Справа
№ 333/6990/14-ц
Пр.№2/333/3071/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд міста
Запоріжжя у складі:

головуючого судді:
Піх Ю.Р.,

при секретарі:
Сургай Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банком «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного
договору №б/н від 27.03.2007 року ОСОБА_1
27.03.2007 року отримав кредит у розмірі 10 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до п.6.5. умов та правил
надання банківських послуг,
позичальник зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
Договором.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 31.05.2014 року має
заборгованість -35 640,37 грн., яка
складається з наступного:

- 9696,19 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 18 859,43 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 4911,40 грн. - заборгованість з пені
та комісії за користування кредитом;

- 500 грн. - штраф (фіксована
частина);

- 1673,35 грн. - (процентна складова);

У зв'язку з чим позивач просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором та с удові
витрати.

Представник позивача
Пшенична К.О. в судовому засіданні на
задоволенні позовних вимог наполягала
в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні просив суд відмовити у
задоволенні позову та застосувати
строки позовної давності, так як він з
16.02.2009 року, жодного разу не погашав
кредит.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, одним із способів захисту
судом цивільних прав та інтересів є
примусове виконання зобов'язання в
натурі. Примусове виконання
зобов'язання в натурі, - це спосіб
захисту, який випливає з загального
принципу повного і належного
виконання зобов'язання та полягає в
зобов'язанні здійснити дію, або
утриматися від її здійснення,
незалежно від застосування до боржника
інших заходів впливу.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору №б/н б/н від 27.03.2007
року ОСОБА_1 27.03.2007 року отримав кредит у
розмірі 10 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36.00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідно до п.6.5. умов та
правил надання банківських послуг,
позичальник зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
Договором.

Згідно зі ст.ст.256,257 ЦК України строк
виконання кожного щомісячного
зобов'язання спливає у відповідне
число останнього місяця строку. Згідно
з ч.3 ст.254 ЦК України строк виконання
кожного щомісячного зобов'язання
спливає у відповідне число останнього
місяця строку.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
згідно ч.4 ст.267 ЦК України.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалась, або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у
постанові Верховного Суду України від
06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13. Оскільки
умовами договору встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Після 16.02.2009 року відповідач ОСОБА_1
кредит не погашав взагалі.

У той час з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся до суду лише 05.09.2014 року,
тобто після спливу позовної давності.
Частинами 3,4 статті 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується лише за заявою сторони
у справі, зробленою до винесення ним
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено особою у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 256, 257 України, ст. ст. 60,
209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банком «ПРИВАТ БАНК» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
відмовити у зв'язку зі спливом строків
позовної давності

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя:
Ю.Р. Піх