Справа № 369/6096/14 Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/6352/14 Доповідач у 2
інстанції Верланов С.М.Категорія 18
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - БобкуО.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
жовтня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» в особі північного
комерційного мікрорегіону (м.Київ)
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» в особі
північного комерційного мікрорегіону
(м.Київ) публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» (далі -
ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, мотивуючи його тим,
що 08 червня 2007 року між акціонерно -
комерційним банком соціального
розвитку «Укрсоцбанк»,
перейменованого в подальшому на ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено
договір кредиту №39.29-50/793к, за умовами
якого остання отримала кредит у
розмірі 210 000 доларів США для придбання
нерухомого майна зі сплатою 12,5% річних
і з терміном повернення до 08 червня 2017
року. Того ж дня, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за договором
кредиту ПАТ «Укрсоцбанк» уклало з
ОСОБА_2 договір поруки. У зв'язку з
невиконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позивач 14 лютого 2014 року надіслав на
адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 досудові
вимоги про дострокове повернення
кредиту, однак відповідачі залишили їх
без виконання. Посилаючись на те, що
позичальник зобов'язань за кредитним
договором не виконує, а поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі що і боржник, позивач просив
стягнути солідарно з боржника і
поручителя заборгованість за
договором кредиту станом на 01 березня
2014 року у розмірі 329 591,03 доларів США, що
згідно з офіційним курсом
Національного банку України становить
3 291 391 грн. 86 коп.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
жовтня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк»
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за
договором кредиту від 08 червня 2007
року у розмірі 316 791,03 доларів США, що
згідно з офіційним курсом
Національного банку України становить
3 163 572 грн. 96 коп.

У решті позовних вимог ПАТ
«Укрсоцбанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у позові ПАТ «Укрсоцбанк»
відмовити, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що 08
червня 2007 року між акціонерно -
комерційним банком соціального
розвитку «Укрсоцбанк»,
перейменованого в подальшому на ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено
договір кредиту №39.29-50/793к, за умовами
якого позичальник отримала кредит у
розмірі 210 000 доларів
США для придбання нерухомого майна зі
сплатою 12,5% річних і з терміном
повернення до 08 червня 2017 року.

Відповідно до положень пунктів 1.1.1, 3.3.9,
3.3.10 договору кредиту позичальник
зобов'язався: починаючи з місяця, що
слідує за місяцем надання кредиту,
щомісячно до 08 числа кожного
місяця рівними частинами сплачувати
суму грошових коштів, яка включає в
себе заборгованість за кредитом і
процентами за користування кредитом у
розмірі 3066 доларів США; своєчасно та в
повному обсязі погашати кредит із
нарахованими процентами за фактичний
час його використання та можливими
штрафними санкціями; достроково
повернути кредит, погасити нараховані
проценти та сплатити можливі санкції у
випадках, визначених пунктами 3.2.3, 4.4, 4.5
та 5.4 цього договору.

За порушення строків повернення
кредиту чи сплати процентів
позичальник зобов'язався сплачувати
банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від несвоєчасно сплаченої суми
за кожний день прострочення, що діє у
цей період (пункт 4.2 договору кредиту).

Для забезпечення виконання зобов'язань
за договором кредиту 08 червня 2007 року
ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_2
укладено договір поруки №39.29-50/384п.

Згідно з пунктом 1.1 договору поруки
ОСОБА_2 зобов`язався солідарно
відповідати перед ПАТ «Укрсоцбанк» за
виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
договором кредиту щодо повернення суми
кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, комісій, а також
штрафних санкцій (пені, штрафу), у
розмірі та в строки передбачених
договором кредиту.

14 лютого 2014 року у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань
за договором кредиту ПАТ «Укрсоцбанк»
надіслало на її адресу та на адресу
ОСОБА_2 письмові вимоги про дострокове
повернення кредиту і процентів за
користування кредитом (а.с. 24-25, 26-27).

20 лютого 2014 року ОСОБА_2 отримав
письмову вимогу позивача, про що одразу
повідомив ОСОБА_3. Вказані обставини
підтверджуються поясненнями ОСОБА_2.
які він надав у запереченнях на позов
(а.с.71-76).

Однак відповідачі заборгованість за
договором кредиту добровільно не
погасили і згідно з розрахунком
заборгованість станом на 01 березня 2014
року становить 329 591,09 доларів США, що
еквівалентно 3 291 394 грн. 86 коп., з яких: 203
666,59 доларів США - заборгованість по
кредиту; 87 298,18 доларів США -
заборгованість по процентах за
користування кредитом; 28 434,12 доларів
США - пеня за несвоєчасне повернення
кредиту та 10 192,14 доларів США - пеня за
несвоєчасне повернення відсотків (а.с.
19-23).

23 червня 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк»
пред'явило до боржника й поручителя
позов про солідарне стягнення вказаної
заборгованості за договором кредиту.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором
кредиту не виконала, що призвело до
виникнення заборгованості за цим
договором, а тому на підставі статей 526,
553, 554 ЦК України боржник і поручитель
несуть солідарну відповідальність за
неналежне виконання зобов'язання.
Оскільки позивач використав
передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України право
на вимогу дострокового повернення суми
кредиту направленням відповідачам 14
лютого 2014 року вказаних вище вимог, у
зв'язку з чим змінив строк виконання
основного зобов`язання, то суд дійшов
висновку, що з часу отримання
відповідачами даної вимоги у позивача
виникло право на пред'явлення вимоги до
боржника та поручителя про солідарне
стягнення заборгованості.

Також суд відповідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України застосував строк позовної
давності в один рік до вимог про
стягнення пені за несвоєчасне
повернення кредиту і пені за
несвоєчасне повернення відсотків та
визначив пеню за несвоєчасне
повернення кредиту у розмірі 18 733
доларів США, що еквівалентно 187 072 грн. 92
коп., а пеню за несвоєчасне повернення
відсотків - у розмірі 7 093, 53 доларів США,
що еквівалентно 70 838 грн. 13 коп.

Такі висновки суду є правильними,
оскільки вони ґрунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.

Доводи ОСОБА_2 про те, що банк звернувся
з позовом до суду 16 червня 2014 року, а
тому поручитель повинен нести
відповідальність за невиконання
боржником зобов'язання за договором
кредиту лише за останні шість місяців,
тобто, з 16 грудня 2014 року по 16 червня 2014
року, є необґрунтованими з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК
України, якщо договором встановлений
обов`язок позичальника повернути
позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст.559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобовязання не пред`явить
вимоги до поручителя.

Так, у пункті 6.2 договору поруки
зазначено, що він набирає чинності з
моменту його укладення та діє до
повного виконання всіх вимог,
забезпечених порукою, визначених
пунктами 2.1.1.-2.1.3 цього договору.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз`яснено, що пред`явленням
вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред`явлення до нього
позову. При цьому в разі пред`явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов`язання.

Сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов`язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов`язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами.

Отже, договором поруки не визначено
строк, після закінчення якого порука
припиняється, оскільки умовами цього
договору встановлено, що він діє до
повного виконання всіх вимог,
забезпечених порукою, визначених
пунктами 2.1.1.- 2.1.3 цього договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Таким чином, якщо кредитним договором
не визначено інші умови виконання
основного зобов`язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов`язань за цим договором,
строк пред`явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов`язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов`язання
у повному обсязі або у зв`язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред`явленням вимоги до поручителя є
пред`явлення до нього позову.

Крім того, за зобов`язаннями, терміни
виконання яких не наступили, терміни
вважаються такими, що настали в
зазначену в повідомленні дату.

Як зазначено вище, 14 лютого 2014 року у
зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх
зобов'язань за договором кредиту ПАТ
«Укрсоцбанк» надіслало на її адресу та
на адресу ОСОБА_2 письмові вимоги про
дострокове повернення кредиту і
процентів за користування кредитом.
При цьому у вказаних вимогах позивачем
не зазначено строк їх виконання.

20 лютого 2014 року ОСОБА_2 отримав вказану
письмову вимогу позивача, про що одразу
повідомив ОСОБА_3.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.2 договору
поруки поручитель зобов'язався
протягом одного робочого дня від дати
отримання повідомлення кредитора про
невиконання позичальником
забезпеченого порукою зобов'язання,
письмово повідомити позичальника про
отримання такого повідомлення,
пропозицію розрахуватися з кредитором
самостійно та про свій намір виконати
відповідне зобов'язання у разі
неотримання відповіді від
позичальника протягом десяти робочих
днів від дати його повідомлення;
протягом тридцяти робочих днів від
дати отримання повідомлення кредитора
про невиконання позичальником
забезпеченого порукою зобов'язання,
виконати відповідне зобов'язання
шляхом перерахування непогашеної суми
кредиту на рахунок кредитора,
несплаченої суми процентів та/або
комісій, а також суми штрафних санкцій
(пені, штрафу) на рахунок, вказаний в
повідомленні кредитора.

Отже, пред`явивши вимогу про повне
дострокове погашення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
кредитом та пені, кредитор відповідно
до ч. 2 ст.1050 ЦК України змінив строк
виконання основного зобов`язання та
був зобов`язаний пред`явити позов до
поручителя протягом шести місяців з
часу отримання вимоги поручителем.

Зазначена правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
29 січня 2014 року № 6-155цс13, від 17 вересня
2014 року № 6-125 цс14, які згідно зі ст. 360-7
ЦПК України є обов`язковими для судів.

По справі встановлено, що після зміни
строку виконання основного
зобов`язання, банк звернувся до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_2 23 червня 2014
року, тобто в межах шести місяців з дня
настання строку виконання основного
зобов`язання (20 лютого 2014 року).

Враховуючи наведене, а також те, що
ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором
кредиту не виконала, що призвело до
виникнення заборгованості за
договором кредиту за період
прострочення виконання зобов'язань,
колегія суддів вважає, що суд на
підставі статей 526, 553, 554 ЦК України
дійшов обґрунтовано висновку про
солідарну відповідальність боржника і
поручителя за неналежне виконання
зобов'язання, а тому посилання
поручителя на те, що він повинен нести
відповідальність за невиконання
боржником зобов'язання за договором
кредиту лише за останні шість місяців,
тобто, з 16 грудня 2014 року по 16 червня 2014
року, є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд першої інстанції в порушення
вимог ч.3 ст.551 ЦК України не зменшив
розміру неустойки у зв'язку з скрутним
матеріальним становищем ОСОБА_2, є
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У пункті 27 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз`яснено, що істотними
обставинами в розумінні частини
третьої статті 551 ЦК можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Положення статті 616 ЦК передбачають
право суду за певних умов зменшити
розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника.

Тобто, обов`язковою умовою для
зменшення судом розміру неустойки є
значне перевищення розміру збитків.

Як зазначалося вище згідно з
розрахунком заборгованість боржника
станом на 01 березня 2014 року становить 329
591,09 доларів США, що еквівалентно 3 291 394
грн. 86 коп., з яких: 203 666,59 доларів США -
заборгованість по кредиту; 87 298,18
доларів США - заборгованість по
процентах за користування кредитом; 28
434,12 доларів США - пеня за несвоєчасне
повернення кредиту та 10 192,14 доларів США
- пеня за несвоєчасне повернення
відсотків.

Суд першої інстанції відповідно п.1 ч.2
ст.258 ЦК України застосував строк
позовної давності в один рік до вимог
про стягнення пені за несвоєчасне
повернення кредиту і пені за
несвоєчасне повернення відсотків та
визначив пеню за несвоєчасне
повернення кредиту у розмірі 18 733
доларів США, що еквівалентно 187 072 грн. 92
коп., а пеню за несвоєчасне повернення
відсотків - у розмірі 7 093, 53 доларів США,
що еквівалентно 70 838 грн. 13 коп.

Оскільки розмір основної
заборгованості становить 290 964, 77
доларів США, що еквівалентно 2 905 661 грн.
50 коп., а загальний розмір пені складає
257 911 грн. 05 коп., що значно менше розміру
основної заборгованості, то підстави
для зменшення розміру пені відсутні.

Крім того, з наданої ОСОБА_2. суду
довідки №61 від 12 вересня 2014 року
вбачається, що він з 2007 року працює у
філії «Автоцентр на столичному» АТ
«Українська автомобільна корпорація»
та його заробітна плата за період з
січня по серпень 2014 року, за
вирахуванням виплат за виконавчими
документами та інших утримань
(податків), становить 23 661 грн. 55 коп., що
свідчить про те, що він має постійний
заробіток (а.с. 82-89).

Посилання при цьому на довідку дитячої
поліклініки Києво-Святошинської ЦРЛ
від 10 вересня 20014 року про те, що
його син, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на
обліку у лікаря - психіатра, не
заслуговують на увагу, оскільки сам
факт перебування сина на обліку не
підтверджує скрутний матеріальний
стан поручителя.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
не витребував з Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
інформацію про наявність обтяження
нежилого приміщення АДРЕСА_1, яке є
предметом іпотеки, то вони не
заслуговують на увагу, оскільки ці
обставини не стосуються предмету спору
про стягнення заборгованості за
договором кредиту.

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив обставини справи, надані
сторонами докази, вірно послався на
закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про часткове задоволення
позову і ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді