Справа № 367/4113/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2014 року м.
Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання:
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явися
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 367/4113/14-ц
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Рідна»
про відшкодування шкоди
07.07.2014 року Публічне акціонерне
товариство «Страхова компанія «Рідна»
(далі по тексту - позивач) звернулося до
Ірпінського міського суду Київської
області з позовною заявою до ОСОБА_1
(далі по тексту - відповідач) про
відшкодування шкоди (а.с.1-3).
Так, позивач просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача:
- 9 053,14 грн. - сума страхового
- 243,60 грн. - судовий збір.
Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 09.07.2014 року було
відкрито провадження по справі №
367/4113/14-ц за позовом ПАТ «Страхова
компанія «Рідна» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди. Розгляд справи
призначено на 11.08.2014 року о 10:00 год.
Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 09.08.2014 року
цивільну справу за позовом ПАТ
«Страхова компанія «Рідна» до ОСОБА_1
про відшкодування шкоди було
направлено для розгляду за підсудністю
до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області у
зв'язку із тим, що в ході розгляду
справи було встановлено, що відповідач
зареєстрований за адресою: Одеська
область, м. Білгород-Дністровський, що
підтверджується довідкою відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС УДМС
України у м. Києві (а.с.64).
Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27.10.2014 року було прийнято цивільну
справу № 367/4113/14-ц за позовом ПАТ
«Страхова компанія «Рідна» до ОСОБА_1
про відшкодування шкоди до провадження
судді Мишко В.В. Справу призначено до
У судові засідання представник
позивача не з'явився, але подав до суду
заяви, згідно яких просив розглянути
справу за його відсутності та зазначив,
що заявлені позовні вимоги підтримує у
повному обсязі, просить їх
задовольнити та не заперечує проти
заочного розгляду справи (а.с.72, 81-82).
Відповідач - ОСОБА_1, відзив або
заперечення на позов ПАТ «СК «Рідна»до
суду не надав та в судові засідання не
з'явився без поважних причин, про
причини неявки суд не повідомив,
будь-яких клопотань не заявляв, хоча
був належним чином повідомлений про
час та місце судових засідань.
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом Одеської області було надіслано
запит до Білгород-Дністровського РВ ГУ
ДМС щодо доступу до персональних даних
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає за
Білгород-Дністровський, з метою
розгляду цивільної справи за позовом
ПАТ «СК «Рідна»до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди (а.с.66).
Згідно відповіді № 23/5880, що надійшла
від Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за
Так, ухвала суду та повістки про
призначення слухання справи, а також
копія позовної заяви ПАТ «СК «Рідна»з
додатками до неї були надіслані на
адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), за якою він
зареєстрований. Між тим, усі документи
з зазначеної адреси були повернуті до
суду у зв'язку з закінченням терміну
зберігання (а.с.79-80).
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно із ст.157 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більше
як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини, норми
чинного законодавства та ті факти, що
відповідач в жодне судове засідання не
з'явився, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судових засідань, позивач в
судові засідання не з'явився, але
просив розглянути справу без його
присутності та проти винесення
заочного рішення не заперечував, строк
розгляду справи, відповідно до ст.157
Цивільного процесуального кодексу
України, закінчується і ніхто із сторін
не заявив клопотання про його
подовження, суд вважає за можливе і
необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169,
ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального
кодексу України розглянути справу без
участі сторін або їх представників, на
підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позовна заява ПАТ
«СК «Рідна»підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
17.06.2011 року між АТ (приватне) «СК «Рідна»
(Страховик) та ТОВ «СавсервісМова»
(Страхувальник) було укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту №АТР 08/11, за яким Страховик
застрахував майнові інтереси
Страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортного засобу автомобіля марки
«Мерседес», д/н НОМЕР_1 (страхове
свідоцтво №АТ 470/11) (а.с.4-8).

14.02.2012 року о 09 год. 12 хв. ОСОБА_1, в м.
Києві по вул. Костьольна, керував
автомобілем Тойота, д/н НОМЕР_2, не
врахував дорожню обстановку, стан
проїжджої частини, не дотримався
бокового інтервалу, в результаті чого
здійснив зіткнення з автомобілем
НОМЕР_3, та автомобілем Мерседес, д/н
НОМЕР_1. В наслідок пригоди автомобілі
отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 24.02.2012 року по справі №
2610/4361/2012 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні
дорожньо-транспортної пригоди та
піддано адміністративному стягненню у
вигляді штрафу в сумі 340 грн. на користь
держави (а.с.12).

Як було вище зазначено, в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди, винним
у якій є ОСОБА_1, був пошкоджений
автомобіль Мерседес, д/н НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_2

З метою встановлення розміру
матеріального збитку ПАТ «СК «Рідна»
було замовлено проведення авто
товарознавчого дослідження по
встановленню вартості матеріальної
шкоди, завданої власнику транспортного
засобу марки Мерседес, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до звіту № 761 про визначення
вартості матеріальної шкоди,
зробленому 21.01.2013 року оцінювачем
ОСОБА_3, вартість матеріальної шкоди,
завданої власнику транспортного
засобу марки Мерседес, д/н НОМЕР_1,
складає 11 753 грн. (а.с.16-38).

Відповідно до рахунку ТОВ
«Савтосервіс» № СА-01746 від 02.12.2013 року,
вартість ремонтних робіт автомобіля
Мерседес, д/н НОМЕР_1, складає 9 412,94 грн.

09.04.2014 року Страхувальник звернувся до
АТ (приватне) «СК «Рідна» з заявою про
виплату страхового відшкодування.

У зв'язку з настанням події,
передбаченої ст.27 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», 10.04.2014 року АТ (приватне) «СК
«Рідна» було складено Страховий акт
№2200 (а.с.46-47) та була здійснена виплата
страхового відшкодування в розмірі 9
053,14 грн. (матеріальний збиток - 9 412,94
грн., франшиза - 450 грн.), що
підтверджується платіжним дорученням
№ 14438 від 10.04.2014 року (а.с.48).

Зазначена шкода особисто винуватцем
ДТП - ОСОБА_1, не була відшкодована
потерпілій особі - ОСОБА_2

На дату скоєння цієї пригоди ОСОБА_1 мав
чинний договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів ПрАТ «СК «Лафорт»
№ АВ/0058254 (а.с.49).

Згідно із ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ПАТ «СК «Рідна» відшкодовує у
встановленому Законом порядку оцінену
шкоду, яка була заподіяна життю,
здоров'ю та майну третіх осіб під час
ДТП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за
правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу
України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи.
Неправомірною можна вважати будь-яку
поведінку, внаслідок якої завдано
шкоду, якщо завдавач шкоди не був
уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід
розуміти втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права
(життя, здоров'я тощо). У відносинах, що
розглядаються, шкода - це не тільки
обов'язкова умова, але і міра
відповідальності, оскільки за
загальним правилом даної статті
завдана шкода відшкодовується в
повному обсязі (мова йдеться про
реальну шкоду та упущену вигоду);

- причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності та
виражається в тому, що шкода має
виступати об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди;

- вина завдавача шкоди, за виключенням
випадків, коли в силу прямої вказівки
закону обов'язок відшкодування
завданої шкоди покладається на
відповідальну особу незалежно від
вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди, про що висловив свою правову
позицію Верховний Суд України (судова
колегія з цивільних справ) в ухвалі від
21.12.2005 року.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного
кодексу України, джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Особливість механізму полягає в тому,
що шкода завдається потерпілому не
будь-якими діями, а саме діяльністю, яка
підпадає під характеристику джерела
підвищеної небезпеки. Відповідно під
джерелом підвищеної небезпеки треба
розуміти діяльність, пов'язану з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Отже для віднесення тої чи
іншої діяльності до джерела підвищеної
небезпеки треба, щоб така діяльність
створювала підвищену небезпеку для
самої особи, яка її проводить, а також
для інших осіб.

Підвищена небезпека в розумінні даної
статті є об'єктивною категорією, не
пов'язаною з психологічним поняттям
страху, та означає більшу вірогідність
настання негативних, шкідливих
наслідків, ніж при проведенні будь-якої
іншої діяльності. Причиною підвищеної
небезпеки є такі властивості об'єктів,
з якими проводиться діяльність, які
обумовлюють неможливість повного
контролю за такою діяльністю з боку
людини на даному етапі розвитку науки
та технологій. Тому, незважаючи на
дотримання правил техніки безпеки,
існує підвищена вірогідність завдання
шкоди внаслідок проведення такої
діяльності.

Особливі правила цієї статті діють
тільки тоді, коли шкода завдана тими
шкідливими властивостями об'єкту,
завдяки яким діяльність з ним
визнається джерелом підвищеної
небезпеки. Так шкода, завдана
автомобілем, буде відшкодовуватися за
правилами даної статті тільки тоді,
коли автомобіль знаходився в русі, а не
тоді, коли він стояв в гаражі або на
стоянці. Суб'єктом відповідальності за
статтею, що коментується, є володілець
об'єкта, діяльність з яким створює
підвищену небезпеку, під яким слід
розуміти особу, що на відповідній
правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення
тієї чи іншої особи до
відповідальності за цією статтею треба
визначити дві основні ознаки
володільця: юридичну та матеріальну
(фактичну). Юридична ознака означає, що
володільцем визнається тільки та
особа, яка володіє об'єктом, діяльність
з яким створює підвищену небезпеку, на
відповідній правовій підставі: право
власності, інше речове право, договір
оренди, доручення, підряду тощо.
Матеріальна або фактична ознака
володільця джерела підвищеної
небезпеки означає, що особа повинна
здійснювати фактичне володіння
(експлуатацію, використання,
зберігання, утримання) небезпечних
об'єктів. Як правило, обидві ознаки
володільця джерела підвищеної
небезпеки повинні мати місце, крім
випадків, передбачених в законі.

Частиною 1 статті 1188 Цивільного кодексу
України встановлено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки
самим їх володільцям, її відшкодування
відбувається за правилами частини 1
вказаної статті. Так шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою. Тобто у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Під правом регресу розуміється право
особи, що відшкодувала шкоду,
звернутися з вимогою про повернення
виплаченого до боржника, з вини якого
завдано шкоди. Зазначена стаття
застосовується у випадках, коли фігура
завдавача шкоди та фігура особи, яка
несе відповідальність за завдану
шкоду, не співпадають. За загальним
правилом на боржника за регресною
вимогою покладається обов'язок
відшкодувати кредитору виплачене ним
третій особі відшкодування в повному
обсязі. Виключення з цього положення
можуть бути встановлені законом. Право
звернення з регресною вимогою виникає
у кредитора з моменту здійснення ним
виплат потерпілому, з цього ж моменту
обчислюється строк для пред'явлення
регресного позову.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу
України, до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ст.27 Закону України «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страховик або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Як встановлено матеріалами справи,
14.02.2012 року сталася
дорожньо-транспортна пригода між
автомобілем НОМЕР_4, та автомобілем
Мерседес, д/н НОМЕР_1. Винним у скоєні
ДТП визнано водія автомобіля Тойота,
д/н НОМЕР_2 - ОСОБА_1 (постанова
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24.02.2012 року по справі №
2610/4361/2012). В наслідок ДТП був
пошкоджений Мерседес, д/н НОМЕР_1,
власником якого є ОСОБА_2 Нанесена
шкода особисто винуватцем ДТП - ОСОБА_1,
не була відшкодована потерпілій особі -
ОСОБА_2 У зв'язку з цим, за заявою ТОВ
«Савсервіс-Мова»., АТ (приватне) «СК
«Рідна» здійснило регламентну виплату
останньому в розмірі 9 053,14 грн.

Оскільки ОСОБА_1 є винним у скоєні
зазначеної вище ДТП, то саме він,
відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166, ч.ч. 1, 2 ст.1187,
ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України,
повинен був відшкодовувати заподіяну
матеріальну шкоду ОСОБА_2

Таким чином, на даний час ПАТ «СК
«Рідна», відповідно до п.п. 38.2.1 п.38.2 ст.38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та ч.1 ст.1191
Цивільного кодексу України, має право
на регресне відшкодування з ОСОБА_1
понесених витрат, пов'язаних із
виплатою страхового відшкодування, у
розмірі 9 053,14 грн.

Відповідно до ст.6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість, правомірність та
законність позовних вимог ПАТ «СК
«Рідна», у зв'язку з чим позовна заява
ПАТ «СК «Рідна» до ОСОБА_1 про
відшкодування в шкоди підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, судові
витрати понесені ПАТ «СК «Рідна» при
розгляді справи підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191
Цивільного кодексу України, ст.27 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 79, 88, 157, 169, 197,
208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Рідна»
до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (67700,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
відсутній), на користь Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Рідна» (04070, місто Київ,
вулиця Ігорівська,12 «А», п/р 01 в АТ
«Банк Богуслав» м. Київ, МФО 380322, ):

- суму страхового відшкодування у
розмірі 9 053 (дев'ять тисяч п'ятдесят три)
гривні 14 (чотирнадцять) копійок;

- сплачений судовий збір за розгляд
позовної заяви в розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко