АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9/14 Справа № 201/932/13
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновський Г.В. Доповідач -
Красвітна Т.П. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

09 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року позивачка звернулась до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що 15 грудня 2009 року між сторонами, в
простій письмовій формі, був укладений
договір позики у вигляді розписки, за
умовами якого ОСОБА_4 надала, а ОСОБА_2 у
присутності свідків отримала 110640,00
грн.; повернути вказану грошову суму
відповідачка зобов'язалась не пізніше
01 лютого 2010 року. У зв'язку з
невиконанням відповідачкою
зобов'язань за вказаним договором,
позивачка просила суд стягнути з
відповідачки на свою користь борг у
сумі 110640,00 грн., 3% річних у розмірі 9823,20
грн., 12522,58 грн. інфляційних витрат, крім
того, позивачка просила стягнути з
відповідачки судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року
вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 заборгованість за договором
позики грошових коштів від 15 грудня 2009
року у розмірі 110640 грн. 00 коп., 3% річних
в розмірі 9823 грн. 20 коп. за невиконання
зобов'язання за вказаним договором
позики від 15 грудня 2009 року, інфляційні
витрати в розмірі 12522 грн. 58 коп., у
рахунок повернення судового збору - 1329
грн. 86 коп., а разом - 134315 грн. 64 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених позовних вимог, колегія
суддів не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду, виходячи з
наступного.

Встановлено судом та
стверджується зібраними у справі
доказами, що 15 грудня 2009 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_2, в простій письмовій формі,
був укладений договір позики у вигляді
розписки, за умовами якого позивачка
надала, а ОСОБА_2, у присутності свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, отримала 110640,00
грн., повернути дані грошові кошти
відповідачка зобов'язалась не пізніше
01 лютого 2010 року, що підтверджується
оригіналом відповідної розписки, яка
долучена до матеріалів справи (а.с. 60).

Судом встановлено факт неповернення
відповідачкою позивачці 110640,00 грн., що
визнано сторонами та стверджується
журналом і звукозаписом судових
засідань.

У зв»язку з невиконанням відповідачкою
зобов'язання за договором позики,
враховуючи зміст позовних вимог,
зважаючи на встановлені індекси
інфляції за 2009-2012 роки, відповідачка
зобов»язана сплатити позивачці за
період з 02 лютого 2010 року по 14 січня 2013
року 3% річних (за 1078 днів) у сумі 9823,20
грн. та нарахування у зв»язку із
зростанням інфляції у розмірі 12522,58 грн.
Викладене стверджується
представленими позивачкою
відповідними детальними розрахунками,
які долучені до матеріалів справи (а.с.
7, 8).

Крім того, рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 08 серпня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
позики від 15 грудня 2009 року з підстав ч.
1 ст. 231 ЦК України (з посиланням на те, що
правочин був вчинений проти
справжньої волі ОСОБА_2 внаслідок
застосування до неї фізичного та
психічного тиску) - у задоволенні
позовних вимог відмовлено у повному
обсязі. Вказане рішення залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26.11.2014
року, набрало законної сили та має
преюдиціальне значення при вирішенні
спору, що розглядається.

Зазначеним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 08 серпня
2014 року встановлено, зокрема, що
твердження позивачки про те, що
розписку від 15 грудня 2009 року вона
писала під примусом невідомих їй
чоловіків - не знайшли свого
підтвердження.

Відповідно до висновку судової
почеркознавчої експертизи від 17.04.2014 р.
за №1891, проведеної у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору позики, рукописний
текст розписки від 15.12.2009 року та підпис
від імені ОСОБА_2 виконані ОСОБА_2;
вирішити, чи виконаний зазначений
рукописний текст та підпис ОСОБА_2 під
впливом збивальних факторів
(природних, штучних), не виявилося
можливим, оскільки «ознаки, які б
свідчили про виконання досліджуваного
рукописного тексту ОСОБА_2 під впливом
збивальних факторів (природних або
штучних ) не відобразилися» (т.1 а.с. 286 -
289 цивільної справи АНД районного суду
м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору позики, яка оглянута судом
апеляційної інстанції).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що посилання відповідачки
ОСОБА_2 на неотримання нею грошей за
договором позики від 15.12.2009 року є
безпідставними і недоведеними. Докази,
що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, на підтвердження зазначеної
позиції відповідачки суду не надані.

Факт отримання ОСОБА_2 110640,00 грн.
за договором позики від 15.12.2009 року
підтверджується власноруч написаною
відповідачкою розпискою (а.с. 60), що є
доведеним на підставі викладених вище
доказів.

Колегія не приймає до уваги
покази, допитаних у якості свідків
позивачки ОСОБА_4 і відповідачки
ОСОБА_2, оскільки вказані особи є
сторонами даної справи та особисто
зацікавлені у наслідках вирішення
спору.

Згідно журналу та звукозапису
судового засідання апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11.04.2013
року, у якості свідка допитана ОСОБА_8,
яка пояснила, що у 2009 році вона була
особисто присутньою у приміщенні
магазину "Colette" у м. Севастополі під час
власноручного написання відповідачкою
ОСОБА_2 розписки про отримання у борг
грошей від ОСОБА_4; фізичного чи
морального тиску на ОСОБА_2 під час
написання розписки не здійснювалось;
дій щодо отримання коштів ОСОБА_2 від
ОСОБА_4 вона, свідок ОСОБА_8, особисто не
спостерігала, була зайнята питаннями
щодо припинення роботи магазину (а.с.
114, 119, 120 - 121). Отже, покази даного свідка
не доводять факту безгрошів»я
зазначеного договору позики.

Ухвалами апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21.03.2013
року, відповідно до ст. 132 ЦПК України,
за клопотаннями представника
відповідачки ОСОБА_2, було доручено
допит свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 -
Гагарінському районному суду м.
Севастополя АРК та свідка ОСОБА_11 -
Ленінському районному суду м.
Севастополя АРК (а.с. 90 - 93).

Згідно журналу та звукозапису судового
засідання Ленінського районного суду
м. Севастополя АРК від 23.04.2013 року,
громадянка ОСОБА_11 пояснила, що 15.12.2009
року вона випадково познайомилась з
ОСОБА_2, яку випхали в сльозах з дверей
магазину по вул. В.Морська у м.
Севастополі і ОСОБА_2 розповіла, що її
змусили написати боргову розписку.
Покази громадянки ОСОБА_11 не можуть
бути прийняті судом у якості доказу,
оскільки не відповідають положенням
ст.ст. 58, 59, 180 ЦПК України - згідно
звукозапису вказаного судового
засідання ОСОБА_11 судом не було
роз»яснено права свідка, не було
приведено свідка до присяги, а про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиве показання
зазначена особа була попереджена після
закінчення давання свідчень. Долучені
місцевим судом текст присяги та
розписка свідка не спростовують факту
недотримання вимог ст. 180 ЦПК України,
оскільки звукозапис судового
засідання свідчить про невиконання
положень зазначеної процесуальної
норми (а.с. 127 - 132, 133 - диск). Крім того,
громадянка ОСОБА_11 про обставини, які
досліджуються у даній справі, обізнана
зі слів відповідачки. Отже, пояснення
громадянки ОСОБА_11 не доводять факту
безгрошів»я договору позики від 15.12.2009
року.

Згідно листа Гагарінського районного
суду м. Севастополя АРК від 24.04.2013 року
№20782 (а.с. 152), за наслідками
автоматичного розподілу справ, судові
доручення були передані:

- ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21.03.2013
року про допит свідка ОСОБА_9 - у
провадження судді Гаврилової О.В. за
№763252013-ц (провадження № 2-д7631213),

- ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21.03.2013
року про допит свідка ОСОБА_10 - у
провадження судді Лугвіщик А.М. за
№763251913-ц (провадження № 2-д7631113).

Згідно ухвали Гагарінського районного
суду м. Севастополя АРК (суддя Лугвіщик
А.М.) від 07.06.2013 року, судове доручення
про допит свідка ОСОБА_10 виконати
неможливо через виїзд вказаної особи
на роботу до Російської Федерації; до
ухвали додано, зокрема, відповідний
рапорт працівника міліції (а.с. 204 - 207).

Згідно копії ухвали Гагарінського
районного суду м. Севастополя АРК
(суддя Гаврилова О.В.) від 13.06.2013 року,
судове доручення про допит свідка
ОСОБА_9 виконати неможливо через
неодноразові неявки вказаного свідка у
судові засідання та неотримання ОСОБА_9
судових повісток; до ухвали додано,
зокрема, адресну довідку щодо
реєстрації проживання ОСОБА_9 (а.с. 213 -
226).

Колегія наголошує, що до матеріалів
справи долучено журнал судового
засідання Гагарінського районного
суду м. Севастополя АРК від 23.04.2013 року,
згідно якого процес проведено під
головуванням судді Лугвіщик А.М., за
участі секретаря судового засідання
Жиліної М.В. та здійснено допит свідка
ОСОБА_9 До журналу долучено диск із
звукозаписом засідання; текст присяги
і розписки свідка ОСОБА_9 про
попередження про кримінальну
відповідальність не додано (а.с. 137 - 140,
143 - 145, 155 - 159). Наведені письмові
документи та диск не є належними
доказами у розумінні ст.ст. 58, 59, 180 ЦПК
України, оскільки допит ОСОБА_9
проведено неуповноваженим складом
суду, адже, згідно листа Гагарінського
районного суду м. Севастополя АРК від
24.04.2013 року, ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області про допит
свідка ОСОБА_9 передана у провадження
іншого судді - Гаврилової О.В. за
№763252013-ц (провадження № 2-д7631213). Крім
того, не виконано положення ст. 180 ЦПК
України щодо оформлення тексту
розписки та присяги свідка.

Колегія звертає увагу, що інші
клопотання про допит свідків,
клопотання щодо повторного
направлення судових доручень про допит
вказаних вище свідків учасниками
процесу не заявлялись, що
стверджується журналами та
звукозаписом судових засідань
апеляційного суду Дніпропетровської
області.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк,
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи з викладеного, надавши
належної оцінки представленим у справі
доказам у їх сукупності, місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, стягнення
з відповідачки на користь позивачки
заборгованості за договором позики
від 15 грудня 2009 року у розмірі 110640 грн.
00 коп., 3% річних в розмірі 9823 грн. 20 коп.
на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, витрат
у зв»язку із зростанням інфляції в
розмірі 12522 грн. 58 коп., а також судових
витрат у сумі 1329 грн. 86 коп.

Колегія погоджується з представленими
позивачкою розрахунками розміру 3%
річних і нарахувань у зв»язку із
зростанням інфляції, які виконані у
відповідності до вимог діючого
законодавства та, згідно змісту
апеляційної скарги, не оспорюються
відповідачкою.

Суд звертає увагу, що суттєвою для
встановлення правовідносин, які
склались між сторонами, є і та
обставина, що з грудня 2009 року до 11
березня 2013 року відповідачка ОСОБА_14
не оспорювала наявність зобов"язань
перед позивачкою і, лише після
звернення ОСОБА_4 у січні 2013 року до
суду з позовом про стягнення
заборгованості за договором позики,
ОСОБА_14 звернулась до суду з позовом
про визнання даного договору позики
(розписки) недійсним та 18 лютого 2013 року
- до Ленінського РО УМВС України в м.
Севастополь про скоєння відносно неї,
відповідачки, у грудні 2009 року дій, що
передбачені ст. 355 ч.1 КК України.

Отже, факт звернення ОСОБА_14 до
правоохоронних органів і суду після
пред»явлення ОСОБА_4 позову про
стягнення боргу - не доводить
тверджень відповідачки про
безгрошів»я чи про неукладення
зазначеного вище договору позики від 15
грудня 2009 року.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Доводи апелянта зводяться виключно до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками місцевого суду щодо їх
оцінки.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст.
60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.
303 ЦПК України, правильне застосування
ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла
висновку, що оскаржуване судове
рішення підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді