Справа № 367/2721/13 Головуючий у І
інстанції Пархоменко О. В.Провадження
№ 22-ц/780/7110/14 Доповідач у 2 інстанції
Ігнатченко Н.В.Категорія 58 16.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 17 липня 2014 року у
справі за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
третя особа комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство» про визнання недійсними
рішення, державного акту на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
звернувся до суду із зазначеним
позовом, обґрунтовуючи його тим, що
рішенням Коцюбинської селищної ради №
2123/25-5 від 25.12.2008 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» ОСОБА_3 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки для вказаних цілей.
На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3
видано державний акт серії ЯЖ № 977469 на
право власності на земельну ділянку,
площею 0,14 га, кадастровий номер
:01:041:0135, для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. У
подальшому на підставі договору
купівлі-продажу № 434 від 22.05.2009 року
вказану земельну ділянку придбав
ОСОБА_2 та видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 361516. Прокурор вважає, що рішення
Коцюбинської селищної ради прийнято, а
державні акти видано з порушенням
вимог чинного законодавства, у зв'язку
з чим їх має бути визнано недійсними з
наступних підстав.

Спірна земельна ділянка знаходиться за
межами смт. Коцюбинське, що
підтверджується висновком
судово-землевпорядної експертизи № 325
від 5.03.2012 року, проведеної Київським
державним підприємством геодезії,
картографії, кадастрових та
неінформаційних систем
«Київгеоінформатика». Земельну
ділянку передано у приватну власність
за рахунок земель, що перебувають в
постійному користуванні комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство». Крім того,
на підставі постанови Ради Міністрів
УРСР від 20.06.1956 року № 673 дана земельна
ділянка надана у користування
Святошинському лісопарковому
господарству без виключення її з
Держлісфонду України. КП «Святошинське
лісопаркове господарство» з 1976 року
постійно здійснює господарську
діяльність на оспорюваній земельній
ділянці, також вона містить таксаційні
описи. За інформацією Державного
комітету України із земельних ресурсів
№ 9946/26/4-11 від 1.07.2011 року, Коцюбинською
селищною радою передано у власність
громадянам земельні ділянки загальною
площею 72 га, в тому числі і відповідачу,
за рахунок земель, які знаходяться у
користуванні КП «Святошинське
лісопаркове господарство» та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковується як
квартали Святошинського та Київського
лісництв. За даними КП «Святошинське
лісопаркове господарство» значена
земельна ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
будь-яких погоджень на вилучення
земель із свого користування
підприємство не надавало. Спірну
земельну ділянку в приватну власність
відповідача було передано без її
вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» на підставі
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування, прийнятого в межах
його компетенції. Тобто, без відома
держави в особі уповноваженого органу
та постійного землекористувача, яким є
КП «Святошинське лісопаркове
господарство», незаконно вибула
земельна ділянка площею 0,14 га лісового
фонду шляхом передачі її у власність
ОСОБА_3 без проведення процедури
вилучення.

Прокурор зазначав, що при
розпорядженні вказаною земельною
ділянкою Коцюбинської селищною радою
не дотримано вимоги ст.ст. 20, 21
Земельного кодексу України та ст. 57
Лісового кодексу України щодо порядку
зміни цільового призначення землі,
поскільки перевіркою встановлено, що
зміна цільового призначення спірної
земельної ділянки в порушення
встановлених чинним законодавством
вимог не проводилась, будь-яких рішень
щодо такої зміни не приймалось. Отже
земельну ділянку лісового фонду
спірним рішенням Коцюбинської
селищної ради передано у приватну
власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
призведе до знищення лісових ресурсів.

Крім того, в порушення вимог ст. 9 Закону
України «Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
вказаної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
проект землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ОСОБА_3
державну експертизу не проходив. При
цьому згідно до ст. 35 вказаного Закону,
підставою прийняття органами
виконавчої влади чи органами місцевого
самоврядування рішень щодо об'єктів
обов'язкової державної експертизи є
саме позитивні висновки такої
експертизи. Відведення спірної
земельної ділянки відповідачу під
будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
смт. Коцюбинське не передбачено, а тому
оскаржуване рішення Коцюбинської
селищної ради прийнято також у
порушення вимог земельного
законодавства, порушує право державної
власності на спірну земельну ділянку і
має бути визнане недійсним. З цих же
підстав підлягає визнанню недійсним
виданий на підставі вказаного рішення
на ім'я ОСОБА_3 державний акт серії ЯЖ №
977469 на право власності на земельну
ділянку.

Зважаючи на це, договір купівлі-продажу
№ 434 від 22.05.2009 року спірної земельної
ділянки укладений між відповідачами є
нікчемним, тому й державний акт серії
ЯЛ № 361516 на право власності на земельну
ділянку, кадастровий номер
:01:041:0135, виданий на ім'я ОСОБА_2
також підлягає до визнання недійсним з
одночасним скасуванням його державної
реєстрації.

Також вказав, що виникнення права
власності на майно, яке не є
новоствореним, передбачає припинення
права власності попереднього власника,
однією з підстав якого відповідно до
ст. 346 Цивільного кодексу України є
відчуження власником свого майна.
Уповноваженим державою органом
рішення про передачу спірної земельної
ділянки у власність ОСОБА_3 не
приймалось, а відтак право державної
власності на цю ділянку не припинено, а
право власності на неї ОСОБА_2 на
законних підставах не виникло. Право
власності держави на спірну земельну
ділянку відповідачами не визнається,
що відповідно до вказаних положень
законодавства є підставою для визнання
права власності держави на спірну
земельну ділянку.

У зв'язку з наведеними обставинами
прокурор м. Ірпеня просив суд визнати
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради № 2123/25-5 від 25.12.2008 року
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1»; визнати
недійсним державний акт серії ЯЖ № 977469
на право власності на земельну ділянку
виданий на ім'я ОСОБА_3, площею 0,14 га,
кадастровий номер :01:041:0135,
АДРЕСА_1; визнати недійсним державний
акт серії ЯЛ № 361516 на право власності
на земельну ділянку, кадастровий номер
:01:041:0135, виданий на ім'я ОСОБА_2 та
скасувати його державну реєстрацію;
визнати право власності держави на
земельну ділянку площею 0,14 га,
кадастровий номер :01:041:0135.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 17 липня 2014 року
позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради № 2123/25-5 від
25.12.2008 року «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт серії
ЯЖ № 977469 на право власності на земельну
ділянку виданий на ім'я ОСОБА_3, площею
0,14 га, кадастровий номер :01:041:0135,
по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Визнано недійсним державний акт серії
ЯЛ № 361516 на право власності на земельну
ділянку виданий на ім'я ОСОБА_2, площею
0,14 га, кадастровий номер :01:041:0135,
по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

В задоволення іншої частини позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в
частині визнання недійсним державного
акту серії ЯЛ № 361516 на право власності
на земельну ділянку виданого на ім'я
ОСОБА_2, 25 листопада 2014 року останній
через адвоката ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати, з
мотивів неправильного застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити у цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги
зазначає, що без встановлення судом
недійсності договору купівлі-продажу,
як правової підстави придбання особою
земельної ділянки, визнання недійсним
державного акту, виданого на підставі
цього правочину, в даному випадку є
необґрунтованим. Вирішуючи спір в
частині визнання відповідного
правочину нікчемним, суд вірно вважав,
що він не порушує публічний порядок, а
тому не може вважатися нікчемним. Однак
дійшовши такого висновку, суд в
порушення положень ст. 81, 131, 152
Земельного кодексу України та ст. 204
Цивільного кодексу України помилково
визнав недійсним державний акт про
право власності виданий на ім'я ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням Коцюбинської селищної ради №
2123/25-5 від 25.12.2008 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» ОСОБА_3 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення, 20.02.2009
року ОСОБА_3 видано державний акт серії
ЯЖ № 977469 на право власності на земельну
ділянку, площею 0,14 га, кадастровий
номер :01:041:0135, для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Ухвалюючи рішення про визнання
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради № 2123/25-5 від 25.12.2008 року та
виданого ОСОБА_3 державного акту на
його підставі, суд встановив, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
Коцюбинською селищною радою було
порушено вимоги ст. 39 Земельного
кодексу України і ст. 3 Закону України
«Про планування і забудову територій».
Крім того, суд вважав, що Коцюбинською
селищною радою спірне рішення прийнято
з порушенням вимог п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
оскільки селищна рада розпорядилася
земельною ділянкою, яка розташована за
межами смт. Коцюбинське.

У вказаній частині рішення суду першої
інстанції не оскаржується, тому згідно
вимог ст. 303 ЦПК України перегляду в
апеляційному порядку не підлягає.

Разом з тим, визнаючи недійсним
державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_2
суд першої інстанції виходив з того, що
договір купівлі-продажу не відповідає
вимогам закону, оскільки рішення ради,
на підставі якого видано державний акт
на земельну ділянку ОСОБА_3, визнається
недійсним.

Проте колегія суддів не може
погодитися з таким висновками суду
першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_5,
відчужила зазначену земельну ділянку
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 22.05.2009 року й
останньому було видано державний акт
серії ЯЛ № 361516 на право власності на
земельну ділянку із кадастровим
номером :01:041:0135, з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

При задоволенні позову в цій частині
суд залишив поза увагою підстави
позову прокурора, який обґрунтовував
вимоги тим, що укладений між
відповідачами договір купівлі-продажу
спірної ділянки є нікчемним згідно
положень ст. 228 ЦК України як такий, що
порушує публічний порядок, і не
потребує визнання його недійсним. Саме
у зв'язку з нікчемністю договору
прокурор вважав, що державний акт,
виданий ОСОБА_2 необхідно визнати
недійсним.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про
необґрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договору
купівлі-продажу від 22.05.2009 року,
оскільки прокурор не надав доказів, що
даний правочин порушує публічний
порядок. Однак, прийшовши до таких
висновків, суд у порушення вимог ст. 81,
131, 152 Земельного кодексу України, ст. 204
Цивільного кодексу України, та
всупереч попереднім висновкам про
відсутність підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_2,
недійсним.

Суд першої інстанції також не взяв до
уваги, що правовою підставою видачі
ОСОБА_2 державного акту є договір
купівлі-продажу від 22.05.2009 року, про що
зазначено у державному акті серії ЯЛ №
361516. Відповідно, без вирішення питання
щодо правомірності набуття ОСОБА_2
права на спірну ділянку за
цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п. «в» ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України, підстави для визнання
недійсним державного акту, виданого на
підставі цієї угоди, відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_2 державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 361516, колегія суддів вважає, що дані
вимоги не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81, ст. 131
Земельного кодексу України (в редакції
на час виникнення спірних
правовідносин) громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки в тому числі на підставі
придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) право власності
на земельну ділянку посвідчується
державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку є
необгрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст. 204
Цивільного кодексу України, згідно
якої правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються
із положеннями ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України, згідно якої захист
порушених прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
в тому числі шляхом заявлення позову
про визнання угоди недійсною.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, зазначивши в рішенні, що
укладений між відповідачами ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки від 22.05.2009 року не є
таким, що порушує публічний порядок,
оскільки укладений між приватними
особами і його предметом є майно, що
перебуває у приватній власності.

За таких обставин з огляду на те, що
ОСОБА_2 набув права власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу від 22.05.2009 року, який не
визнаний судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст. 204 Цивільного
кодексу України щодо презумпції
правомірності правочину, колегія
суддів вважає, що відсутні підстави для
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 361516, виданого ОСОБА_2 на
підставі вказаного договору та з
підстав вказаних прокурором у позові.

При цьому колегія суддів враховує
правовий висновок, який зробив
Верховний Суд України на засіданні
судової палати у цивільних справах
2.10.2013 року при розгляді справи № 6-93цс 13,
предметом якої був спір про визнання
державного акту на право приватної
власності на землю недійсним за
позовом прокурора. При розгляді цієї
справи Верховний Суд України зробив
правовий висновок, відповідно до якого
державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема статтями 116, 118
Земельного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок зробив
Верховний Суд України при розгляді
справи № 6-92цс 13.

За змістом наведеної правової позиції
стосовно спору в даній справі
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта на право
власності на земельну ділянку
безпосередньо залежить від законності
правочину, на підставі якого такий акт
виданий.

Таким чином рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту, виданого на ім'я
ОСОБА_2, відповідно до вимог ст. 309
Цивільного процесуального кодексу
України підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 17 липня 2014 року в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_2 державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 361516 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий
Судді: