Справа № 369/4790/14-ц Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/6793/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Химинець Н.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Альфа Банк»
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 16
липня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Альфа Банк» до ОСОБА_1, третя особа:
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа Банк», третя особа: ОСОБА_2 про
захист прав споживачів та визнання
припинення поруки.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач ПАТ
«Альфа-Банк» звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що 12 червня
2008 року ЗАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_2
уклали кредитний договір. ЗАТ
«Альфа-Банк» 19 серпня 2009 року було
перейменовано в ПАТ«Альфа-Банк».
Відповідно до умов договору позивач
зобов'язується надати позичальникові
кредит у сумі 61450,00 грн. Відповідно до
умов договору, позичальник
зобов'язується в порядку та на умовах,
що визначені договором, повертати
кредит, виплачувати проценти за
користування кредитом, сплачувати
неустойки та інші передбачені платежі
у сумі, строки та на умовах, що
передбачені договором та додатком № 1
до нього - графіком погашення кредиту.
Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, надавши позичальнику кредит у
сумі 61450,00 грн, але позичальник ОСОБА_2
свої зобов'язання не виконав, в
результаті чого станом на 22 квітня 2014
року має прострочену заборгованість за
кредитом у сумі 58408,33 грн., за
відсотками - 10528,37 грн. та по комісії -
7005,30 грн. На 22 квітня 2014 року розмір
неустойки становить - пеня складає -
942545,72 грн., пеня на дату розрахунку
складає - 323190,53 грн. В забезпечення
виконання зобовязань позичальника 12
червня 2008 року позивач та ОСОБА_1 уклали
договір поруки, відповідно до умов
якого відповідач як поручитель
поручається за виконання
позичальником зобов»язань, що виникли
на підставі основного договору або
можуть виникнути на підставі нього у
майбутньому. На виконання умов
договору позичальнику та поручителю 30
квітня 2014 року була направлена вимога
про дострокове повернення кредиту, але
на дату подання позову до суду вимога
не виконана.Тому просив стягнути з
відповідача 399132, 53 грн. боргу.

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась
до суду із зустрічним позовом про
визнання поруки припиненою.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 16
липня 2014 року первісний позов залишено
без задоволеноня. Зустрічний позов
ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання
поруки припиненою - задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк»
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити вимоги по первісному
позову, а у задоволенні зустрічного
позову відмовити, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 12 червня 2008
року ЗАТ "Альфа-Банк" та - ОСОБА_2 уклали
кредитний договір № 490072085.ЗАТ
«Альфа-Банк» 19 серпня 2009 року назву ЗАТ
«Альфа-Банк» перейменовано в ПАТ
«Альфа-Банк». Відповідно до умов
договору, позичальник зобов'язався в
порядку та на умовах, що визначені
договором, повертати кредит,
виплачувати проценти за користування
кредитом, сплачувати неустойки та інші
передбачені платежі в сумі, строки та
на умовах, що передбачені договором та
додатком № 1 до нього - графіком
погашення кредиту.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволення зустрічного позову, суд
обґрунтовано виходив з положень ст. ст.
549, 553, 554, 559, 1049, 1054 ЦК України та прийшов
до правильного висновку про те, що
позивач не надав належних та
допустимих доказів для задоволення
заявлених ним позовних вимог, а
зустрічні повні вимоги підлягають
задоволенню з підстав наведення
відповідачем доказів, які відповідають
вимогам чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, надавши кредит у сумі 61450 грн.

У порушення умов договору позичальник
ОСОБА_2 зобов'язання не виконав, в
результаті чого станом на 22 квітня 2014
року має прострочену заборгованість за
кредитом, що складає - 58408,33 грн., за
відсотками складає - 10528,37 грн. та по
комісії складає - 7005,30 грн.

Згідно ст. 549 ЦК України та умов
договору, у разі невиконання, чи
несвоєчасного виконання зобов'язань в
частині повернення кредиту та/або
сплати процентів, комісій згідно з
умовами договору, позичальник
зобов'язаний сплатити позивачу
неустойку (штраф, пеня).

У зв'язку з систематичним порушенням
боржником своїх обов'язків, на 22 квітня
2014року розмір пені складає - 942545,72 грн.,
а на дату розрахунку складає - 323190,53 грн.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 на виконання Указу
Президента України від 17 березня 2014
року №303/2014 «Про часткову мобілізацію»
26 березня 2014 року призваний на
військову службу.

В забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором
відповідно до положень ст. 553 ЦК України
12 червня 2008 року сторони уклали
договір поруки №4, згідно з
умовами якого відповідач, як
поручитель поручилась за виконання
позичальникомзобов»язань, що виникли
на підставі основного договору або
можуть виникнути на підставі нього у
майбутньому.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Відповідно до умов договору у разі
невиконання чи неналежного виконання
відповідачем будь-яких обов'язків,
встановлених договором, в тому числі у
разі затримання сплати частини кредиту
та/або процентів за його користування,
щонайменше на один календарний місяць,
позивач має право вимагати
дострокового виконання зобов'язання з
повернення кредиту за договором.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з
положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, якими
встановлено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

У п. 2.3 кредитного договору строк
виконання основного зобов'язання чітко
визначений - дата остаточного
повернення кредиту є 12 червня 2013 року.

У ЗАТ «Альфа-Банк» виникло право
пред'явити вимогу до поручителя щодо
повернення кредиту, починаючи з 12
червня 2013 року протягом наступних
шести місяців. Таку вимогу до
поручителя банк пред'явив лише 12 травня
2014 року після спливу встановленого ч. 4
ст.559 ЦК України шестимісячного строку.

Відповідно до частини першої статті 553
ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку, поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

За кредитним договором, укладеним до 12
червня 2013 року, позичальник з жовтня 2008
року припинив внесення щомісячних
платежів щодо повернення кредиту.
Пред'явлена банком вимога до
позичальника та поручителя про
дострокове повернення кредиту була
направлена останнім лише 30 квітня 2014
року, а 12 травня 2014 року банк звернувся
із зазначеним позовом до суду, тобто
вже після спливу встановленого
частиною четвертою статті 559 ЦК України
шестимісячного строку.

08 серпня 2008 року за №№ 24995-24-6/6, 12053-24.1-6/6
від ЗАТ «Альфа-Банк» на адресу
відповідачки було направлено
лист-погодження про зміну умов
кредитного договору, де відповідачку
повідомили про те, що починаючи з 01
вересня 2008 року відсоткова ставка за
користування кредитом змінюється та
встановлюється на рівні 20,5% річних, у
зв'язку з чим додаток № 1 до кредитного
договору викладається у новій редакції
та є обов'язковим для виконання
позичальником. Пунктом 5.4 статті 5
договору поруки № 490072085-П встановлено,
що у разі збільшення обсягу
відповідальності боржника за основним
договором передбачена цим договором
порука діє тільки у випадку, якщо
поручитель надасть свою згоду на таке
збільшення.Відповідач згоди не
надавала і документів щодо зміни умов
кредитного договору не підписувала.

Отже, відповідно до частини першої
статті 559 ЦК України до припинення
поруки призводять такі зміни умов
основного зобов'язання без згоди
поручителя, які призвели або можуть
призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього:
збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає, зокрема, у разі
підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення, розширення змісту
основного зобов'язання щодо
дострокового повернення кредиту та
плати за користування ним, що є
підставою для визнання поруки
припиненою. У зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, - але без
згоди поручителя або відповідної умови
в договорі поруки, не дає підстав
покладення на нього відповідальності
за невиконання або неналежне виконання
позичальником своїх зобов'язань перед
банком.

Отже, суд першої інстанції, оцінюючи
докази в їх сукупності, дійшов
правильного висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивача, оскільки вони не
відповідають вимогам ст. ст. 57-59 ЦПК
України, та обґрунтованість та
доведеність вимог відповідача.

Позивач відповідно до вимог зазначених
норм не надав до суду доказів на
підтвердження своїх вимог.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт у апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду, викладених у мотивувальній
частині оскаржуваного рішенні, не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа Банк»
відхилити, а рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 16 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді