Головуючий у першій інстанції Пащенко
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Сидоренко І.П.,

суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 20 жовтня
2014року по справі за позовом ПАТ «Банк
«Демарк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

встановила:

24 грудня 2012р. представник Публічне
акціонерне товариство «Банк «Демарк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в
обґрунтування якого послався на те, що
28грудня 2007р. між ВАТ «Банк «Демарк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 626-057, згідно якого банк надав
відповідачу кредитні ресурси у сумі
10000грн. зі сплатою 28% річних, з кінцевим
строком повернення 25 грудня 2009р.
Позивач умови Кредитного договору
виконав в повному обсязі, проте
відповідач платежі належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим станом на 24
грудня 2012р. у неї виникла
заборгованість у загальній сумі
19142грн.25коп., яка до теперішнього часу
не погашена.

На підставі наведеного представник
позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2
на користь ПАТ «Банк «Демарк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 19142грн.25коп. та судовий збір в
сумі 214грн.60коп. (а.с.2-3,9).

Заочним рішенням суду від 30 квітня 2013р.
позовні вимоги банку були задоволені у
повному обсязі (а.с.33-34).

Ухвалою суду від 01 серпня 2014р. було
задоволено заяву представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
від 30 квітня 2013р. та призначено справу
до розгляду в загальному порядку(а.с.55).

При новому розгляді справи представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти
позову заперечував та просив суд
відмовити у задоволені позову у зв'язку
з пропуском строку позовної давності
(а.с.75).

Рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 жовтня 2014р. позов ПАТ «Банк
«Демарк» задоволений. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Демарк»
заборгованість за кредитом в розмірі
19142грн.25коп., з яких: 7128грн.62коп. -
заборгованість за кредитом; 7338грн.09коп.
- заборгованість за відсотками; 2300грн. -
заборгованість за щомісячною комісією;
360грн. - штраф (за порушення сплати
відсотків); 1080грн.91коп. - пеня (по
кредиту); 934грн.63коп. - пеня (по
відсоткам). Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Банк «Демарк» судовий
збір в розмірі 214грн.60коп. (а.с.89-90).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 19 листопада 2014р.. ОСОБА_2
поновлено строк на апеляційне
оскарження рішення суду від 20 жовтня
2014р. (а.с.103).

Справа розглянута у відсутності
сторін, які були сповіщені про слухання
справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позивні вимоги банку,
виходив з того, що у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором, утворилася заборгованість
перед банком, яка підлягає стягненню з
відповідача, при цьому суд вважав, що
позивачем не пропущений строк позовної
давності, оскільки кінцевий строк
повернення кредиту встановлений
кредитним договором - 25 грудня 2009р., а з
позовом позивач звернувся через пошту
24 грудня 2012р., тобто в межах строку
позовної давності.

Судова колегія не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам ЦПК України рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Судовою колегією встановлено, що 28
грудня 2007р. між ВАТ «Банк «Демарк»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
«Демарк», та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір за №626-057, згідно умов
якого банк надає позичальнику кредит у
розмірі 10000грн. з кінцевим строком
повернення 25 грудня 2009р. на споживчі
потреби (а.с.4-5).

Згідно п.3.5.1. кредитного договору
позичальник за користування кредитом
сплачує банку відсотки у розмірі 28%
річних. Такі відсотки нараховуються на
фактичну суму заборгованості за
кредитом, із розрахунку фактичної
кількості днів.

Відповідно п. 3.5.2. кредитного договору
позичальник щомісячно сплачує банку за
користування кредитом комісію в
розмірі 50грн. У випадку несплати
комісії, сума боргу відноситься на
рахунок несплаченої в строк комісії.

Згідно п. 3.7.1. Кредитного договору
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками та комісією за цим
договором здійснюється щомісячно не
пізніше 10-го числа місяця, починаючи з
місяця наступного за місяцем надання
кредиту, в сумі 598 грн. при цьому з суми,
яка надійшла на погашення
заборгованості, в першу чергу
здійснюється погашення штрафу за
порушення строків сплати процентів,
нарахованих відсотків, комісії, а потім
заборгованості за кредитом.

У разі порушення строків погашення
кредиту, банк має право стягнути з
позичальника пеню за кожний день
прострочки. Пеня нараховується на суму
прострочених платежів за Кредитом із
розрахунку фактичної кількості
прострочених днів, починаючи з дати
виникнення простроченої
заборгованості до дати здійснення
платежу за кредитом у повному обсязі, у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяли у
період, за який сплачується пеня (п. 6.3.
Кредитного договору).

Відповідно п. 6.4. Кредитного договору у
разі порушення сплати відсотків за
кредитом на строк до двох днів,
позичальник сплачує за таке порушення
штраф у розмірі 30 (тридцять) грн. за
кожний факт порушення строку сплати
процентів. При несплаті процентів на
строк більше двох днів, банк має право
стягнути з позичальника пеню починаючи
з третього дня прострочки за кожний
день прострочки. Пеня нараховується на
суму несплачених, своєчасно відсотків
із розрахунку фактичної кількості
прострочених днів, починаючи з
третього дня прострочки і до дати
повного погашення заборгованості по
відсотках, у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості на а.с 8 станом на 24
грудня 2012р., вона складається з:

- заборгованість за кредитом -
7128грн.62коп.;

- заборгованість за відсотками -
7338грн.09коп.;

- заборгованість за щомісячною
комісією - 2300грн.;

- штраф (за порушення сплати
відсотків) - 360грн.;

- пеня (за порушення строків
сплати основного боргу по кредиту) -
1080грн.91коп.;

- пеня (по відсоткам) -
934грн.63коп.

З кредитного договору від 28 грудня 2007р.
вбачається, що сторони встановили як
строк дії договору - до моменту
виконання сторонами в повному обсязі
взятих на себе зобов'язань (п. 7.1), так
і строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню в строк до 25
грудня 2009р.

Таким чином, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями
(п.3.7.1 Кредитного договору).

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Згідно розрахунку на а.с.8 ОСОБА_2
перестала виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з 01
червня 2009року та з 01 червня 2009року -
зобов'язання зі сплати процентів за
користування кредитом, з 01 березня
2009року - щомісячну комісію (а.с.8).

З вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся через пошту 24грудня 2012року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч.1, 3 ст.264
ЦК України). Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну. Загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору (ст.3.7.1)
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі 598грн.
не пізніше 10-го числа місяця, починаючи
з місяця наступного за місяцем надання
кредиту та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом та
комісію, а також встановлено
відповідальність за порушення графіку
повернення кредиту, процентів за
користування ним та комісії.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту, відсотків
та комісії повинно здійснюватись
позичальником частинами кожного 10
числа місяця, наступного за місяцем, в
рахунок якого вносяться кошти, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду
про початок перебігу позовної давності
з 25 грудня 2009р. з визначеної судом дати
закінчення дії кредитного договору та
відсутність підстав для застосування
позовної давності до вимог банку про
стягнення заборгованих на час
звернення до суду платежів ґрунтується
на неправильному застосуванні норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів,
процентів за користування кредитом та
комісії, повернення яких відповідно до
умов договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у
постановах Вищого господарського суду
України від 12 грудня 2012р. та від 7
березня 2013р., у постанові Верховного
Суду України від 06 листопада 2013р.
(справа №6-116 цс13).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

За таких обставин, судом не вірно
зроблений висновок про
необґрунтованість заяви представника
відповідача ОСОБА_3 про застосування
позовної давності, оскільки він
ґрунтується на неправильному
застосуванні норми матеріального
права.

Отже, апеляційний суд на підставі
поданих сторонами доказів, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до висновку про
відмову у задоволенні позову з підстав
пропуску позивачем строку позовної
давності.

Судова колегія вважає, що суд
першої інстанції, постановив рішення
по даній справі, неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

В силу ст.ст.88, 89 ЦПК України з
позивача на користь відповідача
підлягає стягненню сума понесених
відповідачем витрат при сплаті
судового збору за подачу апеляційної
скарги у розмірі 121грн.80коп. (а.с.92).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 20 жовтня 2014року- скасувати,
ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ПАТ «Банк «Демарк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного
Акціонерного Товариства «Банк
«Демарк» на користь ОСОБА_2 судові
витрати по сплаті за подачу
апеляційної скарги у розмірі
121грн.80коп.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий

І.П.Сидоренко

Судді:

С.О.Погорєлова

Т.В.Цюра