Комінтернівський районний суд
Справа № 504/2736/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області в складі:

судді Доброва П.В.

при секретарі Ємельяненко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Комінтернівське
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
усунення перешкод в користуванні
власністю, поділ спільного майна та
стягнення компенсації,

встановив :

У серпні 2014 року ОСОБА_1
звернулася з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, усунення перешкод
в користуванні власністю, поділ
спільного майна та стягнення
компенсації, з позовними вимогами:
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини всіх видів доходів щомісячно,
та її утримання довічно, зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні та проживанні в будинку,
розташованому за АДРЕСА_1, визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
домоволодіння за вказаною вище
адресою, стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 15 500 гривень в рахунок
компенсації вартості ? частини
автомобілю марки ВАЗ-21043, номерний знак
НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, 1988 року випуску.

Ухвалою суду від 04.12.2014 року
вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 15 500 гривень в рахунок
компенсації вартості ? частини
автомобілю марки ВАЗ-21043, виділені в
самостійне провадження.

04.12.2014 року ОСОБА_1 подала заяву про
уточнення позовних вимог та просила
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх
видів доходів щомісячно, але не менше 30
% (відсотків) прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
17.07.2014 року до досягнення дитиною
повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3,
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її
утримання, в розмірі 1/4 частини всіх
видів доходів щомісячно, починаючи з
17.07.2014 року і довічно, зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні та проживанні в будинку,
розташованому за АДРЕСА_1, визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
домоволодіння за АДРЕСА_1, що
складається з житлового будинку
загальною площею 70,6 кв.м., житловою
площею 25,9 кв.м., ганку, котельної,
літньої кухні, підвалу, вбиральні,
кладочки, гаражу, цистерни, мощення,
входу в підвал, стягнути з відповідача
судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
позивач послалася на наступне.

З 10 жовтня 1987 року вона перебуває у
шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб НОМЕР_5, виданим
10.10.1987 року Комінтернівським відділом
ЗАГС Одеської області.

Від шлюбу у них народилися діти: донька
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу вони з чоловіком на
спільні кошти збудували будинок,
розташований за АДРЕСА_1 та придбали
автомобіль марки ВАЗ-21043, номерний знак
НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, 1988 року випуску.
Право власності на будинок та
автомобіль зареєстровані на ім'я
ОСОБА_2.

Сімейне життя не склалося, з приводу
чого вона також звернулася до суду з
позовом про розірвання шлюбу.

За таких обставин вона вважає, що має
право на поділ спільно нажитого майна,
усунення перешкод в користуванні
майном та стягнення аліментів на
утримання її та дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
не заперечував проти задоволення
позовних вимог щодо визнання за
позивачкою ? частини спірного
домоволодіння, проте заперечував щодо
задоволення решти позовних вимог,
пояснивши що перешкод в користуванні
майном позивачці не чиниться, а
призначення аліментів не є доцільним
через його скрутний матеріальний стан
та наявність у нього на утриманні
матері.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу
України, дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності зі ст. 371 Цивільного
кодексу України майно, що є у спільній
сумісній власності, може бути поділено
між співвласниками за домовленістю між
ними.

У разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласника є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними або законом.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що 10
жовтня 1987 року зареєстрований шлюб між
позивачкою та відповідачем, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
НОМЕР_5, виданим 10.10.1987 року
Комінтернівським відділом ЗАГС
Одеської області.

Від шлюбу у сторін народилися діти:
донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_6, виданим 20.09.1988 року
Комінтернівським відділом ЗАГС
Одеської області, та син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження НОМЕР_7,
виданим 11.11.1997 року Відділом РАГС
Комінтернівського району Одеської
області.

За період шлюбу сторонами збудоване
домоволодіння, розташоване за АДРЕСА_1,
що підтверджується свідоцтвом про
особисту власність, виданим 02.06.1997 року
на ім'я ОСОБА_2, а також
інвентаризаційною справою на вказане
домоволодіння, заключенням про
реєстрацію об'єкту нерухомого майна
від 31.07.1997 року.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За таких обставин суд вважає вимоги
щодо поділу нерухомого майна та
усунення перешкод такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно довідки №33 від 10.11.2014 року з
Підприємства Об'єднання громадян
«Управляння по експлуатації та
обслуговуванню адміністративних
будівель», ОСОБА_2 працює на посаді
охоронця, та отримує середньомісячну
заробітну плату в розмірі 1715,65 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 181 СК України аліменти
на неповнолітніх дітей з їх батьків
стягуються в долі від їх доходів та
(або) в твердій грошовій сумі.

Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Виходячи з того, що на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, потрібні кошти, а
утримання неповнолітніх дітей є
обов'язком батьків, суд вважає що
вимога щодо стягнення аліментів з
ОСОБА_2, на утримання сина підлягає
задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовної
вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів
на її утримання, суд виходить з того що
такий вид утримання не є обов'язковим
та може встановлюватися за наявності
можливості чоловіка здійснювати
утримання жінки. Проте, згідно
матеріалів справи розмір доходів
ОСОБА_2 є невеликим, отже суд не вбачає
можливостей для задоволення даної
вимоги позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 316, 331 п.3,
371, 375, 376 ЦК України, ст.ст. 70,71 СК України,
ст.ст. 180-184 СК України, керуючись ст. ст.
10, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини всіх видів доходів щомісячно,
але не менш ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з І8
серпня 2014 року і до досягнення дитиною
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зобов'язати ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) не чинити перешкоди
ОСОБА_1 в користуванні та проживанні в
будинку, розташованому за АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) право власності на 1/2
частину домоволодіння з надвірними
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку
загальною площею 70.6 кв. м., житловою
площею 25,9 кв.м., ганку, котельної,
літньої кухні, підвалу, вбиральні,
кладовки, гаражу, цистерни, мощення,
входу в підвал.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові
витрати в розмірі 641,11 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя: