Єдиний унікальний номер 205/5898/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого
судді Мовчан Д.В.
при
секретарі
Волкобоєвої А.О.

за участю: представник позивача за
первісним позовом - ОСОБА_1, відповідач
за первісним позовом - ОСОБА_2,
представник відповідача за первісним
позовом - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики, та
за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2
до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору позики частково
недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 (далі - Позивач) звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики, та
за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2
до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору позики частково
недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що 27 жовтня 2011 року між ним,
ОСОБА_4, та ОСОБА_2 (далі - Відповідач)
було укладено Договір позики,
посвідчений нотаріально приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстровано в реєстрі за № 1563.
Відповідно до умов укладеного договору
позики позивач передав у позику
відповідачу грошові кошти у розмірі 29
500 грн. 00 коп. Відповідно до п.2
укладеного Договору позики сума позики
має повертатися позичальником
щомісячно готівкою, до 05 числа кожного
місяця, починаючи з 05 грудня 2011 року
наступними частинами: до 05 грудня 2011
року - 750 грн. 00 коп., до 05 січня 2012 року -
750 грн. 00 коп., до 05 лютого 2012 року - 750 грн.
00 коп., до 05 березня 2012 року - 750 грн. 00
коп., до 05 травня 2012 року - 750 грн. 00 коп.,
до 05 червня 2012 року - 25 750 грн. 00 коп.
Далі позивач зазначає, що відповідач
договір позики виконала частково,
зокрема всі платежі у сумі 750 грн. 00 коп.
були виконані, тобто в період з 05 грудня
2011 року по 05 травня 2012 року, а останній
платіж у сумі 25 750 грн. 00 коп. виконаний
не був, чим були порушені умови
договору. З метою досудового
врегулювання даного питання, позивач
неодноразово вимагав повернення боргу,
однак відповідач відмовлялася
повернути борг.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язання щодо повернення грошових
коштів позивачу, останній вимушений
звернутись до суду із вимогами про
повернення боргу у загальному розмірі
25 750 грн. 00 коп. та судового збору у
розмірі 257 грн. 00 коп.

До початку розгляду справи по суті
ОСОБА_2 (далі - Відповідач) звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання договору позики частково
недійсним, в якому зазначила, що 27
жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та нею,
ОСОБА_2, дійсно було укладено Договір
позики, посвідчений нотаріально
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1563. Однак,
з метою приховання стягнення з неї
процентів за користування грошовими
коштами приватний нотаріус записала в
договорі, що вона, ОСОБА_2, ніби то
отримала від ОСОБА_4 суму коштів у
розмірі 29 500 грн. з урахуванням
процентів у розмірі 750 грн. 00 коп.
щомісячно з 05 грудня 2011 року по 05 травня
2012 року. Однак, порушуючи законодавство
України, не маючи відповідної ліцензії
на отримання процентів у таких
розмірах, а саме 36 % річних та з
урахуванням суми неоподаткованого
податку мінімуму на 2011 рік в сумі 494 грн.
50 коп. позивач порадився з нотаріусом і
було вирішено включити в загальну суму
ніби -то взятих з неї, ОСОБА_2, коштів,
тобто, суму процентів у розмірі - 4 500
грн. 00 коп., саме тому в договорі позики
зазначено суму 29 500 грн. 00 коп., яких як
вона вказує не отримувала. Окрім цього,
відповідач зазначає, що вона отримала
від ОСОБА_4 суму коштів у розмірі 25 000
грн. 00 коп., з яких вже сплатила 4 500 грн.00
коп.

У зв'язку з вищевикладеним, відповідач
просить суд в уточненому зустрічному
позові визнати частково недійсним
договір позики від 27 жовтня 2011 року,
укладений між нею, ОСОБА_2, та ОСОБА_4,
визнати суму у розмірі 10 500 грн. 00 коп.,
такою, що вже сплачена ОСОБА_4, та
стягнути з неї, ОСОБА_2, на користь
ОСОБА_4 залишок грошових коштів за
договором позики у розмірі 14 500 грн. 00
коп., а також, стягнути з ОСОБА_4 на її,
ОСОБА_2, користь судовий збір у розмірі
243 грн. 60 коп.

У судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом позовні
вимоги підтримав і просив їх
задовольнити, в обґрунтування позовних
вимог посилався на обставини,
викладені у позовній заяві. Зустрічні
позовні вимоги не визнав та просив
відмовити у задоволені зустрічного
позову.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
за первісним позовом та її представник
- ОСОБА_3, такий позов не визнали та
просили відмовити у його задоволені.
Зустрічні позовні вимоги підтримали і
просили їх задовольнити. В
обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилались на мотиви та
обставини, що викладені в уточненій
зустрічній позовній заяві.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача за зустрічним позовом:
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 у
судове засідання не з'явилася, надала
суду письмову заяву про розгляд справи
за її відсутність, в якій просить суд
відмовити в задоволені зустрічного
позову з огляду на його
безпідставність та необґрунтованість.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
вважає, що первісний позов необхідно
задовольнити, а в задоволені
уточненого зустрічного позову
необхідно відмовити за наступних
підстав.

Так, судом встановлені наступні
обставини та визначені відповідно до
них правовідносини.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2011 року
між ним, ОСОБА_4, та ОСОБА_2 (далі -
Відповідач) було укладено Договір
позики, посвідчений нотаріально
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1563.
Відповідно до умов укладеного договору
позики позивач передав у позику
відповідачу грошові кошти у розмірі 29
500 грн. 00 коп. Відповідно до п.2
укладеного Договору позики сума позики
має повертатися позичальником
щомісячно готівкою, до 05 числа кожного
місяця, починаючи з 05 грудня 2011 року
наступними частинами: до 05 грудня 2011
року - 750 грн. 00 коп., до 05 січня 2012 року -
750 грн. 00 коп., до 05 лютого 2012 року - 750 грн.
00 коп., до 05 березня 2012 року - 750 грн. 00
коп., до 05 травня 2012 року - 750 грн. 00 коп.,
до 05 червня 2012 року - 25 750 грн. 00 коп.
(а.с.4).

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України - за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст. 1047 ЦК України на
підтвердження договору позики та його
умов може бути пред'явлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

За вищевказаних обставин та вимог
матеріального закону суд доходить
висновку, що між сторонами по справі
укладено договір позики, за умовами
якого відповідач зобов'язувався
прийняти позику, та повернути її у
визначений договором строк. Доказів
повернення вказаної грошової суми
позивачеві матеріали справи не
містять.

При цьому суд критично
відноситься до доводів відповідача за
первісним позовом щодо того, що у
загальну суму позики сторонами була
включена сума процентів у розмірі 4 500
грн. 00 коп., яку позичальник насправді
не передавав відповідачу, але які
ОСОБА_2 зобов'язалась сплатити в якості
плати за користування грошима.

Так, п.7 означеного договору Позики
сторони засвідчили, що умови
означеного договору їм зрозумілі і
відповідають реальної домовленості
сторін, не приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені у ньому.

Суд зауважує, що згідно із ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
із ст. 58 ЦПК України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Відповідно до змісту ч. 4
ст. 60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона відповідача за первісним
позовом на підтвердження своїх доводів
з приводу не отримання грошових коштів
за договором позики не надала суду
жодного належного та допустимого
доказу, а тому суд не може взяти їх до
уваги.

При цьому суд враховує і те, що
позичальник до 05 травня 2012 року
виконував свої зобов'язання за таким
договором позики, що свідчить про
обставину визнання означеною особою
таких боргових зобов'язань.

Відповідно ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у такій самій
сумі у строк та в порядку,
встановленому договором. У
відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Стосовно доводів відповідача про
повернення нею позики в більшому
розмірі ніж на це вказує позивач, в
спосіб переведення грошових коштів на
картковий рахунок позивача ОСОБА_4, суд
зазначає, що за нормами ст. 526 ЦК,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п. 5 Договору позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцем грошей
готівкою. Згідно п. 2.3. договору
позикодавець зобов'язаний надати
позичальнику розписку про одержання
позики, за кожну щомісячну виплату
готівкою згідно п.2.1. договору. Відтак,
сторони домовились, що належним
способом виконання договірних
зобов'язань є виключно передача грошей
готівкою із одночасним складанням
розписки про таку подію.

Представник позикодавця заперечував
повернення сум позики після 05 травня 2012
року, суду не було надано відповідних
розписок про повернення частини сум
позики, а відтак суд не бере до уваги
означені посилання відповідача,
оскільки такі дії, навіть у випадку їх
вчинення, не можна розцінити належним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором позики. За
загальним правилом неналежне
виконання зобов'язань за договором не
звільняє боржника від сплати основного
боргу.

Таким чином, вимоги позивача за
первісний позовом за своєю правовою
природою законні, обґрунтовані і
підлягають задоволенню, та з
відповідача підлягає стягненню
заборгованість за договором позики від
27 жовтня 2011 року у розмірі 25 750 грн. 00
коп.

Стосовно вимог за зустрічним позовом,
суд зазначає про наступне.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" -
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Частиною 1 статті 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Разом з цим, як зазначалось судом вище,
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що позичальник не
передавав відповідачу за первісним
позовом грошову суму в повному обсязі,
і такий договір позики приховує інший
правочин ОСОБА_2 всупереч вимогам ч. 3
ст. 10 ЦПК України суду не надано.

На думку суду, скріпивши спірний
договір своїми підписами, сторони
висловили свою волю на укладення
договору на умовах вказаних в такому
договорі (Постанова Верховного Суду
України від 19 лютого 2014 року в справі
№6-162ц13), а доказів які б підтверджували
зворотнє, позивачем за зустрічним
позовом суду надано не було, і така
обставина, як стороною відповідача за
зустрічним позовом, так і третьою
особою, не визнана.

Таким чином, всебічно, повно та
об'єктивно дослідивши обставини
справи, перевіривши їх доказами, які є у
справі, оцінивши належність,
допустимість та достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
необґрунтованість вимог позивача за
зустрічним позовом щодо визнання
договору недійсним в заявлених ним
межах, та про відсутність правових
підстав для задоволення зустрічного
позову, оскільки під час розгляду
справи не знайшли свого підтвердження
доводи ОСОБА_2 про наявність в умовах
договору позики зобов'язань щодо
сплати «прихованих процентів»,
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків сторін.

На підставі ст.88 ЦПК України необхідно
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог понесені та
документально підтверджені судові
витрати по справі у вигляді судового
збору в розмірі 257 грн. (двісті
п'ятдесят) грн. 50 коп. Судові витрати за
зустрічним позовом віднести на рахунок
позивача за таким позовом ОСОБА_2 у
зв'язку із відмовою в задоволені таких
вимог.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 203, 205, 215, 526, 615, 625, 1046, 1047
ЦК України, ст. 212-215, 224-229 ЦПК України, -

В И Р І Ш
И В:

1. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики, -
задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договором позики від
27 жовтня 2011 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим № 1563 у вигляді суми
основного боргу в розмірі 25 750 (двадцять
п'ять тисяч сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

3. В задоволені зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання договору позики частково
недійсним, - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог понесені та
документально підтверджені судові
витрати по справі у вигляді судового
збору в розмірі 257 грн. (двісті п'ятдесят
сім) грн. 50 коп.

5. Судові витрати за зустрічним позовом
віднести на рахунок позивача за таким
позовом ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області, через Ленінський районний суд
міста Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Д.В. Мовчан