У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Олійник А.С.,
Писаної Т.О.,

Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, відділу державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, третя особа
- Третя криворізька державна
нотаріальна контора, про визнання
договору дарування дійсним, визнання
права власності на 1/2 частину
спадкового майна та зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання договору дарування
удаваним правочином та повернення
частки квартири у власність, за
касаційною скаргою представників
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 13 лютого 2014 року, ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, із урахуванням
неодноразово уточнених позовних вимог
станом на 20 листопада 2013 року просив
визнати дійсним договір дарування 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, укладений 27
серпня 2010 року його батьком ОСОБА_4 на
користь матері ОСОБА_8; визнати за ним
право власності на 1/2 частину
спадкового майна - 1/3 частину
зазначеної квартири в порядку
спадкування за законом після смерті
матері.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
він, його батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_8
були власниками квартири АДРЕСА_2,
частка кожного у спільній частковій
власності становила по 1/3 частині.

27 серпня 2010 року ОСОБА_4 уклав
нотаріально посвідчений договір
дарування, за умовами якого подарував
ОСОБА_8 належну йому 1/3 частину спірної
квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

В ОСОБА_8 був обов'язок зареєструвати
право власності на отриману нею за
договором дарування частину квартири.
У зв'язку з тяжкою хворобою серця за
життя вона цього не зробила, внаслідок
чого державний нотаріус відмовив йому
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом.

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом, із
урахуванням уточнених позовних вимог
просив визнати фіктивним договір
дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1,
укладений ним 27 серпня 2010 року на
користь ОСОБА_8, та повернути сторони в
попередній стан, а саме: відновити його
право власності на 1/3 частину
зазначеної квартири.

Зустрічний позов обґрунтовано тим,
що за життя ОСОБА_8 вони домовились про
те, що для уникнення конфліктів з
приводу спадкування належної йому
частки квартири АДРЕСА_1, він подарує її
ОСОБА_8 за нотаріально посвідченим
договором дарування від 27 серпня 2010
року. Укладений ним договір дарування є
фіктивним, оскільки його вчинено без
створення правових наслідків, які ним
обумовлювались.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 13 лютого 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 квітня
2014 року, в первісному та зустрічному
позовах відмовлено.

У касаційній скарзі представники
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга не містить доводів
щодо незаконності ухвалених у справі
судових рішень у частині відмови в
зустрічному позові, тому в цій частині
судові рішення судом касаційної
інстанції не переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є сином
відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від 21
грудня 2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_4
є співвласниками квартири АДРЕСА_3,
форма власності - спільна часткова, по
1/3 частині в кожного із співвласників.

27 серпня 2010 року ОСОБА_4 подарував, а
ОСОБА_8 прийняла в дар 1/3 частину
квартири АДРЕСА_3. Договір дарування
посвідчено приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №
1836.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

За життя ОСОБА_8 не зареєструвала за
собою право власності на 1/3 частину
квартири, набуту за договором
дарування від 27 серпня 2010 року.

29 травня 2013 року державний нотаріус
Третьої криворізької державної
нотаріальної контори ОСОБА_9 виніс
постанову про відмову у видачі ОСОБА_3
свідоцтва про право на спадщину за
законом на частину квартири, яка
належала його матері ОСОБА_8, у зв'язку з
відсутністю державної реєстрації нею
за життя прав на нерухоме майно на 1/3
частину квартири, набуту за договором
дарування (а. с. 18).

Відмовляючи в первісному позові, суд
першої інстанції виходив із
відсутності правових підстав для
визнання укладеного договору
дарування дійсним. За життя ОСОБА_8 не
зареєструвала право власності на 1/3
частину спірної квартири, подаровану
їй ОСОБА_4, тому визнання за позивачем
як спадкоємцем ОСОБА_8 права власності
на спірну частину нерухомого майна в
порядку спадкування за законом
суперечить нормам матеріального права.

Відмовляючи в зустрічному позові,
суд першої інстанції виходив із того,
що укладений та нотаріально
посвідчений договір дарування
відповідає вимогам матеріального
закону, позивачем не доведено ознак
його фіктивності.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд погодився
із його висновками та залишив ухвалене
ним рішення без змін.

Із такими висновками судів першої та
апеляційної інстанції погодитися не
можна з огляду на таке.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 1 ст. 722 ЦК України право
власності обдаровуваного на дарунок
виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України
правочин підлягає реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Поза увагою судів залишилося те, що
право власності за договором дарування
нерухомого майна виникає не з моменту
державної реєстрації, а з моменту
нотаріального посвідчення такого
договору та прийняття дарунку
обдарованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 722 ЦК України
прийняття обдаровуваним документів,
які посвідчують право власності на річ,
інших документів, які посвідчують
належність дарувальникові предмета
договору, або символів речі (ключів,
макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Висновки судів про те, що ОСОБА_8 за
життя не зареєструвала право власності
на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яку їй
було подаровано ОСОБА_4 за договором
дарування від 27 серпня 2010 року, а тому в
неї не виникло право власності на
спірне майно, є необгрунтованими.

У порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції не
з'ясував, чи прийняла ОСОБА_8 у дарунок
квартиру, які її дії свідчили про
прийняття дарунка, чи свідчить не
проведення нею реєстрації права
власності про неприйняття нею дарунку -
частини квартири, в якій вона постійно
проживала.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
звертався до нотаріальної контори з
заявою про видачу свідоцтва про право
власності на спадщину, проте нотаріус
відмовив йому у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документа на
квартиру.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду в
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315
ЦПК України апеляційний суд на
зазначені вище положення закону уваги
не звернув, доводів апеляційної скарги
належним чином не перевірив, в ухвалі
не навів мотивів їх відхилення, не
з'ясував, чи можуть дії щодо реєстрації
права власності на квартиру
прирівнюватися до прийняття дарунка за
обставин, що обдарована постійно
проживала у квартирі та дійшов
передчасного висновку про залишення
без змін рішення суду першої інстанції
в частині відмови в первісному позові.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального, а також процесуального
права унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, що мають
значення для правильного її вирішення,
ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню в частині первісного позову
із направленням справи в цій частині
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представників
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 квітня
2014 року в частині первісного позову
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:
В.А.
Нагорняк

А.С. Олійник

Т.О. Писана

Г.В. Юровська

5

№ 6-21139св14
Категорія:

Головуючий у суді І інстанції: Чайкіна
О.В.,

Доповідач: Олійник А.С.