Справа № 369/9717/14-ц
Провадження № 4-с/369/80/14
Ухвала

Іменем України

26 грудня 2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Рябець А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві скаргу ОСОБА_1 про визнання дій
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській області
неправомірними та зобов’язання
вчинити дії, заінтересовані особи:
Державний виконавець Відділу
Державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській області
ОСОБА_2, Посольство Держави Кувейт в
Україні,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області із скаргою про
зобов’язання Відділу Державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського району у
Київській області вчинити певні дії,
посилаючись на те, що 28 квітня 2010 року
Апеляційний суд Київської області
розглянув справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та посольства держави
Кувейт в Україні на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19 лютого 2010 року
у справі за позовом посольства держави
Кувейт в Україні до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором оренди. За
результатами розгляду справи позов
посольства держави Кувейт в Україні до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором оренди задоволено частково,
та стягнуто з ОСОБА_1 на користь
посольства держави Кувейт в Україні
240 947,36 грн. авансової орендної плати,
4 970,72 грн. процентів, 2 550 грн. судового
збору і 150 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, а всього 248 618,08 грн.
Вказане рішення набрало чинності 28
квітня 2010 року.

27 травня 2010 року Відділом державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській області
було відкрито виконавче провадження №
19792235 про примусове виконання рішення
апеляційного суду Київської області
від 28 квітня 2010 року та стягнення з
ОСОБА_1 на користь посольства держави
Кувейт в Україні боргу в розмірі 248 618,08
грн.

10 вересня 2010 року Відділом державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській області
було винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження. Підставою для
винесення вказаної постанови стала
довідка Києво-Святошинського МРЕВ ДАІ
від 30 серпня 2010 року, відповідно до якої
за ОСОБА_1 зареєстровано право
власності на автомобіль Сітроен С4,
державний номерний знак НОМЕР_1, тому
було накладено арешт на вказаний
автомобіль та постановою від 15 жовтня
2010 року оголошено його у розшук.

24 листопада 2011 року Відділом державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського району Київської
області було винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу, оскільки транспортний засіб
боржника не розшукано протягом року,
іншого майна за боржником не виявлено.
При цьому при винесенні постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу та фактичного завершення
виконавчого провадження, державним
виконавцем не було застосовано
наслідки завершення виконавчого
провадження.

Інші постанови ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ Київської
області боржнику ОСОБА_1. не
направлялися та не виносилися.

Однак, при зверненні до нотаріуса
ОСОБА_1 виявив наявність ще одного
арешту на нерухоме майно, а саме,
постановою від 03 червня 2010 року було
накладено арешт на нерухоме майно гр.
ОСОБА_1 – автомобіль НОМЕР_2. Вказана
постанова відсутня у Єдиному
державному реєстрі виконавчих
проваджень та не отримувалась
боржником.

Вже після завершення виконавчого
провадження було затримано та вилучено
арештований автомобіль НОМЕР_3, та
поміщено працівниками ДАІ на приватний
штраф майданчик.

Після звернення до державного
виконавця з клопотанням про зняття
арешту з нерухомого майна, державний
виконавець повідомив про неможливість
зняття арешту та застосування
наслідків завершення виконавчого
провадження.

ОСОБА_1 наголошував, що незважаючи на
те, що виконавче провадження завершене
у листопаді 2011 року, накладений арешт
до теперішнього часу не знято. При
цьому, виконання за виконавчим листом
не здійснюється.

Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_1
просив суд зняти арешт з рухомого
майна, а саме транспортного засобу –
автомобіля НОМЕР_3, накладений
постановою ВДВС Києво-Святошинського
РУЮ від 03.06.2010 року та 10.09.2010 року,
зобов’язати ВДВС Києво-Святошинського
РУЮ винести постанову про зняття
арешту з рухомого майна, а саме
транспортного засобу Сітроен С4 д/н
НОМЕР_1, накладений постановою ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ від 03.06.2010
року та 10.09.2010 року.

В подальшому заявник ОСОБА_1 звернувся
до Києво-Святошинського районного суду
Київської області із скаргою про
визнання дій державного виконавця
Желінської Н.В. Відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського РУЮ Київської
області неправомірними та
зобов’язання ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ Київської
області вчинити дії, у якій він просив
суд визнати дії державного виконавця
Желінської Н.В. ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ в частині
незастосування наслідків завершення
виконавчого провадження при винесенні
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 24 листопада
2011 року, а саме на знятті арешту з майна
– неправомірними, та зобов’язати ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ винести
постанову про зняття арешту з рухомого
майна, а саме транспортного засобу –
автомобіля НОМЕР_3, накладеного
постановою ВДВС Києво-Святошинського
РУЮ від 03 червня 2010 року та від 10
вересня 2010 року.

Ухвалою суду від 06 листопада 2014 року
було задоволено клопотання
представника заявника ОСОБА_1 про
витребування доказів і на підставі
вимог ст. 137 ЦПК України зобов’язано
Відділ ДВС Києво-Святошинського РУЮ
Київської області надати суду належним
чином завірену копію матеріалів
виконавчого провадження № 19792235, на
підставі яких винесені постанови про
накладення арешту від 03 червня 2010 року
та від 10 вересня 2010 року.

В судовому засіданні 06 листопада 2014
року судом ухвалено залучити до участі
у справі в якості заінтересованої
особи Посольство Держави Кувейт в
Україні.

В судовому засіданні 24 листопада 2014
року судом ухвалено залучити до участі
у справі державного виконавця ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ ГУЮ у
Київській області Євко І.В.

В судове засідання представник
заявника ОСОБА_1 не з'явився, про дату,
час і місце розгляду скарги
повідомлявся належним чином, причини
неявки суду невідомі.

В судове засідання державний
виконавець ВДВС Києво-Святошинського
РУЮ у Київській області Євко І.В. не
з'явився, про дату, час і місце розгляду
скарги повідомлявся належним чином,
причини неявки суду невідомі.

В судове засідання представник ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ у Київській
області не з'явився, про дату, час і
місце розгляду скарги повідомлявся
належним чином, до суду надано заяву
про розгляд скарги у відсутності
представника відділу.

В судовому засіданні представник
заінтересованої особи Посольства
Держави Кувейт в Україні скаргу не
підтримала та заперечувала проти її
задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, з’ясувавши
дійсні обставини та дослідивши
письмові докази, дійшов наступного
висновку.

Згідно вимог ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Встановлено, що 27 травня 2010 року
старший державний виконавець Євко В.В.
відкрив виконавче провадження ВП №
19792235 з примусового виконання
виконавчого листа № 2-95/2010, виданого 19
травня 2010 року Києво-Святошинським
районним судом Київської області про
стягнення з ОСОБА_1 на користь
Посольства Держави Кувейт в Україні
боргу в розмірі 248 618,08 грн., та
встановлено ОСОБА_1 семиденний строк
для добровільного виконання постанови.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) – це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

10 вересня 2010 року старший державний
виконавець Євко В.В. при примусовому
виконанні виконавчого листа № 2-95/2010,
виданого 19 травня 2010 року
Києво-Святошинським районним судом
Київської області про стягнення з
ОСОБА_1 на користь Посольства Держави
Кувейт в Україні боргу в розмірі 248 618,08
грн. в межах виконавчого провадження ВП
№ 19792235, виніс постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. Вказану постанову
було винесено на підставі довідки
Києво-Святошинського МРЕВ ДАІ від 30
серпня 2010 року, відповідно до якої за
ОСОБА_1 зареєстровано право власності
на автомобіль НОМЕР_3. Враховуючи
наведене, постановою від 10 вересня 2010
року було накладено арешт на
автомобіль НОМЕР_3, що належить ОСОБА_1,
та заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
лише в межах суми боргу.

Відповідно до вимог ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення, і може накладатися державним
виконавцем, зокрема, шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

15 жовтня 2010 року державний виконавець
Желінська Н.В. Відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції при примусовому
виконанні виконавчого листа № 2-95/2010,
виданого 19 травня 2010 року
Києво-Святошинським районним судом
Київської області про стягнення з
ОСОБА_1 на користь Посольства Держави
Кувейт в Україні боргу в розмірі 248 618,08
грн. в межах здійснення виконавчого
провадження ВП № 19792235 на підставі
довідки Києво-Святошинського МРЕВ ДАІ
та згідно з актом державного виконавця
від 14 жовтня 2010 року, за яким не
виявлено належного боржнику майна,
державний виконавець винесла
постанову про оголошення розшуку
майна: транспортного засобу CITROEN C4, д.н.
НОМЕР_4, що належить ОСОБА_1

24 листопада 2011 року державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції ОСОБА_3 при
примусовому виконанні виконавчого
листа № 2-95/2010, виданого 19 травня 2010 року
Києво-Святошинським районним судом
Київської області про стягнення з
ОСОБА_1 на користь Посольства Держави
Кувейт в Україні боргу в розмірі 248 618,08
грн. в межах виконавчого провадження ВП
№ 9792235 винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, оскільки транспортний
засіб боржника оголошено в розшук та не
розшукано протягом року.

За правилами п. 2, п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу, зокрема, у разі, якщо у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними; якщо боржник –
фізична особа чи майно боржника, розшук
яких здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку. Про наявність
вказаних обставин державний
виконавець складає акт. Про повернення
стягувачу виконавчого документа
державний виконавець виносить
постанову з обов’язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Відповідно до
вказаної статті, повернення
виконавчого документу стягувачу із
наведених підстав у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена у десятиденний строк.

За правилами п. 3.15. Наказу Міністерства
юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012
року «Про затвердження Інструкції з
організації примусового виконання
рішень» повернення виконавчого
документа стягувачу здійснюється за
наявності підстав та в порядку,
визначеному законом. При цьому в
постанові про повернення виконавчого
документа стягувачу обов’язково
роз’яснюється порядок повторного
пред’явлення виконавчого документа до
виконання, крім випадків, передбачених
ч. 1 ст. 47 закону, якщо таке повернення
надалі є підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до Інформації про виконавче
провадження від 24 вересня 2014 року,
виконавче провадження за № 19792235
завершено, виконавчий документ
повернений стягувачу Посольству
Держави Кувейт в Україні. З вказаної
довідки вбачається, що 27 травня 2010 року
було відкрито виконавче провадження, 10
вересня 2010 року було звернено
стягнення на майно боржника шляхом
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, 15 жовтня 2010 року було
винесено постанову про розшук майна
боржника і на період розшуку виконавче
провадження було зупинено. 24 листопада
2011 року було повернено виконавчий
документ стягувачеві у зв'язку з тим, що
транспортний засіб боржника оголошено
в розшук та не розшукано протягом року.

З матеріалів справи також вбачається,
що представник ОСОБА_1 у вересні 2014 року
звернувся до відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського РУЮ із заявою про
надання матеріалів виконавчого
провадження № 19792235 про стягнення боргу
з ОСОБА_1 для ознайомлення, надання
завірених копій постанов про
накладення арешту на майно, та зняття
арешту з автомобіля, накладеного
постановою від 10 вересня 2010 року та
постановою від 03 червня 2010 року.

Відповідно до вимог п. 2.12., 2.12.1., 2.12.2., 2.12.3
Наказу Міністерства юстиції України №
512/5 від 02 квітня 2012 року «Про
затвердження Інструкції з організації
примусового виконання рішень» сторона
виконавчого провадження (її
представник) може знайомитися з
матеріалами виконавчого провадження у
відповідному органі ДВС у спеціально
визначений для прийому громадян час і в
тому обсязі, в якому вона бажає, за
усним клопотанням до державного
виконавця. За бажанням сторони
виконавчого провадження (її
представника) ознайомитись із
матеріалами виконавчого провадження в
інший час виконавче провадження
надається їй для ознайомлення на
підставі письмової заяви, в якій
зазначаються бажана дата та час
ознайомлення, за резолюцією начальника
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець.
Ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження здійснюється
в приміщенні органу ДВС та у
присутності державного виконавця, про
що у виконавчому провадженні робиться
відмітка із зазначенням дати
ознайомлення та особи, яка
ознайомилася з матеріалами
виконавчого провадження. Сторона
виконавчого провадження має право
робити копії з документів виконавчого
провадження, виписки з них. Вилучення з
матеріалів виконавчого провадження
будь-яких документів не допускається.

Відповідно до відповіді державного
ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 06
листопада 2014 року вбачається, що
матеріали виконавчого провадження №
19792235 в архіві Відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського РУЮ не виявлені.
Також зазначено, що строк зберігання
завершених виконавчих проваджень,
переданих на зберігання, становить 3
роки, крім виконавчих проваджень,
завершених за постановами про
накладення адміністративного
стягнення, строк зберігання яких
становить 1 рік.

У поданих суду запереченнях
представник заінтересованої особи
Посольства Держави Кувейт в Україні
зазначала, що старший державний
виконавець Євко В.В. та державний
виконавець Желінська Н.В. вжили
передбачених законодавством України
заходів щодо належного виконання
рішення суду.

Представник посольства також
вказувала, що відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» протягом строку, на який
виконавче провадження зупинено,
виконавчі дії не проводяться,
накладений державним виконавцем арешт
на майно боржника не знімається. Після
усунення обставин, які стали підставою
для зупинення виконавчого провадження,
державний виконавець протягом трьох
днів з моменту, коли йому стало про це
відомо, зобов’язаний своєю постановою
поновити виконавче провадження за
власною ініціативою або за заявою
стягувача. З огляду на це представник
Посольства Держави Кувейт в Україні
наголошувала, що має намір поновити
виконавче провадження у зв'язку з
отриманою інформацією з приводу
виявлення майна боржника, на яке може
бути звернено стягнення.

У запереченнях на подану скаргу Відділ
державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
зазначав, що при завершенні
виконавчого провадження на підставі п
.7 ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна та
коштів боржника не припиняється.

Окрім того, надати ВП № 19792235 ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ Київської
області не має змоги, оскільки воно
знищене у встановленому законом
порядку, адже термін зберігання
вказаної категорії виконавчих
проваджень складає 3 роки.

Відповідно до п. 1.5. Наказу Міністерства
юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012
року «Про затвердження Інструкції з
організації примусового виконання
рішень» під час здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
приймає рішення шляхом винесення
постанов, попереджень, винесення
подань, складання актів та протоколів,
надання доручень, розпоряджень, вимог,
подання запитів, заяв, повідомлень або
інших процесуальних документів у
випадках, передбачених Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог п. 1.5.1. Наказу
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02 квітня 2012 року «Про затвердження
Інструкції з організації примусового
виконання рішень» постанова як окремий
документ містить такі обов’язкові
реквізити: вступну частину із
зазначенням назви постанови, дати
видачі постанови та місця її винесення,
найменування органу ДВС, прізвища,
імені та по батькові державного
виконавця, який виніс постанову, назви
виконавчого документа, коли та ким
виданий, резолютивної частини
документа, за зведеним виконавчим
провадження – прізвища, імені та по
батькові боржника – фізичної особи,
повного найменування боржника –
юридичної особи та дати об'єднання
виконавчих проваджень у зведене;
мотивувальну частину із зазначенням
мотивів, з яких державний виконавець
прийняв відповідне рішення (дійшов
певних висновків), і посилання на закон
чи інший нормативно-правовий акт
(статтю, її частину, абзац, пункт,
підпункт, на підставі якого видано
постанову; резолютивну частину із
зазначенням прийнятого рішення
державного виконавця, прізвища, імені,
по батькові фізичних осіб, повного
найменування юридичних осіб, яким
надсилається копія постанови, строку і
порядку оскарження постанови, інші
відомості за необхідності. Постанова
складається і підписується державним
виконавцем у необхідній кількості
примірників (копій), один з яких
(оригінал) залишається у виконавчому
провадженні, а інші (копії)
направляються за належністю і у
випадках, встановлених законом або
інструкцією, затверджуються
начальником відділу або його
заступником та скріплюються печаткою.

Однак, в обґрунтування вимог поданої
скарги заявник ОСОБА_1 надав лише одну з
оскаржуваних постанов про накладення
арешту на майно від 10 вересня 2010 року,
яка була отримана з інтернет-сайту.
Постанови ж від 03 червня 2010 року про
накладення арешту, вимогу про зняття
арешту за якою ставить ОСОБА_1 при
поданні скарги, до матеріалів справи
долучено не було. Також не вбачається
можливим отримувати належним чином
заврені копії оскаржуваних постанов на
запит суду, оскільки в матеріалах
справи наявний лист Відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській
області, з якого вбачається, що
матеріали запитуваного виконавчого
провадження № 19792235, в рамках якого було
накладено арешти на майно заявника, в
архіві ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у
Київській області відсутні. Тому суд
позбавлений можливості оглянути та
дослідити спірні постанови про
накладення арешту на майно заявника, а
за відсутності належних доказів, що
такі постанови було винесено, і
державним виконавцем не було
застосовано наслідки закінчення
виконачого провадження, тобто в
результаті закінчення виконавчого
провадження накладений арешт не було
знято, суд вважає за неможливе визнати
дії державного виконавця Желінської
Н.В. неправомірними та зобов’язати
ВДВС Києво-Святошинського району
Київської області винести постанову
про зняття арешту з рухомого майна, у
зв'язку з відсутністю належних доказів
в обґрунтування заявленої скарги.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Вимогами ч. 2, ч. 4 ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Суд сприяє всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи:
роз’яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов’язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК
України докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

За вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідоків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Тому, оцінюючи в сукупності надані
докази, суд дійшов висновку, що заявник
ОСОБА_1 не довів своїх заявлених вимог
про визнання дій державного виконавця
Желінської Н.В. ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ в частині
незастосування наслідків завершення
виконавчого провадження при винесенні
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 24 листопада
2011 року, а саме не знятті арешту з майна
– неправомірними, та зобов’язання
ВДВС Києво-Святошинського РУЮ винести
постанову про зняття арешту з рухомого
майна, а саме транспортного засобу –
автомобіля НОМЕР_3, накладеного
постановою ВДВС Києво-Святошинського
РУю від 03 червня 2010 року та від 10
вересня 2010 року, а тому суд відмовляє у
задоволенні вказаних вимог скарги.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
скарги ОСОБА_1 суд одночасно роз’яснює,
що заявник, як сторона виконавчого
провадження, за наявності
обґрунтованих підстав вправі
звернутися із заявою про відновлення
виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст. 51 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог п. 14.1., п. 14.6. Наказу
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02 квітня 2012 року «Про затвердження
Інструкції з організації примусового
виконання рішень» за заявою сторони
виконавчого провадження або з
ініціативи державного виконавця
відновленню підлягають: втрачене
виконавче провадження або його
матеріали; знищене виконавче
провадження у разі постановлення
Європейським судом з прав людини
рішення, відповідно до якого держава
зобов’язана виконати рішення
національного суду. Для відновлення
виконавчого провадження чи його
матеріалів державний виконавець
використовує відомості Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень про винесені постанови та
інші документи виконавчого
провадження, інформацію та документи,
одержані ним, у тому числі від сторін
виконавчого провадження.

Керуючись п.п. 1.5., 1.5.1., 2.12., 2.12.1. – 2.12.3.,
3.15., 14.1., 14.6. Наказу Міністерства юстиції
України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про
затвердження Інструкції з організації
примусового виконання рішень», ст.ст. 1,
п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 47, ст. 51, 57 Закону України
«Про виконавче провадження», ч. 2-4 ст. 10,
ст.ст. 57-59, ч. 1-3 ст. 60, ст. 383-387 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1
про визнання дій державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській області
неправомірними та зобов’язання
вчинити дії, заінтересовані особи:
Державний виконавець Відділу
Державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у Київській області
ОСОБА_2, Посольство Держави Кувейт в
Україні.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом п”яти
днів з дня її проголошення. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п”яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
Ковальчук Л.М.