Провадження №2/761/4533/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Кравець Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про
визнання дій протиправними та
зобов'язання видати свідоцтво про
право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3, про визнання дій
протиправними та зобов'язання видати
свідоцтво про право на спадщину.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29
травня 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт,
яким на випадок своєї смерті заповіла
позивачу все її майно, де б воно не було
і з чого б воно не складалося і взагалі
все, що їй буде належати на день смерті
і на що вона матиме за законом право.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, у
зв'язку з чим 08 грудня 2009 року
нотаріусом ОСОБА_5 на підставі заяви
позивача було заведено спадкову справу
на ім'я померлої ОСОБА_4 Проте, 19 квітня
2010 року на ім'я позивача з Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори було надіслано відповідь про
пересилання заяви позивача про
прийняття спадщини до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2

При цьому, позивач зазначає, що
відповідач, починаючи з 2010 року, не
видає йому Свідоцтво про право
власності за заповітом, посилаючись на
судові процеси за позовами сестри
позивача - ОСОБА_3, у зв'язку з чим
відповідач постійно зупиняла вчинення
нотаріальних дій.

Так, у липні 2011 року ОСОБА_3 в черговий
раз звернулась до суду з позовом до
позивача про визнання заповіту
нікчемним. Однак, рішенням
Макарівського районного суду
Київської області від 16 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 25 липня 2013 року, у задоволенні
даного позову ОСОБА_3 відмовлено. Дане
рішення суду набрало законної сили 25
липня 2013 року, проте, не зважаючи на це,
відповідач свідоцтва про право
власності за заповітом позивачу так і
не видав.

22 січня 2014 року позивач в черговий раз
звернувся до відповідача з заявою про
видачу свідоцтва про право власності
за заповітом, але 31 січня 2014 року
відповідач направила позивачу
письмову відповідь, в якій зазначено,
що вчинення будь-яких нотаріальних дій
щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 зупинено, оскільки 30 грудня 2013
року ОСОБА_3 подано заяву з проханням не
вчиняти будь-яких нотаріальних дій,
оскільки вона звернулась до суду за
захистом своїх прав та згідно ухвали
ВССУ від 10 грудня 2013 року відкрите
касаційне провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 16 квітня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 25 липня 2013 року. У звязку з
вказаним відповідач в черговий раз на
підставі ст. 42 Закону України «Про
нотаріат» вчинення нотаріальних дій
зупинив до вирішення справи судом.

Разом з тим, позивач вважає вказані дії
відповідача протиправними, оскільки
законодавство не надає права нотаріусу
зупиняти вчинення нотаріальних дій у
зв'язку з надходженням касаційної
скарги на рішення суду, яке є чинним.
Таким чином, на думку позивача,
відповідач зобов'язаний був після
набрання рішенням суду законної сили
видати позивачу свідоцтво про право
власності за заповітом, але до цього
часу позивач зазначене свідоцтво так і
не отримав.

На підставі зазначеного позивач просив
визнати протиправними дії відповідача
щодо зупинення нотаріальної дії по
видачі позивачу свідоцтва про право
власності за заповітом та зобов'язати
відповідача видати позивачу свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
майно, яке залишилось після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, а саме:
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_1 загальною площею 67,8 кв.м.,
жилою площею 37,5 кв.м., вартістю 42 609 грн.
00 коп.

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив задовольнити
позов з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечував, посилаючись на їх
безпідставність та необґрунтованість,
у зв'язку з чим просив у задоволені
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_7 у
судовому засіданні заперечував проти
позову і просив відмовити у його
задоволенні.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача та представника
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, судом встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Так у судовому засіданні встановлено,
що 26 травня 2009 року ОСОБА_4 склала
заповіт, згідно якого на випадок її
смерті все її майно, де б воно і з чого б
воно не складалось, і взагалі все, що
буде їй належати на день її смерті, і на
що вона за законом матиме право,
заповідала ОСОБА_1. Даний заповіт було
посвідчено секретарем Пашківської
сільської ради Павленко Г.С. та
зареєстровано в реєстрі за № 5 (т. 1 а.с.
115).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
Серії 1-ОК НОМЕР_1 від 08 вересня 2009 року
(т. 1 а.с. 129).

08 грудня 2009 року позивачем було подано
в Дванадцяту Київську державну
нотаріальну контору заяву про
прийняття спадщини, що залишилось
після померлої ОСОБА_4 та відкрито
спадкову справу у зв'язку зі смертю
останньої за № 1999/09 (т. 1 а.с. 128).

При цьому, 15 жовтня 2009 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 заведено
спадкову справу за № 4/2009 на підставі
заяви про прийняття спадщини, що
залишилось після померлої ОСОБА_4,
поданої ОСОБА_3

Листом завідувача Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори Дмитрієвої Т.М. від 19 квітня 2010
року (т. 1 а.с. 126) оригінал вказаної
спадкової справи був пересланий
приватному нотаріусу Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
за місцем призначення, на підставі п. 231
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 03 березня 2004 року №
20/5.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач просить визнати протиправними
дії відповідача щодо зупинення
нотаріальної дії по видачі позивачу
свідоцтва про право власності за
заповітом та зобов'язати відповідача
видати позивачу свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на майно, яке
залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4, посилаючись на те, що закон
не надає права нотаріусу зупиняти
вчинення нотаріальних дій у зв'язку з
надходженням касаційної скарги на
рішення суду, яке є чинним.

Однак, згідно вимог ч.ч. 2-4 ст. 42 Закону
України «Про нотаріат» вчинення
нотаріальної дії може бути відкладено
в разі необхідності витребування
додаткових відомостей або документів
від фізичних та юридичних осіб або
надсилання документів на експертизу, а
також якщо відповідно до закону
нотаріус повинен впевнитись у
відсутності у заінтересованих осіб
заперечень проти вчинення цієї дії.
Строк, на який відкладається вчинення
нотаріальної дії в цих випадках, не
може перевищувати одного місяця.

При цьому, за обґрунтованою письмовою
заявою заінтересованої особи, яка
звернулася до суду та на підставі
отриманого від суду повідомлення про
надходження позовної заяви
заінтересованої особи, яка оспорює
право або факт, про посвідчення якого
просить інша заінтересована особа,
вчинення нотаріальної дії зупиняється
до вирішення справи судом.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 з березня 2010 року неодноразово
зверталась з заявами до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 щодо не
вчинення нотаріальних дій по спадковій
справі у звязку зі зверненням до суду
за захистом своїх прав.

На підставі вказаних заяв нотаріусом в
порядку, визначеному ч. 4 ст. 42 Закону
України «Про нотаріат», вчинення
нотаріальних дій у вказаній спадковій
справі неодноразово зупинялись до
вирішення справи судом, про що було
повідомлено позивача у відповідь на
його заяви про видачу свідоцтва на
спадщину.

Так, 21 липня 2011 року ОСОБА_3 в черговий
раз звернулась до відповідача з заявою,
в якій просила не вчиняти будь-яких
нотаріальних дій щодо спадкової справи
№ 4/2009, оскільки вона звернулась до суду
за захистом своїх прав (т. 2 а.с. 94).

На підставі зазначеного, відповідачем
було зупинено вчинення нотаріальної
дії щодо видачі позивачу свідоцтва про
право на спадщину за заповітом до
вирішення справи Макарівським
районним судом Київської області, про
що також було повідомлено позивача (т. 2
а.с. 90).

Відповідно до рішення Макарівського
районного суду Київської області від 16
квітня 2013 року, яке було залишено без
змін ухвалою Апеляційного суду
Київської області від 25 липня 2013 року,
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
Пашківської сільської ради
Макарівського району Київської
області, треті особи: Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, Головне
управління юстиції у м. Києві про
встановлення нікчемності заповіту -
залишено без задоволення (т. 3 а.с. 9-16).
Тобто, виходячи з положення ст. 319
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України), рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 16 квітня 2013 року
набрало законної сили 25 липня 2013 року.

У звязку з цим, 01 серпня 2013 року
позивачем було подано до відповідача
заяву, в якій він, посилаючись та
приєднавши рішення Апеляційного суду
Київської області від 25 липня 2013 року,
просить видати йому свідоцтво про
право власності за заповітом (т. 3 а.с. 17).

Разом з тим, у відповідь на дану заяву
відповідач листом від 15 серпня 2013 року
за № 398/02-14/4/2009 повідомив позивача, що
для вчинення нотаріальної дії йому
слід надати рішення Макарівського
районного суду Київської області від 16
квітня 2013 року (т. 3 а.с. 23).

Крім того, 07 жовтня 2013 року
відповідачем було надіслано позивачу
листа за № 477/02-14/4/2009 про доповнення до
раніше наданої позивачу відповіді,
згідно якої відповідач повідомив
позивача про те, що ухвалою
Макарівського районного суду
Київської області від 12 серпня 2013 року
було відкрито провадження за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Пашківської
сільської ради Макарівського району
Київської області, треті особи:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
Головне управління юстиції у м. Києві
про визнання заповіту нікчемним. Таким
чином, на підставі ст. 42 Закону України
«Про нотаріат» вчинення нотаріальної
дії зупиняється до вирішення справи
судом (т. 3 а.с. 29).

При цьому, як вбачається з ухвали
Макарівського районного суджу
Київської області від 15 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Пашківської
сільської ради Макарівського району
Київської області, треті особи:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
Головне управління юстиції у м. Києві,
про визнання заповіту нікчемним було
залишено без розгляду (т. 3 а.с. 100). Дана
ухвала набрала законної сили 26 грудня
2013 року.

22 січня 2014 року позивач знову звернувся
до відповідача з заявою про видачу йому
свідоцтва про право власності за
заповітом та приєднав до неї копії
рішення та ухвали Макарівського
районного суду Київської області,
відповідно, від 16 квітня та від 15 жовтня
2013 року (т. 3 а.с. 95-100).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, ухвалою від 10 грудня 2013 року
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ було відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Макарівського
районного суду Київської області від 16
квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Київської області від 25 липня 2013
року (т. 3 а.с. 66-75). На підставі вказаного,
враховуючи заяву ОСОБА_3. від 30 грудня
2013 року (т. 3 а.с. 94) нотаріус на підставі
ст. 42 Закону України «Про нотаріат»
зупинив вчинення нотаріальної дії до
вирішення справи зазначеним судом (т. 3
а.с. 94), про що листом від 31 січня 2014 року
за № 51/02-14/4/2009 також повідомив позивача
(т. 3 а.с. 101).

Враховуючи зазначені обставини справи,
а також положення ст. 42 Закону України
«Про нотаріат», суд приходить до
висновку, що відповідач діяв в межах
діючого законодавства, а тому
протиправності дій щодо зупинення
нотаріальної дії про видачу позивачу
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, суд не вбачає.

Разом з тим, слід зазначити, що
відповідно до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Статтею 4 ЦПК України регламентовано,
що здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Натомість, положеннями ч. 1 ст. 50 Закону
України «Про нотаріат» передбачена
можливість оскарження в судовому
порядку лише нотаріальних дій або
відмови у їх вчиненні, а також
нотаріальних актів.

Відтак, суд прийшов до висновку, що
заявлені позивачем вимоги про визнання
протиправними дій відповідача щодо
зупинення нотаріальної дії по видачі
позивачу свідоцтва про право власності
за заповітом та зобов'язання
відповідача видати позивачу свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
майно не відповідають визначеним
законом, у тому числі ЦК України та
Законом України «Про нотаріат»,
способам захисту судом цивільних прав
та інтересів.

Також варто зазначити, що згідно вимог
ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»
на вимогу особи, якій відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії, нотаріус
або посадова особа, яка вчиняє
нотаріальні дії, зобов'язані викласти
причини відмови в письмовій формі і
роз'яснити порядок її оскарження. Про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
нотаріус протягом трьох робочих днів
виносить відповідну постанову.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, в порядку, регламентованому
ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»,
позивач не звертався до відповідача з
вимогою отримання постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії з
метою її оскарження в судовому порядку.

Таким чином, розглянувши справу в межах
визначених позивачем предмету спору та
підстав для задоволення позову, беручи
до уваги те, що позовні вимоги не
ґрунтуються на вимогах закону, суд
прийшов до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 42, 49, 50 Закону України «Про
нотаріат», ст.ст. 15, 16 ЦК України та
керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209,
212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3, про визнання дій
протиправними та зобов'язання видати
свідоцтво про право на спадщину -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасували, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: