Справа № 343/2048/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2345/2014
Головуючий у 1 інстанції Тураш В.А.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Матківського Р.Й., Шишка А.І.

секретаря
Бойчука Л.М.

з участю представників: апелянта -
ОСОБА_2, позивача - Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Долинського
районного суду від 03 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із зазначеним
позовом, та просив стягнути з
відповідача 15088,58 грн. заборгованості
за кредитним договором №б/н від 28.03.2006
року та судові витрати.

Рішенням Долинського районного суду
від 03 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» 15088,58грн. заборгованості
за кредитним договором №б/н від 28.03.2006
року та 243,60 грн. судового збору.

На дане рішення ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції невірно дійшов висновку про
те, що підписавши заяву про видачу
картки, він ознайомився і погодився з
умовами та правилами надання
банківських послуг, оскільки він їх не
підписував та не отримував. Суд
помилково вважав, що підписавши заяву,
він погодився з тим, що заява разом із
правилами надання банківських послуг
являє собою кредитний договір,
оскільки такого договору він не
укладав та не підписував.

Апелянт також вказує, що при ухваленні
оскаржуваного рішення судом не
враховано, що банк в односторонньому
порядку змінив розмір комісійних за
зняття готівки. З цього слідує, що
поданий позивачем розрахунок
заборгованості є неправильним,
оскільки безпідставно збільшився
розмір тіла кредиту та відсотків.

Вважає, що судом не надано належної
оцінки всім зібраним по справі доказам
та ухвалено незаконне рішення.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції апелянт просить скасувати,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримав з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просить про їх
задоволення.

Апелянт в судове засідання не з'явився,
хоча належним чином повідомлений про
час й місце розгляду справи, що у
відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Представник позивача апеляційну
скаргу заперечила, вважає її
безпідставною, а рішення суду законним
та обґрунтованим, яке просила залишити
в силі.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, що
28.03.2006 року ОСОБА_4 звернувся із
письмовою заявою до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про надання йому
кредитної картки з кредитним лімітом в
розмірі 1500 грн., який в подальшому
збільшувався, в обмін на зобов'язання
позичальника з повернення кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
зазначені строки (а.с. 16).

У порушення умов кредитного договору
ОСОБА_4 належним чином не виконував
взяті на себе зобов'язання по погашенню
кредиту та відсотків. Внаслідок цього,
станом на 30.05.2013 року в нього утворилась
заборгованість перед кредитором в сумі
15088 грн. 58 коп., з яких: заборгованість по
кредиту - 9946 грн. 23 коп., по відсотках за
користування кредитом - 3947 грн. 66 коп.,
штрафу (фіксована частина) - 500 грн.,
штрафу (процентна складова) - 694 грн. 69
коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що спір між сторонами виник з
приводу усунення порушеного права на
належне виконання умов кредитного
договору шляхом стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Встановлено, що ОСОБА_4 допускав
порушення умов договору в частині
розміру і строків погашення кредиту і
сплати відсотків, чим порушив свої
зобов'язання перед позичальником.

Вищевказані обставини підтверджуються
документальними доказами, що є в
матеріалах справи, та не спростовані
відповідачем.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання, з огляду на
зміст ст. 610 ЦК України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до переконання про те, що суд
першої інстанції повно дослідив
обставини справи, зібраним доказам дав
належну оцінку та прийшов до
правильного висновку про задоволення
позовних вимог банку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
03 жовтня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко