Справа №482/940/14-ц 23.12.2014 23.12.2014 23.12.2014
Провадження № 22ц- 784/3410/14
інстанції Баранкевич В.О.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

23 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Локтіонової О.В.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю:

- представника ВДВС у
Миколаївській області Квашенка С.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції
(далі - ВДВС) у Миколаївській області

на ухвалу Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 27 жовтня 2014
року, постановлену у справі за скаргою
ОСОБА_3 на постанову ВДВС у
Миколаївській області про закінчення
виконавчого провадження,

в с т а н о
в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд із скаргою на постанову ВДВС у
Миколаївській області від 23 квітня 2014
року про закінчення виконавчого
провадження.

Заявниця вказувала, що ВДВС у
Миколаївській області було відкрито
виконавче провадження на виконання
виконавчого листа, виданого 27 жовтня 2011
року Новоодеським районним судом
Миколаївської області про поновлення
її на роботі на посаді головного лікаря
Бузької амбулаторії загальної
практики - сімейної медицини.

23 квітня 2014 року головним державним
виконавцем ВДВС у Миколаївській
області Квашенко С.С. винесено постану
про закінчення виконавчого
провадження по виконанню зазначеного
виконавчого листа, у зв'язку з
фактичним виконанням у повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Посилаючись на те, що ця постанова є
неправомірною, оскільки рішення суду
фактично виконано не було, заявниця
просила скасувати постанову
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження.

Ухвалою Новодеського районного суду
Миколаївської області від 27 жовтня 2014
року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП №42900310
винесену 23 квітня 2014 року головним
державним виконавцем ВДВС у
Миколаївській області Квашенко С.С.

В апеляційній скарзі ВДВС у
Миколаївській області просить
скасувати ухвалу суду, посилаючись на
її незаконність та постановити нову
ухвалу, якою в задоволенні скарги
ОСОБА_3 відмовити.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), ратифікованої Законом
України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР,
статті 1 Першого протоколу до Конвенції
кожен має право на розгляд його справи
упродовж розумного строку судом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в
цій Конвенції, було порушено, має право
на ефективний засіб юридичного захисту
в національному органі, навіть якщо
таке порушення було вчинене особами,
які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Наведене узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини щодо
застосування статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка гарантує право на
справедливий суд. Так, у справі
«Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece)
указаний суд у своєму рішенні від 19
березня 1997 року зазначив, що для цілей
статті 6 Конвенції виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як складова частина
«судового розгляду».

Відповідно до ст..1 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі
-Закон), виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

В силу ч. 1 ст.11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вжити
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст.11 Закону державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону у разі
вибуття однієї із сторін виконавчого
провадження за поданням державного
виконавця або за заявою сторони суд
замінює сторону виконавчого
провадження її правонаступником. Для
правонаступників усі дії, вчинені до
його вступу у виконавче провадження,
обов'язкові тією мірою, якою вони б були
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Положеннями п.8 ст.49 Закону
встановлено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Так, судом встановлено, що на
виконанні у ВДВС у Миколаївській
області знаходився виконавчий лист №
2-20/11, виданий Новоодеським районним
судом Миколаївської області 27 жовтня
2011 року щодо поновлення ОСОБА_3 з 15
лютого 2010 року на роботі на посаді
головного лікаря Бузької амбулаторії
загальної практики і сімейної медицини
Новоодеського району Миколаївської
області.

Постановою головного державного
виконавця ВДВС у Миколаївській області
Квашенка С.С. від 23 квітня 2014 року
виконавче провадження по виконанню
вищезазначеного виконавчого листа
закінчено на підставі п. 8 ч.1 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження», у
зв'язку з фактичним виконанням у
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Підставою для винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець вважав наявність
розпорядження № 62 голови Бузької
сільської ради Новоодеського району
Миколаївської області від 15 листопада
2013 року про те, що запис № 18 від 15 лютого
2010 року в трудовій книжці ОСОБА_3
визнано недійсним та поновлено її на
роботі на посаді головного лікаря.

Наполягаючи на задоволенні скарги,
ОСОБА_3 зазначала, що постанова від 23
квітня 2014 року про закінчення
виконавчого провадження головним
державним виконавцем ВДВС винесена
передчасно, оскільки рішення суду
фактично не виконано.

Із матеріалів справи видно, що рішенням
Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 25 жовтня 2011
року визнано незаконним розпорядження
№ 11 від 15 лютого 2010 року про звільнення
ОСОБА_3 з роботи з посади головного
лікаря Бузької амбулаторії загальної
практики і сімейної медицини
Новоодеського району Миколаївської
області.

Поновлено ОСОБА_3 з 15 лютого 2010 року на
роботі на посаді головного лікаря
Бузької амбулаторії загальної
практики і сімейної медицини
Новоодеського району Миколаївської
області та стягнуто з Бузької
сільської ради Новоодеського району
Миколаївської області на користь
ОСОБА_3 28 197 грн. 07 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу (т.3
а.с. 122).

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 29 лютого 2012
року рішення суду першої інстанції в
частині поновлення ОСОБА_3 на посаді
головного лікаря Бузької амбулаторії
загальної практики і сімейної медицини
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу скасовано і в
цій частині ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні цієї частини
позову (т.3 а.с.239).

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 липня 2012 року
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 29 лютого 2012
року в частині ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
скасовано, рішення Новоодеського
районного суду Миколаївської області
від 25 жовтня 2011 року в цій частині
залишено в силі (т.3 а.с.268).

Рішенням Бузької сільської ради
Новоодеського району Миколаївської
області XXXXII сесії п'ятого скликання № 04
від 25 жовтня 2010 року проведена
реорганізація закладу охорони здоров'я
шляхом передачі Бузької амбулаторії
загальної практики і сімейної медицини
з балансу сільської ради у
підпорядкування Новоодеської
центральної районної лікарні, яка
фінансується за рахунок районного
бюджету.

В подальшому, у зв'язку із зміною в
організації праці Новоодеської
центральної районної лікарні рішенням
Новоодеської районної ради
Миколаївської області XІV сесії шостого
скликання № 5 від 15 серпня 2012 року
створено комунальний заклад
«Новоодеський районний центр
первинної медико - санітарної
допомоги» у підпорядкування якого були
переведені працівники лікарняних
амбулаторій, у тому числі Бузької
амбулаторії загальної практики і
сімейної медицини, яка стала
структурним підрозділом вказаного
комунального закладу (п.2; п.7 Статуту
Комунального закладу «Новоодеський
районний Центр первинної медико -
санітарної допомоги»).

Наведені обставини свідчать про те, що
внаслідок проведеної реорганізації до
Комунального закладу «Новоодеський
районний Центр первинної медико -
санітарної допомоги» перейшли усі
права та обов'язки Бузької сільської
ради щодо майна та трудових відносин
Бузької амбулаторії, тобто відбулося
правонаступництво.

Відповідно до ч.3 ст.36 КЗпП України в
разі зміни власника підприємства, а
також у разі його реорганізації
(злиття, приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується.

За змістом п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
звільнений без законних підстав або з
порушенням установленого порядку
працівник не поновлюється на
попередній роботі лише у випадку, коли
поновити його на роботі неможливо
внаслідок ліквідації підприємства,
установи, організації.

За змістом ч.ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону
сторонами у виконавчому провадженні є
стягував і боржник. Стягувачем є
фізична або юридична особа, на користь
чи в інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична чи
юридична особа, визначена виконавчим
документом. У разі вибуття однієї із
сторін державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Разом із тим, державний виконавець не
вирішив питання у відповідності до ст. 8
Закону, не пересвідчився чи
повноважним органом було видано
розпорядження про поновлення заявника
на роботі та передчасно виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження.

З огляду на наведене, суд дійшов
вірного висновку про те, що постанова
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження підлягає
скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідно до ст. 76 Закону виконання
рішення про поновлення на роботі
вважається закінченим з дня видачі
відповідного наказу або розпорядження
власником підприємства, установи,
організації, який прийняв незаконне
рішення про звільнення працівника, а
тому у державного виконавця були
підстави для винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження, не
можуть бути прийняті до уваги. В даному
випадку фактичне допущення до роботи
ОСОБА_3 не відбулося, а наказ про
поновлення її трудових прав не був
виданий формально органом, який не має
для цього повноважень, а не установою, у
підпорядкування якої перейшла Бузька
амбулаторія.

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що статутом Комунального закладу
«Новоодеський районний Центр
первинної медико - санітарної
допомоги» не передбачено що він є
правонаступником будь - якої установи,
то вони не можуть бути прийняті до
уваги.

Так, частиною 1 ст.104 ЦК України
визначено, що юридична особа
припиняється в результаті передання
всього свого майна, прав та обов'язків
іншим юридичним особам -
правонаступникам (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або в результаті
ліквідації.

В даному випадку відбулась не
ліквідація, а реорганізація установи
шляхом приєднання Бузької амбулаторії
спочатку до Новоодесьої ЦРЛ, а в
подальшому до Комунального закладу
«Новоодеський районний Центр
первинної медико - санітарної
допомоги» структурним підрозділом
якого стали лікарські амбулаторії, у
тому числі й Бузька АЗПСМ.

Враховуючи наведене, колегія суддів
не знаходить підстав для скасування
оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Миколаївській області відхилити, а
ухвалу Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 27 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді