Справа № 131/1383/14-ц Провадження №
22-ц/772/3550/2014Головуючий в суді першої
інстанції Димбіцький Ю. В.Категорія
19Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Медвецького С.К., Чорного В.І.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іллінецького районного суду
Вінницької області від 03.11.2014 року у
справі за позовом заступника
Дарницького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України до ОСОБА_2 про
стягнення витрат, пов'язаних із
утриманням у вищому навчальному
закладі, -

в с т а н о в
и л а :

В липні 2014 року заступник Дарницького
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері звернувся в суд
з вказаним позовом, посилаючись на те,
що в період з 01.01.2007 року по 26.07.2011 року
ОСОБА_2 навчався в Інституті
спеціального зв'язку та захисту
інформації Національного технічного
університету України «Київський
політехнічний інститут». 03.08.2007 року
між ОСОБА_2 та начальником Інституту
спеціального зв'язку та захисту
інформації Національного технічного
університету України «Київський
політехнічний інститут» було укладено
контракт про проходження служби в
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації особами рядового
і начальницького складу і за умовами
даного контракту, ОСОБА_2 взяв на себе
зобов'язання проходити службу в
Держспецзв'язку протягом п'яти років
після закінчення навчання та у разі
звільнення із служби під час навчання
або протягом п'яти років після
закінчення навчання в Інституті
добровільно відшкодовувати витрати
Держспецзв'язку, пов'язані з його
утриманням в Інституті згідно з
вимогами Закону України «Про Державну
службу спеціального зв'язку та захисту
інформації України». Наказом
начальника Державного
науково-дослідного інституту
спеціального зв'язку та захисту
інформації від 07.12.2012 року №199-ос «Про
особовий склад», ОСОБА_2 звільнено у
запас Збройних Сил України за
підпунктом 6 пункту 92 «Положення про
проходження служби в Державній службі
спеціального зв'язку та захисту
інформації особами рядового і
начальницького складу» у зв'язку з
систематичним невиконанням умов
контракту. Остаточний грошовий
розрахунок з відповідачем після
закінчення Інституту було проведено по
24.06.2011 року, включно. Постановою
Кабінету Міністрів України №1258 від
25.11.2009 року затверджено «Порядок та
умови відшкодування курсантами та
особами начальницького складу
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах», згідно якого,
витрати відшкодовуються Адміністрації
Держспецзв'язку, іншим центральним
органам виконавчої влади, яким
підпорядковані навчальні заклади. Так,
Інститут спеціального зв'язку та
захисту інформації Національного
технічного університету України
«Київський політехнічний інститут»
підпорядкований Адміністрації
Держспецзв'язку і згідно
довідки-розрахунку №25/19-36 від 12.03.2014
року, розмір витрат, пов'язаних з
утриманням курсанта ОСОБА_2 у вищому
навчальному закладі Держспецзв'язку -
Інституті спеціального зв'язку та
захисту інформації Національного
технічного університету України
«Київський політехнічний інститут», за
період з 03.08.2007 року по 24.06.2011 року,
становить 57532, 01 грн., які позивач просив
стягнути з відповідача на користь
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України, а також вирішити
питання про судові витрати.

Рішенням Іллінецького районного суду
Вінницької області від 03.11.2014 року
позов задоволено та стягнуто із ОСОБА_2
на користь Адміністрації Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації України 57 332,01 грн. витрат,
пов'язаних із утриманням у вищому
навчальному закладі, а також 575,32 грн.
судового збору на користь держави.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неповноту з`ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

В судове засідання ОСОБА_2 та його
представник не з'явились, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, причин неявки не
повідомили, а тому згідно вимог ч.2 ст.305
ЦПК України їх неявка не перешкоджає
розгляду справи.

Прокурор та представник Адміністрації
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України в
судовому засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
вказавши на її безпідставність та
законність і обґрунтованість рішення
суду.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено,
що апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що на утримання
відповідача у вищому навчальному
закладі, було здійснено витрати, розмір
яких підтверджено
довідкою-розрахунком і які підлягають
стягненню з відповідача у зв'язку з
порушенням ним умов контракту та у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 03.08.2007 року між
директором Інституту спеціального
зв'язку та захисту інформації
Національного технічного університету
України «Київський політехнічний
інститут» та ОСОБА_2 було укладено
контракт про проходження служби,
строком до 30.06.2011 року.

За умовами контракту ОСОБА_2
зобов'язався сумлінно виконувати
вимоги Дисциплінарного статуту
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації,
нормативно-правових актів
Адміністрації Держспецзв'язку, інших
актів законодавства, службові
обов'язки, накази (розпорядження)
начальників, а також зобов'язався
проходити службу в Держспецзв'язку
протягом п'яти років після закінчення
навчання.

Наказом начальника Державного
науково-дослідного інституту
спеціального зв'язку та захисту
інформації від 07.12.2012 року №199-ос «Про
особовий склад», ОСОБА_2 було звільнено
у запас Збройних Сил України
відповідно до підпункту 6 пункту 92
«Положення про проходження служби в
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації особами рядового
і начальницького складу»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2006 року №1828, у
зв'язку з систематичним невиконанням
умов контракту та виключено із списків
особового складу за п. 97 вказаного
Положення.

Згідно довідки-розрахунку фактичні
витрати, пов'язані з утриманням
курсанта ОСОБА_2, складають 57 532,01 грн.,
до яких відносяться: грошове,
продовольче, речове та медичне
забезпечення.

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України
«Про Державну службу спеціального
зв'язку та захисту інформації України»
курсанти, які звільняються зі служби
через службову невідповідність або у
зв'язку із систематичним невиконанням
умов контракту військовослужбовцем, а
також військовослужбовці, які
звільняються зі служби із зазначених
підстав протягом п'яти років після
закінчення вищого навчального закладу,
в тому числі вищого військового
навчального закладу чи військового
навчального підрозділу вищого
навчального закладу, в якому вони
навчалися за державним замовленням і
після закінчення якого були прийняті
на військову службу, відшкодовують
центральному органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сферах
організації спеціального зв'язку,
захисту інформації, телекомунікацій та
користування радіочастотним ресурсом
України, іншим центральним органам
виконавчої влади, яким підпорядковані
ці навчальні заклади, витрати,
пов'язані з їх підготовкою та
утриманням у вищому навчальному
закладі, відповідно до порядку та умов,
установлених Кабінетом Міністрів
України. У разі відмови від
добровільного відшкодування витрат
таке відшкодування здійснюється у
судовому порядку.

Згідно п. 2 «Порядку та умов
відшкодування курсантами та особами
начальницького складу Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних
закладах», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 25.11.2009
року №1258, витрати відшкодовуються
Адміністрації Держспецзв'язку, іншим
центральним органам виконавчої влади,
яким підпорядковані навчальні заклади.

Пунктами 3 та 4 вказаного Порядку
передбачено, що відшкодування
здійснюється у розмірі фактичних
витрат, пов'язаних з: грошовим,
продовольчим, речовим і медичним
забезпеченням; перевезенням до місця
проведення щорічної основної та
канікулярної відпустки та у зворотному
напрямку; оплатою житлово-комунальних
послуг і вартості спожитих
енергоносіїв. Розрахунок фактичних
витрат здійснюється вищим навчальним
закладом згідно з нормами утримання
курсантів.

З матеріалів справи видно, що витрати,
пов'язані з утриманням відповідача у
вищому навчальному закладі, не
відшкодовані.

З урахуванням наведених обставин, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку щодо стягнення з
відповідача на користь Адміністрації
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України коштів в
розмірі 57 332,01 грн., які є витратами,
пов'язаними із утриманням у вищому
навчальному закладі.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
щодо відсутності в укладеному
контракті положення про обов'язок
відповідача добровільно відшкодувати
витрати, пов'язані із утриманням у
вищому навчальному закладі, у разі його
звільнення із служби під час навчання
або протягом п'яти років після
закінчення навчання, до уваги не
приймається, оскільки відповідне
положення передбачене Законом України
«Про Державну службу спеціального
зв'язку та захисту інформації України»,
який набрав чинності під час навчання
відповідача в навчальному закладі, і з
цих же підстав не заслуговує на увагу
посилання щодо не підконтрольності
навчального закладу, в перший рік
навчання відповідача, Державній службі
спеціального зв'язку та захисту
інформації України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи,
тобто ухвалене рішення відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іллінецького районного суду
Вінницької області від 03.11.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/ В.В.
Оніщук

Судді:
/підпис/ С.К.
Медвецький

/підпис/ В.І.
Чорний

З оригіналом вірно: