22-ц/775/1654/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції Адамова
Суддя-доповідач Мальцева
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді - Мальцевої
Є.Є.

суддів - Баркова
В.М., Ткаченко Т.Б.

при секретарі - Брежнєві
Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод шляхом зобов'язання прибрати
дерево горіху та за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод шляхом
зобов'язання прибрати дерева, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

10 липня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод шляхом
зобов'язання прибрати з території
домоволодіння АДРЕСА_1 дерево горіху. В
обґрунтування заявлених вимог
посилалася на те, що вона є власницею
домоволодіння АДРЕСА_2. Вказане
домоволодіння розташоване на
земельній ділянці, площею 510 кв.м., яка
знаходиться в її фактичному володінні
та користуванні. Поряд з її
домоволодінням межує домоволодіння
АДРЕСА_1, яке належить відповідачу по
справі ОСОБА_3. На земельній ділянці
домоволодіння відповідача на відстані
всього 0,5 метрів від межі з її
домоволодінням росте велике дерево
горіху. Це спричиняє їй значні
незручності, оскільки крона дерева
затіняє її земельну ділянку, а гілки
дерева перетинають межу, схиляються
над її ділянкою та заважають їй.
Просила зобов'язати ОСОБА_3 прибрати з
території її домоволодіння дерево
горіху, розташоване на відстані менше
трьох метрів від межі з домоволодінням
позивача.

В свою чергу 02 жовтня 2014 ОСОБА_3 було
подано зустрічний позов. Вказувала на
те, що вона є власницею житлового
будинку та присадибної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В
обґрунтування свого зустрічного
позову посилається на те, що на її
земельній ділянці дійсно росте дерево
горіху, однак не на відстані 0,5 м. від
забору, а на відстані 1,0 м., що не порушує
норм ДБН 79-92 «Житлові будинки для
індивідуальних забудовників України».
В позовній заяві просила суд першої
інстанції зобов'язати ОСОБА_2 прибрати
з території домоволодіння АДРЕСА_2
дерева, а саме: три вишні, одну сливу та
одну тернівку, які розташовані на
відстані 0,5 м. від межі з
домоволодінням, що належить ОСОБА_3
Просила також в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити в повному
обсязі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя від 10 жовтня 2014
року було об'єднано в одне провадження
справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод шляхом зобов'язання
прибрати дерево горіху, та за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
шляхом зобов'язання прибрати дерева.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 22
жовтня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і в задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 22
жовтня 2014 року в частині відмови в її
позовних вимогах та ухвалити нове, в
якому зобов'язати ОСОБА_3 прибрати з
території домоволодіння АДРЕСА_1
дерево горіху, розташоване на відстані
менш ніж три метри від межі з її
домоволодінням по АДРЕСА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2, представника позивача
ОСОБА_7, які просили скаргу
задовольнити повністю, заперечення
відповідачки ОСОБА_8, яка просила
апеляційну скаргу відхилити,
перевіривши матеріали справи у межах
апеляційного оскарження і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

У відповідності до ст..303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як роз'яснено п.15 постанови
Пленуму Верховного Суду України №12 від
24.10.2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», у разі, якщо
апеляційна скарга подана на рішення
щодо частини вирішених вимог, суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновки щодо неоскаржуваної
частини рішення ні в мотивувальній, ні
в резолютивній частині судового
рішення.

Зі справи вбачається, що позивач
ОСОБА_6 оскаржує рішення суду першої
інстанції в частині відмови в її
позовних вимогах. В частині відмови в
зустрічному позові рішення суду ніким
не оскаржується. Тому, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст..303 ЦПК
України в межах апеляційного
оскарження, колегія суддів перевіряє
законність рішення суду лише в частині
відмови суду у вимогах ОСОБА_6, а в
решті не перевіряє у зв'язку з
відсутністю апеляційного оскарження.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог позивача ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
довела суду підстав для задоволення її
вимог, оскільки в жодному з наданих нею
актів перевірки порядку користування
земельними ділянками сторін не
зазначено, в чому полягає порушення
прав ОСОБА_2 у користуванні її землею
внаслідок розташування рослини горіху
відповідача на відстані менш 1 або 0,5
метрів до межі сусідньої ділянки, інших
доказів позивач суду не надала.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є
власником домоволодіння АДРЕСА_2
(а.с.8-11). Вказане домоволодіння
розташоване на земельній ділянці,
площею 510 кв.м., яка була виділена ОСОБА_9
виконкомом Орджонікідзевської
районної ради депутатів трудящих під
забудову житлового будинку 18 лютого 1958
року (а.с. 42-44).

Власником домоволодіння АДРЕСА_1 в
місті Маріуполі є ОСОБА_3 (а.с.45-46).

Як пояснили сторони в суді першої
інстанції, вони користуються своїми
земельними ділянками, на яких
розташовані їх домоволодіння, і не
мають спору щодо меж земельних
ділянок.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2
посилалася на те, що їй заважає тінь від
дерева горіху, розташованого на
земельній ділянці, що знаходиться у
користуванні ОСОБА_8. Рослина
знаходиться на відстані 0,5 метрів від
її межі, має висоту кілька метрів, її
крона затіняє город позивача, де вона
не має можливості вирощувати овочі,
змушена вирощувати тільки виноград.

Як вбачається з акту, складеного
головою КСН «Азовець» 01 липня 2014 року,
на земельній ділянці АДРЕСА_1, що
знаходиться у користуванні ОСОБА_3, на
відстані 0,5 метрів росте чагарник
горіху з 30 крупних гілок. (а.с. 18).

Актом голови КСН «Азовець» від 29
вересня 2014 року, також зазначено, що на
земельній ділянці ОСОБА_3 є чагарник
ліщини, який знаходиться на відстані 1
метру від забору сусідки ОСОБА_2. ОСОБА_2
скаржиться, що гілки горіху затемняють
її ділянку, а ОСОБА_3 повідомила, що з
боку земельної ділянки ОСОБА_2 гілки її
горіху обрізані так, щоб не затемняти
сусідню територію. (а.с. 47-48).

З акту, складеного головою КСН
«Азовець» 15 жовтня 2014 року, також
можливо встановити тільки те, що на
земельній ділянці, що належить ОСОБА_3,
росте чагарник горіху на відстані
приблизно 0,5 м від земельної ділянки
ОСОБА_2 (а.с. 44).

Частиною 1 статті 103 ЗК України
визначений зміст добросусідства, за
яким власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Зі справи вбачається, що спеціалістами
відділу землеустрою та охорони земель
управління земельних відносин міської
ради 20 жовтня 2014 року бела проведена
перевірка дотримання ОСОБА_3 вимог
земельного законодавства, в результаті
якої порушень не виявлено (а.с.41).

У відповідності до положень статті 105
ЗК України у випадку проникнення
коренів і гілок дерев з однієї
земельної ділянки на іншу власники та
землекористувачі земельних ділянко
мають право відрізати корені дерев і
кущів, які проникають із сусідньої
земельної ділянки, якщо таке
проникнення є перепоною у використанні
земельної ділянки за цільовим
призначенням.

Зі справи вбачається, що на
фотокартках, наданих позивачем,
відображений чагарник горіху
відповідача, яким він був влітку. Як
пояснила колегії суддів позивач, на
даний час гілки рослини з боку її
ділянки обрізани.

Таким чином, суд дійшов до
обґрунтованого висновку, що позивач
всупереч положень ст.ст. 59, 60 ЦПК
України не довела та не надали суду
належних та допустимих доказів в
підтвердження того, що з боку
відповідача існують перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
позивача та порушено її законні права.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_2
вказує на те, що судом не враховано
Державні будівельні норми України ДБН
79-92 «Житлові будинки для
індивідуальних забудовників України»,
які втратили чинність з 01 січня 2006 року,
в той час, в той час, як позивачка вказує
на порушення, які тривають на даний час.
Нормами ДБН 360-92 «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень» Державного
Комітету України у справах
містобудування і архітектури (таблиця
5.2), на які вона посилається в
апеляційній скарзі, не передбачена
норма відстані дерев і чагарників від
межі земельної ділянки, а тільки до
зовнішньої стіни будинку і споруди, але
на такі обставини позивач не
посилалася.

Тому такі доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції.

Ніяких нових обставини, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків і рішення суду
позивачем та її представником не
наведено, нових доказів в суді
апеляційної інстанції не надано.
Посилання позивача на те, що після
ухвалення судом оскаржуваного рішення
вона провела будівельну експертизу,
висновки якої могли б підтвердити її
вимоги, не можуть бути прийняті
колегією суддів при перегляді рішення
суду першої інстанції у зв'язку з тим,
що відповідно до положень ч.2 ст.303 ЦПК
України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Зі справи вбачається, що суд
першої інстанції роз'яснював належним
чином сторонам їх процесуальні права
та обов'язки, в тому числі, про право
заявити клопотання про призначення
судової експертизи. Втім, сторони не
скористалися таким правом, від
проведення експертиз відмовилися.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду постановлено з дотримання норм
матеріального і процесуального права,
в ньому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
тому доводи апеляційної скарги про те,
що висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи, є
безпідставними.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовними
причинами для скасування або зміни
рішення, у справі не встановлено. Та
обставина, що суд першої інстанції не
прийняв фото, надані позивачем, у
якості доказу по справі, не призвело
суд до неправильного висновку, тому не
є підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного,
переглядаючи справу відповідно до
вимог ст..303 ЦПК України в межах
позовних вимог, заявлених у суді першої
інстанції, та в межах доводів
апеляційного оскарження на підставі
доказів, наданих сторонами, які
відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
апеляційних підстав для скасування чи
зміни рішення суду не вбачається, тому
рішення суду підлягає залишенню без
зміни, а апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

У відповідності до вимог ст.82 ЦПК
України, статті 8 Закону України «Про
судовий збір», колегія суддів,
враховуючи розмір пенсії позивачки,
яка є особою 1931 року народження,
учасником Великої Вітчизняної війни,
ветераном праці, вважає можливим
звільнити ОСОБА_2 від належних до
оплати судових витрат, пов'язаних з
апеляційним оскарженням судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 314 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя від 22 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді