АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на ухвалу Подільського районного суду
м. Києва від 18 листопада 2014 року про
залишення без задоволення заяви ОСОБА_3
про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 15 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа -
Головне управління юстиції у м. Києві
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу та
визнання заповіту недійсним,

встановила:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
заповіту недійсним.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 15 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 09 січня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 17 лютого 2014 року
відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження.

10 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з заявою про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 15 листопада 2013 року.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 18 листопада 2014 року у
задоволенні заяви про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення суду - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу суду та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Вказувала, що суд першої інстанції не
відніс до нововиявлених, істотних для
справи обставин наявність в матеріалах
спадкової справи, яку заведено після
смерті ОСОБА_4, оригіналу заповіту від
26.07.2010 року, що стало підставою для
відмови у задоволенні заяви.

Однак, ОСОБА_3 не було відомо та не
могло бути відомо про наявність чи
відсутність оригіналу оскаржуваного
заповіту, оскільки заповіт складено не
на її ім'я. Вказана обставина їй стала
відома виключно після подачі
відповідачем ОСОБА_2 оригіналу
заповіту до 14-ої Київської державної
нотаріальної контори, на підставі
якого 15.09.2014 року видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом. Вказана
обставина є істотною, оскільки, якби ця
обставина була відома позивачу ОСОБА_3
на час розгляду справи судом, то
рішення могло бути іншим.

Зазначала, що предметом доказування у
справі було з'ясування відповідності
вимогам закону оскаржуваного заповіту.
Тому ОСОБА_3 засобами, передбаченими
ЦПК України, намагалась довести
юридичний факт невідповідності
заповіту вимогам ст. 1234, 1247 ЦК України.
У зв'язку з тим, що обставина існування
оригіналу заповіту позивачу відома не
була, не надалося можливим провести
почеркознавче експертне дослідження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
її представник ОСОБА_5 підтримали
апеляційну скаргу та просили
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними та просив
залишити ухвалу суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Звертаючись із заявою про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року,
посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України,
ОСОБА_3 зазначала, що істотною для
справи обставиною є те, що на даний
період часу оригінал заповіту від 26
липня 2010 року знаходиться у
Чотирнадцятій Київській державній
нотаріальній конторі. Тоді як на час
розгляду справи відповідач ОСОБА_2
пояснювала, що оригінал заповіту був
нею втрачений, і у зв'язку з цим
неможливо було провести судову
почеркознавчу експертизу підпису
ОСОБА_4 під заповітом. Про те, що існував
оригінал заповіту, ні позивачу, ні суду
не було відомо на час розгляду справи, а
тому наявність оригіналу заповіту є
нововиявленою обставиною.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
перегляд рішення суду за
нововиявленими обставинами, суд першої
інстанції виходив із того, що
обставини, на які посилається ОСОБА_3,
не є нововиявленими, оскільки оригінал
заповіту від 26 липня 2010 року існував на
час розгляду справи та дана обставина
була відома заявниці.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
вважає його законним, обґрунтованим і
таким, що відповідає обставинам
справи.

Доводи, які викладені в апеляційній
скарзі позивача ОСОБА_3, є аналогічними
обґрунтуванню заяви про скасування
судового рішення за нововиявленими
обставинами, вони були предметом
перевірки суду першої інстанції та
отримали належну правову оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України,
підставами для перегляду рішення,
ухвали суду у зв'язку з нововиявленими
обставинами є істотні для справи
обставини, що не були і не могли бути
відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи.

Як вбачається зі змісту рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 15 листопада 2013 року, залишеного без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 09 січня 2014 року, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, суд
виходив із того, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання заповіту ОСОБА_4 від
26.07.2010 року недійсним, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано жодних доказів на
підтвердження тієї обставини, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Судом було встановлено, що заповіт було
посвідчено секретарем виконкому
Майданецької сільської ради
Тальнівського району, і , як зазначено
у заповіті, власноручно підписано
ОСОБА_4 у її присутності.

За клопотанням позивача по справі була
призначена судово-почеркознавча
експертиза, яка не була проведена у
зв'язку з тим, що не надано оригіналів
об'єктів дослідження, вільних зразків
підпису ОСОБА_4 та відомостей про стан
здоров'я за 2010 рік.

Крім того, судом з пояснень
відповідача та її представників
встановлено, що у ОСОБА_4 залишились
живі близькі родичі, а тому ОСОБА_3 у
будь-якому випадку не має права на
спадкування.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 3 Постанови № 4 від 30.03.2012 року
«Про застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами» суд має
право скасувати судове рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами
лише за умови, що ці обставини можуть
вплинути на юридичну оцінку обставин,
здійснену судом у судовому рішенні, що
переглядається.

В пункті 7 зазначеної Постанови
роз'яснено, що питання про те, які
обставини можна вважати істотними, є
оціночним, і вирішується судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням того, чи ці обставини могли
спростувати факти, покладені в основу
судового рішення, тавплинути на
висновки суду під час його ухвалення
таким чином, що якби вказана обставина
була відома особам, які беруть участь у
справі, то зміст судового рішення був
би іншим.

Враховуючи вищевикладене та виходячи
із обставин, на підставі яких позивачу
було відмовлено у задоволенні позову,
колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
заяви, оскільки місце знаходження
оригіналу заповіту від 26.07.2010 року, що
був предметом оспорювання у даній
справі та існував на час розгляду
справи, не є нововиявленою обставиною в
розумінні п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
заяви відповідають обставинам справи
та положенням процесуального закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апелянта не
спростовують наведеного і зроблених в
ухвалі суду першої інстанції
висновків, в зв'язку з чим підстави для
її скасування і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-317, 361-366, 218
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Ухвалу Подільського районного
суду м. Києва від 18 листопада 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: