22-ц/795/2537/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Литвиненко І. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Лакізи Г.П., Острянського В.І.
при секретарі:Сахаровій К.О.за
участю:старшого державного виконавця
Новозаводського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції
Нитченко Ю. М., ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою старшого
державного виконавця Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Нитченко Юлії Михайлівни на
ухвалу Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 листопада 2014 року по
справі за поданням старшого державного
виконавця Новозаводського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Нитченко Юлії Михайлівни про
встановлення тимчасового обмеження
боржнику ОСОБА_7 у праві виїзду за межі
України,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20.11.2014 року відмовлено у
задоволенні подання старшого
державного виконавця Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Нитченко Ю.М. про встановлення
тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_8
у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі старший державний
виконавець Новозаводського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Нитченко Ю.М. просить скасувати
оскаржувану ухвалу суду першої
інстанції і постановити нову ухвалу,
якою задовольнити подання про
встановлення боржнику тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон до
виконання ним своїх зобов'язань. В
доводах апеляційної скарги зазначено,
що ухвала від 20.11.2014 року є незаконною,
постановленою з порушенням та невірним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Апелянт вказує,
що чинне законодавство, зокрема стаття
377-1 ЦПК України та стаття 6 Закону
України „Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України" не
містить чіткого визначення поняття
ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань, тому вказане поняття є
оціночним. На думку апелянта, є
невірним висновок суду про те, що
державним виконавцем не надано
відповідних доказів на підтвердження
ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань, оскільки до суду
надавались документи, які
підтверджують факт ухилення, а саме
пояснення боржника про те, що він має
мінливий заробіток, але зобов'язується
погасити борг протягом двох місяців.
Апелянт вказує, що протягом місяця
після надання пояснення боржником борг
не погашено, на дзвінки боржник не
відповідає, що свідчить про його
ухилення від виконання зобов'язань.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд на підставі приписів
п.1ч.1 статті 312 ЦПК України приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а оскаржувана
ухвала суду першої
інстанції,-залишенню без змін, оскільки
її судом постановлено з додержанням
вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні у старшого державного
виконавця Новозаводського ВДВС
Чернігівського МУЮ Нитченко Ю.М.
знаходиться виконавче провадження з
виконання виконавчого листа, виданого
Новозаводським районним судом м.
Чернігова (а.с.3) про стягнення з ОСОБА_8
на користь ОСОБА_6 суми боргу з
урахуванням індексу інфляції - 23944 грн.15
коп., 3% річних від простроченої суми - 218
грн.22 коп., відсотків за користування
кредитом - 528грн. 28 коп., а всього 24690 грн.
65 коп. та судових витрат в сумі 1221 грн.31
коп.

18.08.201 року старшим державним
виконавцем Новозаводського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Нитченко Ю.М. була винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 44429948 за вказаним
виконавчим листом (а.с.4).

27.08.2014 року старшим державним
виконавцем було винесено постанову про
арешт коштів боржника в рамках
виконавчого провадження ВП № 44429948 (а.с.
6 зворотній бік).

Старшим державним виконавцем було
надіслано запити до Державної
інспекції сільського господарства в
Чернігівській області, Чернігівського
ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській
області, Державної податкової служби
України стосовно грошових коштів та
майна боржника (а.с.6, 7).

01.10.2014 року старшим державним
виконавцем в рамках виконавчого
провадження ВП № 44429948 було винесено
постанову про примусовий привід
боржника ОСОБА_8 (а.с. 8).

Відповідно до листа УМВС України в
Чернігівській області від 15.10.2014 року, у
боржника ОСОБА_8 09.10.2014року було
відібрано зобов'язаня щодо прибуття до
Новозаводського ВДВС ЧМУЮ (а.с. 8
зворотній бік).

20.10.2014 року старшим державним
виконавцем було відібрано письмові
пояснення у боржника ОСОБА_8, в яких він
вказує, що на даний час має мінливий
заробіток, кошти на користь ОСОБА_6
зобов'язується виплатити протягом
двох місяців(а.с.9). ОСОБА_8 має на праві
власності 1/2 частину квартири по
АДРЕСА_1 (а.с. 9).

13.11.2014 року державним виконавцем було
складено акт, в якому держаний
виконавець зазначає, що неможливо
зв'язатися із боржником ОСОБА_8 за
вказаним ним номером мобільного
телефону, оскільки немає відповіді. Акт
складено без участі понятих (а.с. 9
зворотній бік).

Відмовляючи в задоволенні подання
державного виконавця, суд першої
інстанції виходив з того, що державним
виконавцем не представлено належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
зобов'язань, а приписами ЦПК України
передбачено юридичні санкції у вигляді
тимчасового обмеження у праві виїзду
не за наявності факту невиконання
зобов'язань, а за наявності факту
ухилення від їх виконання.

Апеляційний суд погоджується з
обґрунтованістю вказаного висновку
суду першої інстанції, оскільки
вказаний висновок суду є вірним по
суті. Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності оскаржуваної ухвали
суду нормам права, які регламентують
спірні правовідносини, не знайшли
свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до приписів статті 377-1 ЦПК
України питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно зі статтею 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" від 31.01.1994 року регулює порядок
здійснення права громадян України на
виїзд з України і в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері. Пунктом
5 ч.1 статті 6 вказаного Закону
передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон - ухилення громадянина
України від виконання ним зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з п.18 ч.3 статті 11 Закону України
„Про виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язання за рішенням.

Таким чином, в розумінні вказаних
правових приписів, обов'язковою
законною підставою для обмеження
громадянина України у його праві
виїзду за межі України може бути лише
ухилення боржника від виконання ним
своїх зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи).

Словосполучення „ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1
статті 6 Закону України „Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України", визначає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до положень ч.2 статті 10 ЦПК
України, яка регламентує змагальність
сторін, наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України, як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
„доведення факту ухилення боржника
від виконання зобов'язання".

Відповідно до приписів статей 10,60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні докази
ухилення боржника ОСОБА_8 від виконання
своїх боргових зобов'язань, зокрема з
пояснень боржника від 20.10.2014 року на
ім'я начальника Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції (а.с.9) вбачається, що боржник
ОСОБА_8 зобов'язався погасити
заборгованість протягом двох місяців,
тобто до 20.12.2014 року, а з поданням про
встановлення боржнику тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
зобов'язань старший державний
виконавець звернувся 19.11.2014 року (а.с.1),
що в даному випадку є передчасним. Крім
того, відомості, викладені в акті
державного виконавця від 13.11.2014року (а.с
9 зворотній бік) про те, що зв'язатися з
боржником в телефонному режимі
неможливо, в даному випадку не можна
розцінювати як ухилення боржника від
виконання зобов'язання.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про передчасність
заявленого подання є вірним по суті,
вказаний висновок узгоджується з
фактичними обставинами справи, тому
відповідно до п.1 ч.1 статті 312 ЦПК
України апеляційний суд вважає за
необхідне відхилити апеляційну скаргу,
залишивши без змін оскаржувану ухвалу
суду першої інстанції, оскільки її
постановлено з додержанням вимог
закону.

Апеляційний суд вважає за необхідне
зазначити, що судом першої інстанції в
оскаржуваній ухвалі допущено описку в
зазначенні по батькові старшого
державного виконавця Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Нитченко Юлії Михайлівни,
оскільки в ухвалі вказано
''Миколаївна''. Відповідно до приписів
ч.1 статті 219 ЦПК України, яка
регламентує виправлення описок та
арифметичних помилок у судовому
рішенні, суд може з власної ініціативи
або за заявою осіб, які беруть участь у
справі, виправити допущені у судовому
рішенні описки чи арифметичні помилки.

Керуючись статтями: 303, 304, 307; п.1 ч.1
статті 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу старшого державного
виконавця Новозаводського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Нитченко Юлії Михайлівни -
відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: