У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І., Олійник А.С.,-розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 27 березня
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Чернівецької
області від 13 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_6 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_7
про стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів на
утримання неповнолітньої дитини в
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів на утримання
сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кожен день
прострочення та з урахуванням
уточнених позовних вимог просила
стягнути з відповідача неустойку в
сумі 13 723,37 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 27 березня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області від 13 листопада
2013 року, позов ОСОБА_6 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 неустойку (пеню) в сумі 12 794,71 грн
за прострочення сплати аліментів,
стягнутих рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 08 грудня
2009 року, на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони мають сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
копією свідоцтва про народження (а.с. 4).

10 грудня 2007 року шлюб між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 розірвано, актовий запис №318, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, виданого відділом
РАЦС Старожинецького РУЮ Чернівецької
області (а.с. 19).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 08 грудня 2009 року
стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
аліменти на утримання дитини - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 370 грн щомісячно,
починаючи з 13 листопада 2009 року і до
повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 заборгованість по
сплаті аліментів за минулий час в
розмірі 1 386 грн. На виконання вказаного
рішення 10 грудня 2009 року виданий
виконавчий лист №2-4541 (а.с. 20).

З довідки-розрахунку заборгованості
аліментів по виконавчому листу №2-4541
від 31 січня 2013 року, виданої
Шевченківським ВДВС Чернівецького МУЮ
вбачається, що заборгованість по
сплаті аліментів станом на 01 січня 2013
року становить 1 699 грн (а.с. 40-41).

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму (постанова Верховного
Суду України №6-81цс13 від 11
вересня 2013 року).

З роз'яснень, викладених у п. 22
постанови пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» вбачається, що
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
вірного та обґрунтованого висновку про
те, що заборгованість по сплаті
аліментів за період з грудня 2009 року до
січня 2013 року виникла з вини
відповідача, а отже позивач має право
на стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів. Судами досліджувався
розрахунок неустойки за несвоєчасну
сплату аліментів.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 196 СК
України, з урахуванням матеріального
та сімейного стану відповідача суди не
знайшли підстав для зменшення розміру
неустойки.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення судових рішень без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 27 березня 2013 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Чернівецької
області від 13 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник