Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н
и

16 грудня 2014 року
м.Мукачево

Мукачівський
міськрайонний суд Закарпатської
області

в особі судді
Щербан П. П.

при секретарі
Пекар Д. В.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідачів
ОСОБА_2

представника третьої особи
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Мукачево
цивільну справу за позовом розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду у м.Мукачево цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 в особі законних представників
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи: органу
опіки та піклування Мукачівського
міськвиконкому про усунення перешкод в
користуванні майном шляхом виселення,-

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення
перешкод в користуванні майном шляхом
виселення.

Свої вимоги мотивує тим, що вона
відповідно до договору купівлі-продажу
від 04.06.1999 року придбала у власність
квартиру АДРЕСА_1. Рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від
30.08.2010 року її позовну заяву про
витребування у ОСОБА_8 двохкімнатної
квартири загальною площею 50,5 кв. м. за
адресою: м. Мукачево, вул. Береша, 3/47
було задоволено, рішення вступило в
законну силу 28.09.2011 року. На підставі
даного рішення реєстратором КП
«Мукачівське МБТІ і ЕО» 29.02.2012 року було
поновлено за ОСОБА_9 реєстрацію права
приватної власності на АДРЕСА_1. За час
судових тяганин невідомими особами в
квартирі було змінено вхідні двері та
відповідно замки до них, що
унеможливлює позивачу законним та
належним шляхом користуватися своєю
власністю. Нею було направлено
письмові претензії на ім.»я ОСОБА_8, а
згодом на ім.»я ОСОБА_10 щодо
позасудового врегулювання спору та
вирішення питання про виселення в
добровільному порядку. Однак
відповідачі відмовилися виселятися з
квартири. Також ОСОБА_4 було подано
заяву про злочин до Мукачівського МВ
УМВС України в Закарпатській області, з
матеріалів перевірки заяви про злочин
вбачається, що у спірній квартирі
проживають відповідачі. Позивач
дозволу на їх проживання не надавала,
правових підстав для вселення в дану
квартиру у відповідачів немає, в
зв'язку з чим просить виселити
відповідачів із своєї квартири.

Представник відповідачів ОСОБА_2
позов не визнав, просив суд відмовити у
задоволенні позову.

Представник третьої особи
заперечила проти задоволення позову,
просила врахувати інтереси дитини.

Суд, заслухавши доводи та
заперечення учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
дійшов до наступного висновку.

Відповідно до Договору
купівлі-продажу від 04 червня 1997 року
ОСОБА_4 придбала у власність квартиру,
яка складається з двох кімнат житловою
площею 27.8 кв.м, загальною площею 48,30 кв.м
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 30 серпня 2010
року, яке набрало законної сили 28
вересня 2011 року, витребувано від ОСОБА_8
на користь ОСОБА_4 двохкімнатну
квартиру загальною площею 50.5 кв.м, що
знаходиться в АДРЕСА_1 Закарпатської
області. Даним рішенням також
встановлено, що дана квартира перейшла
до ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 поза волею
ОСОБА_4 на підставі заочного рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
10 липня 2007 року, яке скасовано 24 грудня
2007 року та в позові ОСОБА_11 відмовлено.

Крім того, з витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
за № 25429209 від 11.08.2014 року вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної власності ОСОБА_4

Однак в даній квартирі проживають
відповідачі, ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітній
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що в судовому
засіданні не заперечував представник
відповідачів та що випливає з висновку
Мукачівського МВ УМВС України в
Закарпатській області від 18 вересня 2014
року, наданого за результатами
розгляду заяви представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_13

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Статтями 10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР
від 17.07.1997 року "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

За правилами ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку
(квартири) визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання
у право власника можливе лише з
підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднанні
з позбавленням володіння, способами
захисту права власності передбаченими
нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

З підписанням Договору
купівлі-продажу від 04.06.1997 року право
власності на спірну квартиру виникло у
ОСОБА_4 Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6
ОСОБА_7, як члени сім»ї ОСОБА_14,
проживаючи у спірній квартирі, не
набули право користування нею,
оскільки вони не є членами сім'ї
позивача, договору найму з нею, як
власницею квартири, не укладала, отже в
них відсутні правові підстави на
користування квартирою, на вимоги
позивача звільнити належну їй квартиру
не реагують.

Такі дії відповідачів перешкоджають
позивачу користуватися та
розпоряджатися належним їй нерухомим
майном за своїм розсудом, тому вимога
позову щодо усунення перешкод у
користуванні власністю підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст. 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, кожна особа має право на
захист свого інтересу.

Згідно ст. 13 Цивільного кодексу
України при здійсненні своїх прав
особа зобов'язана утримуватися від дій,
які могли б порушити права інших осіб, у
разі неодержання особою при здійсненні
своїх прав вимог, які встановлені даною
нормою, суд може зобов'язати її
припинити зловживання своїми правами,
а також застосувати наслідки,
встановлені законом.

Згідно до ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Таким чином, рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 30 серпня 2010
року, яке набрало законної сили 28
вересня 2011 року, встановлено факти
належності спірної квартири ОСОБА_4 та
вибуття останньої до ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
ОСОБА_8 поза волею позивачки та
додатковому доказуванню не підлягають.

Крім того, з набуттям даним рішенням
законної сили право власності на
спірну квартиру в ОСОБА_8, а отже і в
його дружини ОСОБА_14, як спадкоємиці
чоловіка, припинилося та поновлено
право власності на неї за позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Отже, право члена сім'ї власника
будинку (квартири) користуватися цим
житлом існує лише за наявності у
власника права приватної власності на
це майно.

Із зазначеного випливає, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку (квартири) на користування цим
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а отже,
припинення права власності особи на
будинок припиняє право членів її сім'ї
на користування цим будинком.

Згідно з ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу
України, осіб, які самоправно зайняли
жиле приміщення, виселяють без надання
їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку про відсутність
у відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
права користування спірним житловим
приміщенням.

На основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які посилались
сторони, як на підставу своїх вимог і
заперечень, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд прийшов до
висновку, що відповідачі безпідставно
проживають у квартирі позивача, а тому
їх необхідно виселити з жилого
приміщення - квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 3,4,10, 14, 60, 88, 213-215, 294 ЦПК України, ст.
13, 15, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.
116, 156 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Виселити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири АДРЕСА_1, що
належить на праві особистої власності
ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в
користь ОСОБА_4 по 121,80 грн. судового
збору.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга через Мукачівський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Головуючий
П.П.Щербан

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 17.12.2014 року.