Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Сичавської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, третя особа - управління
Держземагенства у Комінтернівському
районі Одеської області, про визнання
права на завершення приватизації та
права на одержання свідоцтва про право
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування, за касаційною
скаргою заступника прокурора Одеської
області на рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від
03 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2013 році ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом про визнання права
власності на спадкове майно, на
земельну ділянку загальною площею 10,20
га, яка розташована на масиві АДРЕСА_1,
яка залишилася після смерті її
чоловіка ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В жовтні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду із позовом про
визнання права власності на спадкове
майно, на вказану земельну ділянку, яка
залишилася після смерті їх батька
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Уточнивши позовні вимоги позивачі
просили визнати право на завершення
приватизації та право на одержання
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку в порядку
спадкування. В обґрунтування уточнених
позовних вимог позивачі посилалися на
те, що вони є спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 Після смерті спадкодавця
відкрилася спадщина на спірну земельну
ділянку. За життя ОСОБА_6 отримав
безоплатно у власність вказану
земельну ділянку і розпочав процедуру
її приватизації. Відповідно до
розпорядження Комінтернівської
районної державної адміністрації № 740
від 18 серпня 2004 року спадкодавець
ОСОБА_6 є власником вказаної земельної
ділянки, але державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
був виданий на його ім'я вже після його
смерті 08 листопада 2004 року. За своє
життя спадкодавець розпочав процедуру
приватизації, але не отримав своєчасно
державний акт на землю. Нотаріус
відмовила спадкоємцям видати
правовстановлюючий документ на
земельну ділянку з посиланням на те, що
державний акт про право власності
спадкодавця на земельну ділянку був
виданий на його ім'я після смерті
спадкодавця.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від
03 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 24 червня 2014 року, позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 право на завершення
приватизації та одержання свідоцтв про
право власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 10,20 га, з цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Одеської області,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що до спадкоємців перейшло право
отримати державний акт про право
власності на земельну ділянку,
оскільки видача державного акта про
право власності на землю спадкодавцю
ОСОБА_6 (а.с. 5) відбулася на підставі
рішення про передачу безоплатно у
приватну власність земельної ділянки,
прийнятого органом місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року «Про приватизацію
земельних ділянок».

Проте погодитися із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_3, спадкоємцями після його
смерті є дружина - ОСОБА_3, доньки:
ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 6, 8 - 12).

Спадкодавець ОСОБА_6 за життя
відповідно до вимог чинного
законодавства України розпочав
приватизацію земельної ділянки
АДРЕСА_1 загальною площею 10,20
га.

Державний акт на ім'я ОСОБА_6 на право
власності на земельну ділянку за
вказаною адресою було виготовлено 08
листопада 2004 року на підставі
розпорядження Комінтернівської
районної державної адміністрації
Одеської області від 18 серпня 2004 року
(а.с. 5).

Спір у справі виник внаслідок того, що
державний нотаріус відмовив
спадкоємцям оформити спадщину і видати
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку, приватизацію якої
розпочав спадкодавець в зв'язку із тим,
що державний акт на право власності на
земельну ділянку був виданий на ім'я
ОСОБА_6 після його смерті (а.с. 4 - 6).

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218
ЦК України, входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК
України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні
ділянки здійснюється, в тому числі,
шляхом визнання права, як передбачено
п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності
на земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах, із
збереженням її цільового призначення,
що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК
України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну
ділянку та перехід права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
має місце за наявності наступних
юридичних фактів у їх сукупності:
ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю,
укладення спадкодавцем правочинів
щодо набуття права власності на
земельні ділянки; виготовлення
технічної документації на земельні
ділянки; визначення меж земельної
ділянки в натурі; погодження із
суміжними землевласниками та
землекористувачами; одержання у
встановленому порядку державного акта
на землю; реєстрація права власності на
земельну ділянку. Якщо зазначені
вимоги спадкодавцем не дотримано -
право власності на конкретні земельні
ділянки не виникає та відповідно до ст.
1216 ЦК не переходить до спадкоємців у
порядку спадкування, за винятком
встановлених випадків, на які
поширюється дія п. 1 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права
власності на земельну ділянку згідно
зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав
процедуру приватизації земельної
ділянки відповідно до чинного
законодавства України, то спадкоємці
мають право звертатися до суду із
позовами про визнання відповідного
права в порядку спадкування - права на
завершення приватизації та одержання
державного акта про право власності на
землю на ім'я спадкоємця, а не права
власності на земельну ділянку.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X
«Перехідні положення» ЗК України
рішення про передачу громадянам
України безоплатно у приватну
власність земельних ділянок, прийняті
органами місцевого самоврядування
відповідно до Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
«Про приватизацію земельних ділянок»
(втратив чинність на підставі Закону
України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є
підставою для виготовлення та видачі
цим громадянам або їх спадкоємцям
державних актів на право власності на
земельну ділянку за технічною
документацією щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку (п. 1 розділу X
доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16
вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача
державного акта про право власності на
землю здійснюється на підставі рішення
про передачу громадянам України
безоплатно у приватну власність
земельних ділянок, прийнятого органами
місцевого самоврядування відповідно
до Декрету Кабінету Міністрів України
від 26 грудня 1992 року «Про
приватизацію земельних ділянок», до
спадкоємців переходить право отримати
державний акт про право власності на
земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений
законодавством у разі набуття права
власності на земельні ділянки шляхом
їх приватизації громадянами (ч.
3 ст. 116 Земельного Кодексу України).

Проте, у порушення вимог статей 212 - 214
ЦПК України місцевий суд на зазначені
положення закону уваги не звернув та не
встановив фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
справи; не надав належної оцінки тому,
що рішення компетентного органу про
передачу у власність земельної ділянки
спадкодавцю ухвалено після його смерті
- 18 серпня 2004 року, а отже не перевірив,
чи виникло у спадкодавця право на
вказану земельну ділянку та дійшов
передчасного висновку про перехід
вказаного права до спадкоємців.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду, у порушення вимог ст. 303
ЦПК України, належним чином доводів
апеляційної скарги управління
Держземагенства у Комінтернівському
районі Одеської області не перевірив
та дійшов передчасного висновку про
можливість задоволення позову.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Одеської області задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від
03 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
М.К.
Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська