АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 758/1517/14-ц
Головуючий у 1 - й інстанції:
№ апеляційного провадження:
Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Семенюк Т.А.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення Подільського
районного суду міста Києва від 10
вересня 2014 року в цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 10 вересня 2014 року
Публічному акціонерному товариству
«Комерційний банк «Приватбанк»
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішення суду,
представник позивача Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» Шуліка Аліна
Володимирівна звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій просила
рішення Подільського районного суду
міста Києва від 10 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права. Зазначає, що,
відмовляючи в задоволення позовних
вимог, суд 1-ї інстанції виходив з того,
що Публічним акціонерним товариством
«Комерційний банк «Приватбанк»
пропущено строки позовної давності для
звернення до суду з позовом до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
договором кредиту. Вказує на те, що за
загальним правилом перебіг позовної
давності починається від дня коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Права
позивача відповідачем були порушені
27.01.2007 року внаслідок несплати
чергового платежу. З урахуванням
збільшеного договором строку
позовної давності до 5 років, банк мав
право звернутися до суду для захисту
свого порушеного права до 27 січня 2012
року. Однак, у червні 2010 році
відповідачем було вчинено дії, які
свідчать про визнання ним боргу та
переривання строку позовної давності,
а саме: ОСОБА_5 сплатив тіло кредиту в
сумі 3000 грн. та передав банку пральну
машинку в рахунок погашення залишку
боргу. Відповідно до положень ст.264 ЦК
України після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Таким чином, оскільки в червні 2010 року
відповідачем було перервано строк
позовної давності, то новий строк
позовної давності почав свій відлік з
червня 2010 року та закінчується в червні
2015 року. В свою чергу, банк звернувся до
суду з позовом в лютому 2014 року, тобто в
межах строків позовної давності. Проте,
ухвалюючи оскаржуване рішення судом 1-ї
інстанції залишено поза увагою дані
обставини, які мають істотне значення
для розгляду справи.

В судовому засіданні представник
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк»
Хитрова ЛюбовВолодимирівна повністю
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7
проти доводів апеляційної скарги
заперечували, посилаючись на те, що
вони є безпідставними, а рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року
між Закритим акціонерним товариством
Комерційний банк «Приватбанк» та
ОСОБА_5 було укладено кредитний договір
№K3H0F104060041, відповідно до умов якого,
банк надає позичальнику строковий
кредит в сумі 2885,06 грн. на строк 6
місяців з 20.12.2006 року по 20.06.2007 року
включно, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,42% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту в
розмірі 72,13 грн. Погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період з
21 по 26 число в сумі 560,17 грн. Кредит
ОСОБА_5 було отримано на придбання
пральної машинки Samsung WF6520S9R.

Правонаступником Закритого
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» є Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Приватбанк».

З матеріалів справи вбачається,
сторонами не заперечується, що в червні
2010 року ОСОБА_5 було сплачено на користь
банку на погашення тіла кредиту 3000 грн.
та передано заставне майно, а саме:
пральну машину Samsung WF6520S9R на
відповідальне зберігання банку.

Оскільки відповідачем не було погашено
в повному обсязі заборгованості за
кредитом, то Публічним акціонерним
товариством «Комерційний банк
«Приватбанк» в жовтні 2010 року було
реалізовано заставне майно, а саме:
пральну машину Samsung WF6520S9R за 1553 грн. та
зараховано дані кошти на погашення
заборгованості за кредитним договором
№K3H0F10406004 від 20 грудня 2006 року.

Так як, ОСОБА_5 свої обов'язки за
кредитним договором №K3H0F10406004 від 20
грудня 2006 року в повному обсязі не
виконав, що призвело до виникнення
заборгованості, то позивач звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_5 про
стягнення в судовому порядку
заборгованості на загальну суму 40457,66
грн., в тому числі: 9062,06 грн. -
заборгованість по процентам, 432,78 грн. -
заборгованість по комісії, 28560,07 грн. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 1902,75 грн. - штраф (відсоток від
суми заборгованості).

Відмовляючи Публічному акціонерному
товариству «Комерційний банк
«Приватбанк» в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості, суд 1-ї інстанції
посилався на те, що позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 20.12.2006 року з пропуском строку
позовної давності у 5 років, а тому
правових підстав для задоволення
позовних вимог немає.

Проте, з таким висновком суду 1-ї
інстанції колегія суддів погодитись не
може з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У відповідності до п.п.3.2.2., 3.2.3., 3.2.4. умов
надання банківських послуг,
позичальник зобов'язується погашати
кредит у порядку та строки відповідно
до заяви, сплатити відсотки за
користування кредитом та винагороду
банку у порядку, строки та розмірі
згідно заяви, тарифів і умов.

Згідно з п.п.4.1., 4.2. умов надання
банківських послуг, за користування
кредитом у період з дати укладення
даного договору до дати погашення
кредиту позичальник щомісяця в період
сплати сплачує відсотки в розмірі,
зазначеному у тарифах та заяві. При
порушенні позичальником зобов'язань по
погашенню кредиту, передбачених заявою
та пп. 3.2.2, 3.3.3. даних умов, позичальник
сплачує банку відсотки за користування
кредитом у подвійному розмірі від
розміру, зазначеного у тарифах та
заяві. Розраховані відповідно до цього
пункту умов відсотки сплачуються
позичальником окремо, понад зазначені
в заяві суми щомісячного платежу по
кредиту, разом з несплаченим залишком
попереднього щомісячного платежу.

Пунктом 5.3 умов надання банківських
послуг встановлено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +
5% від суми заборгованості.

З досліджених доказів встановлено що
ОСОБА_5 свої обов'язки за кредитним
договором №K3H0F10406004 від 20 грудня 2006 року
належним чином не виконував, що
призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 22 січня 2014 року
заборгованість відповідача за
кредитним договором №K3H0F10406004 від 20
грудня 2006 року становить: по
нарахованим відсоткам - 9062,06 грн.; по
комісії - 432,78 грн.; штраф (фіксована
ставка) 500 грн., штраф (відсоткова
ставка) 1902,75 грн.

Оскільки факт не виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань по договору на відкриття
карткового рахунку достовірно
встановлений, колегія суддів вважає,
що є правові підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості по нарахованим
відсоткам - 9062,06 грн.; по комісії - 432,78
грн.; штраф (фіксована ставка) 500 грн.,
штраф (відсоткова ставка) 1902,75 грн.

Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом: сплата
неустойки.

Пунктами 5.1. умов надання банківських
послуг встановлено, що при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та
п.п.3.2.2., 3.2.3. даних умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 грн. за кожен
день прострочення.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф,
пеня - це є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання, тобто ця сума є
неустойкою.

Згідно зі ст.551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. При
цьому закон дозволяє сторонами
домовитись про зміну розміру неустойки
у бік її зменшення або збільшення, крім
випадків, передбачених законом.

Частина 3 статті 551 ЦК України надає
суду право у випадку виникнення спору з
приводу розміру штрафних санкцій
(неустойки), оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її розмір
в тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через не співмірність з розміром
основного зобов'язання.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦКможна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

З встановлених обставин справи та
досліджених доказів вбачається, що
заборгованість відповідачів за
основним боргом становить 0 грн., по
відсоткам - 9062,06 грн., по комісії - 432,78
грн.; штраф (фіксована ставка) 500 грн.,
штраф (відсоткова ставка) 1902,75 грн., а
пеня нарахована позивачем становить
28560,07 грн., тобто, значно перевищує
розмір заборгованості по відсоткам за
користування кредитом, а тому є всі
підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК
України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що необхідно зменшити розмір
пені, яка підлягає стягненню з
відповідачів на користь позивача з
28560,07 грн. до 2000 грн.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність правових підстав для
часткового задоволення позовних вимог
та стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості по відсотками
в сумі 9062,06 грн., заборгованості по
комісії в сумі 432,78 грн., пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань в
сумі 2000 грн., штрафу (фіксованої
частини) в сумі 500 грн. та штрафу
(відсоток від суми заборгованості) в
сумі 1902,75 грн.

Висновки суду 1-ї інстанції про те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтю 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.5.5. умов надання
банківських послуг строк позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Судом встановлено, відповідачем не
заперечується, що у червні 2010 році
відповідачем було сплачено тіло
кредиту в сумі 3000 грн. та передано банку
пральну машину в рахунок погашення
залишку боргу, що свідчить про визнання
відповідачем заборгованості за
кредитним договором №K3H0F10406004 від 20
грудня 2006 року.

Такі дії відповідача, відповідно до
вимог ч.1 ст.264 ЦК України, свідчать про
переривання строку позовної давності,
а тому строк позовної давності
позивачем не пропущено.

Проте судом 1-ї інстанції не взято до
уваги вказані вимоги закону та
обставини справи, як наслідок, ухвалено
рішення з порушенням норм
матеріального права.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 10 вересня 2014 року про відмову
Публічному акціонерному товариству
«Приватбанк» в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості ухвалене з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог та
стягнення з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Приватбанк» заборгованості по
відсотками в сумі 9062,06 грн.,
заборгованості по комісії в сумі 432,78
грн., пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань в сумі 2000 грн., штрафу
(фіксованої частини) в сумі 500 грн. та
штрафу (відсоток від суми
заборгованості) в сумі 1902,75 грн.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з
ОСОБА_5 на користь Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» підлягають
стягненню витрати по сплаті судового
збору в сумі 138,98 грн.

Керуючись ст.ст. 257, 259, 264, 551, 1054 ЦК
України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача Публічного акціонерного
товариства «Приватбанк» Шуліки Аліни
Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 10 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «Приватбанк»
() заборгованість по
відсотками в сумі 9062,06 грн.,
заборгованість по комісії в сумі 432,78
грн., пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язань в сумі 2000 грн., штраф
(фіксована частина) в сумі 500 грн. та
штраф (відсоток від суми
заборгованості) в сумі 1902,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «Приватбанк»
() витрати по сплаті
судового збору в сумі 138,98 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :
Судді: