Справа № 724/1816/14-ц Провадження № 2/724/744/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року
м. Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької
області в складі:

головуючого Єфтеньєва О. Г.

при секретарі Боднарюк В. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Хотин цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловими приміщеннями в
будинку.

в с т
а н о в и в:

06.10.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловими приміщеннями в
будинку, який належить на праві
особистої власності.

В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що вона ОСОБА_1
являється власником будинку який
розташований по АДРЕСА_1 Чернівецької
області.

Вказала, щл в 2005 році за її згодою до
вказаного будинковолодіння був
зареєстрований ОСОБА_2 з яким вона
перебувала в шлюбі.

Зазначила, що щлюб між ними розірвано
29.06.2011 року за рішенням Хотинського
районного суду Чернівецької області.

Посилаючись на викладене просила
визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право
проживання та користування житловими
приміщеннями що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, Хотинського району
Чернівецької області.

В судове засідання позивач не зявилась.

Представник позивача надав суду
клопотання про розгляд справи у його
відсутності позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином
повідомлений про день, час та місце
розгляду справи. Причини неявки суду не
повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі
повторної неявки у судове засідання
відповідача, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у
разі неявки у судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки, суд
може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

З урахуванням наведених обставин,
відповідно до ст. 224 ЦПК України суд
ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають
у державі.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_1 на підставі договору дарування
від 04.08.2005 посвідченого приватним
нотаріусом Хотинського районного
нотаріального округа належить
житловий будинок та господарські
споруди за адресою: АДРЕСА_1,
Хотинського району, Чернівецької
області.

В вказаному житловому будинку
зареєстрований відповідач ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з довідки
Клішковецькох сільської ради
Хотинського району Чернівецької
області за № 357 від 23.09.2014року.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються нормами
Конституції України, Житлового Кодексу
України та Цивільного Кодексу України.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право
власності непорушно, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
або обмежений в його здійсненні,
власник може бути позбавлений права
власності або обмежений в його
здійсненні тільки у випадках і в
порядку, встановленому законом,
примусове відчуження об'єктів права
власності може бути застосоване тільки
як виняток по мотивах суспільної
необхідності на підставах і в порядку,
встановленому законом, і за умови
попереднього і повного відшкодування
їх вартості.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

У відповідність до ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст.47 Конституції України,
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_5, проти волі позивача , продовжує
бути зареєстрованою за вказаною
адресою : АДРЕСА_2 Хотинського району,
Чернівецької області.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 розірвано 29 червня 2011 року,
що вбачається з рішення Хотинського
районного суду Чернівецької області.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41
Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17 липня 1997 року,
право власності - це право особи на
майно, яке він здійснює відповідно до
закону, по своїй волі і незалежно від
волі інших осіб. Зміст права власності
складаються із володіння, користування
і розпорядження. Володіння майном - має
на увазі юридично закріплену
можливість фактично володіти майном,
впливати на нього у будь-який момент,
здійснювати відносно такого майна свою
волю. Право користування полягає в
юридично закріпленій можливості
власника використовувати корисні
якості майна для себе, отримувати з
цього користь, вигоду. Розпорядження
майном - це можливість власника
встановлювати, змінювати, припиняти
юридичне існування майна.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
на захист цивільних прав та інтересів:
« 1. Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або
оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

У відповідності зі ст. 41 Конституції
України кожний має право володіти,
користуватися й розпоряджатися своєю
власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК
України власник на свій розсуд
володіє, користується й
розпоряджається приналежним йому
майном. Власник має право робити
відносно свого майна будь-які дії, що не
суперечать закону.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено з матеріалів справи
і це визнав представник відповідача, що
ОСОБА_2 . не проживав у вказаному
житловому будинку більше одного року
без поважних причин.

Отже, заслухавши та дослідивши
пояснення позивача, представника
відповідача, покази свідка , суд вважає
їх належними та достатніми для
вирішення справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням.

Таким чином, вирішуючи відповідно до
вимог статті 88 ЦПК України питання
щодо розподілу судових витрат, суд
приходить до висновку про необхідність
стягнути з відповідача судовий збір у
сумі 243 грн. 60 коп. .

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 15, 57-61, 79, 81, 88, 209,224, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що
втратила право проживання та
користування житловими приміщеннями,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Хотинський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя: О. Г. Єфтеньєв