання документів та
заповнення особистого листку при
прийнятті на роботу ОСОБА_2 зазначила
фактичну адресу АДРЕСА_2.

Таким чином, суд надійшов до висновку,
що за час шлюбу і до смерті відчужувача
квартири ОСОБА_6 подружжя витрачали
кошти, утримували ОСОБА_6 тощо за
рахунок спільних доходів, тому
придбане відповідачем нерухоме майно є
спільною сумісною власністю з
позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у
випадку поділу майна, яке являється
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини і чоловіка є рівними, якщо інше
не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 69
Сімейного кодексу України подружжя
має право на поділ майна, що належить
йому на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 4, 10-11, 60-61, 209, 212-215, 234, п. 5 ч. 1 ст. 256
ЦПК України, ст. 425 ЦК УРСР (в редакції 1963
року), 18, 60-63, 69-71 Сімейного кодексу
України, ст. ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 355, ч. 3 ст.
368, 369, 372, 386, 392 ЦК України, п. 4 Кінцевих та
перехідних положень до ЦК України (в
редакції 2004 року), п. 24 ППВСУ № 11 від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірванні
шлюбу, визнанні його недійсним і поділ
спільного майна подружжя», -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення юридичного факту, поділу
майна подружжя, визнання права
власності на ? частину квартиру -
задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у період з весни 2002 року
по день реєстрації шлюбу 12.06.2004 року.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подружнє
майно - двокімнатну ізольовану
квартиру АДРЕСА_1, яка на праві
власності зареєстрована на ім'я ОСОБА_2
на підставі договору довічного
утримання від 12.11.2003 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за реєстровим номером 6095.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В. В. Труханович