АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/3575/2014
Головуючий в І інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця «24» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П., Ігнатенко
П.Я.при секретарі:Калюжному О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 29 жовтня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
Публічне акціонерне товариство
«Мегабанк» про визнання права спільної
сумісної власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з вказаним вище позовом, уточненим
нею в ході розгляду справи, зазначаючи,
що з 1992 року вона та ОСОБА_6 проживають
разом однією сім'єю без реєстрації
шлюбу.

Посилаючись на те, що за період
сумісного проживання ними за спільні
кошти було придбано рухоме майно, а
саме: транспортні засоби згідно
зазначеного у позові переліку, проте
усі вони зареєстровані на ім'я
відповідача, й останній її право
власності на вказане майно не визнає,
просила суд визнати ці транспортні
засоби їх спільною з ОСОБА_6 сумісною
власністю.

Рішенням суду від 29 жовтня 2014 року
позов задоволено.

Визнано транспортні засоби:

- ЦН 181ЕМ, (1986р.в.), колір сірий, № двиг.:0,
№ шас.НОМЕР_1, № куз.0, ДНЗ НОМЕР_2, св.-во
НОМЕР_3, дата видачі 05.09.2002р.;

- КРАЗ 258, (1989р.в.), колір жовтий, № двиг.:
20407, № шас.НОМЕР_4, № куз.0, ДНЗ НОМЕР_5,
св.-во НОМЕР_6, дата видачі 18.05.1999р.;

- КРАЗ 256Б1, (1989р.в.), колір жовтий, № двиг.:
НОМЕР_7, № шас.НОМЕР_8, № куз.0, ДНЗ
НОМЕР_9, св.-во НОМЕР_10, дата видачі
03.09.1998р.;

- ЗИЛ-ММЗ 555, (1971р.в.), колір синій, №
двигД240645657, № шас.0, № куз.0, ДНЗ НОМЕР_11,
св.-во НОМЕР_12, дата видачі 15.04.1998р.;

- ТТЗ трактор N-150К, (1992р.в.), № двиг.:
НОМЕР_13, №шас. 0, № куз. НОМЕР_14, ДНЗ
НОМЕР_15, св.-во НОМЕР_16, дата видачі
25.06.2001р.;

- МАЗ 5334, (1986р.в.), колір синій, № двиг.:
НОМЕР_17, № шас.НОМЕР_18, № куз.0, ДНЗ
НОМЕР_19, св.-во НОМЕР_20, дата видачі
10.04.1998р.;

- ТТЗ автонавантажувач 40814. (1986р.в.), №
двиг.:0, № шас.0, № куз.0, ДНЗ НОМЕР_21,
св.-во НОМЕР_22, дата видачі 30.06.2001р.,

спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, що були набуті в період з 01.01.1992
року по 01.01.2004 рік.

Визнано транспортні засоби:

- ОДАЗ 9370, (1987р.в.), колір зелений № двиг.:
0, № шас.НОМЕР_23, № куз.0, ДНЗ: НОМЕР_24
св.-во: НОМЕР_25, дата видачі 23.05.2008р.;

- МАЗ 504, (1990р.в.), колір синій № двиг.:
НОМЕР_26, № шас.НОМЕР_27, № куз.0, ДНЗ
НОМЕР_28, св.-во: НОМЕР_29, дата видачі
20.05.2008р., на облік;

- ЗИЛ 138, (1985р.в.), колір синій № двиг.: 14881,
№ шас.НОМЕР_30, № куз.0, ДНЗ: НОМЕР_31,
св.-во: НОМЕР_32, дата видачі 21.09.2005р.;

- ТЦ, (1990р.в.), колір синій № двиг.: 0, №
шас.ВN. № куз.0, ДНЗ НОМЕР_33, св.-во :
НОМЕР_34, дата видачі 08.09.2005р.;

- КАМАЗ 54112 (1987р.в.), колір жовтий № двиг.:
НОМЕР_35, № шас.НОМЕР_36, № куз.0, ДНЗ
НОМЕР_37, св.-во: НОМЕР_38, дата видачі
01.09.2005р.;

- ТЦ 10, (1987р.в.), колір білий № двиг.: 0, №
шас. ВN, № куз.0, ДНЗ НОМЕР_39, св.-во
НОМЕР_40, дата видачі 01.09.2005р.;

- Навантажувач JN-53, (1989р.в.), № двиг.:
НОМЕР_41, № шас.0, № куз.НОМЕР_42, ДНЗ
НОМЕР_43, св.-во НОМЕР_44, дата видачі
31.01.2007р.;

- Навантажувач Т-150К, (1990р.в.), № двиг.:
НОМЕР_45, № шас.0, № куз.НОМЕР_46, ДНЗ
НОМЕР_47, св.-во НОМЕР_48, дата видачі
06.06.2005р.;

- Екскаватор ЕО 2621, (1986р.в.), № двиг.:0, №
шас.0, № куз.НОМЕР_49, ДНЗ НОМЕР_50, св.-во
НОМЕР_51, дата видачі 25.04.2005р.,

спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, що набуті в період з 01.01.2004 року
по 01.01.2010 рік.

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство «Мегабанк»,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, та неправильне застосування
норм матеріального права, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_5 у задоволенні
заявлених нею вимог.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник позивача ОСОБА_7,
викладені у ній доводи не визнає і
вважає безпідставними, просить подану
банком скаргу відхилити та залишити
без змін рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідача, і осіб, які
з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позов та визнаючи всі
вказані ОСОБА_5 автотранспортні засоби
спільною сумісною власністю з ОСОБА_6,
суд першої інстанції виходив з того, що
це майно придбане сторонами за час їх
спільного проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, як до набрання
чинності, так і в період дії Сімейного
кодексу України, а відтак є їх спільною
сумісною власністю.

Проте повністю з такими висновками
погодитись не можна, оскільки до них
суд дійшов з порушенням норм
матеріального й процесуального права
при недоведеності висновків суду
обставинам справи та недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

З матеріалів справи видно, що рішенням
Комсомольського районного суду
м.Херсона від 15 січня 2010 року
встановлено факт сумісного проживання
однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з лютого
1992 року по день ухвалення рішення.

Визнано зазначене в ньому нерухоме
майно, а саме:

Відповідно до заявленої в цій
справі вимоги, позивач порушила
питання про визнання спільною сумісною
власністю зазначеного в позові майна у
вигляді різних за функціональним
призначенням автотранспортних
засобів, придбаних та зареєстрованих
на ім'я відповідача - ОСОБА_6 в період з
01.01.1992 року по 01.01.2004 року, а також з
01.01.2004 року по 01.01.2010 року.

На вказані правовідносини поширюються
різні за часом прийняття та дії норми
матеріального права, ст. 17 Закону
України «Про власність» та ст. 74 СК
України, які суд правильно застосував,
однак не врахував, що відповідна норма
Закону України «Про власність»
передбачає визначення зазначеного
позивачем правового статусу майна,
якщо воно придбане внаслідок спільної
праці осіб, які проживають однією
сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, за умов
придбання його внаслідок спільної
праці таких осіб або індивідуальних
трудових зусиль, унаслідок яких вони
одержали спільні чи особисті доходи,
об'єднані в майбутньому для набуття
спільного майна, ведення ними
спільного господарства, побуту та
бюджету тощо.

Одним із доказів цього факту може бути
укладена між цими особами письмова
угода, якою б було визначено, що
придбане ними майно є спільною
сумісною власністю.

В інших випадках спільна сумісна
власність громадян є частковою. Якщо
розмір часток у такій власності не було
визначено і учасники спільної
власності при надбанні майна не
виходили з рівності їх часток, розмір
частки кожного з них визначається
ступенем його участі, працею й коштами
у створенні спільної власності.

Оскільки сторони у зареєстрованому
шлюбі не перебували, то відповідно до
змісту наведених норм матеріального
права та з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60
ЦПК України, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України, саме
позивач зобов'язаний довести, надавши
докази, що спірні автотранспортні
засоби в кількості 16 одиниць придбані
за рахунок спільної праці, його
трудової участі чи грошові кошти..

Матеріали справи не містять доказів
участі позивача у придбанні спірного в
цій справі майна, наявне вказане раніше
судове рішення й довідки про його
доходи за певні періоди, а також покази
допитаних місцевих судом свідків
участь позивача у його набутті не
доводять.

Сам по собі факт спільного проживання
сторін без реєстрації шлюбу, без
визначення ступеня участі позивача
працею, коштами у створенні спільної
часткової власності й визнання позову
відповідачем не може бути підставою
для визнання права власності на
половину спірного майна.

Судовим рішенням від 15 січня 2010 року,
яке суд взяв за основу при вирішенні
спору в цій справі, встановлено факти
проживання сторін однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період, який
частково збігається із зазначеним в
цьому позові, а також факт набуття
ОСОБА_5 права власності на частку у
спільному сумісному з ОСОБА_6
нерухомому майні з восьми позицій,
вартість якого з урахуванням його
характеристики, опису й
функціонального призначення, на думку
колегії суддів, є суттєвою.

Додаткових чи інших джерел статків
позивача або її участі у придбанні
спірних автотранспортних засобів, ніж
ті, які зазначалися в іншій справі,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Крім того, в свідоцтвах про реєстрацію
автотранспортних засобів: ТТЗ трактора
N-150К, державний номер НОМЕР_52; ТТЗ
автонавантажувача 40814, державний номер
НОМЕР_53; навантажувача JN-53, державний
номер НОМЕР_54; навантажувача Т-150К,
державний номер НОМЕР_55 та екскаватора
ЕО2621, державний номер НОМЕР_56 їх
власником зазначена фізична особа
приватний підприємець ОСОБА_6, що
свідчить про його особисте майно.

Визнаючи ці автотранспортні засоби
спільною сумісною власністю сторін,
місцевий суд безпідставно своїм
рішенням змінив правовий режим майна
приватного підприємця на режим
спільного сумісного майна осіб, які
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, що є
неправильним.

Отже, передбачених законом підстав для
визнання придбаних ОСОБА_6
автотранспортних засобів в період з
01.01.1992 року по 01.01.2004 року, а також
зареєстрованих за ним як за приватним
підприємцем, спільною сумісною
власністю набувача та ОСОБА_5 у суду не
було, тому рішення в цій частині є
помилковим й підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні цих позовних вимог з
наведених вище підстав.

В решті судове рішення відповідає
положенням ст. 74 СК України й
установленим у справі обставинам та
наявним у матеріалах справи доказам і
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
щодо висновків суду в цій частині є
безпідставними та такими, що
незаконність судового рішення не
доводять, оскільки майно, набуте
особами, зазначеними в наведеній вище
нормі Сімейного кодексу України, під
час спільного проживання, належить
жінці та чоловікові на праві спільної
сумісної власності, незалежно від того,
що один із них не мав з поважних причин
самостійного доходу, а отже має режим
спільної сумісної власності, зміна
якого його учасниками не обумовлена.

Ухвалюючи рішення апеляційний суд
керувався висновками Верховного Суду
України, викладеними у постановах
№6-79цс від 02.10.2013 року та №6-135цс від
25.12.2013 року, які є обов'язковими для всіх
судів України.

На підставі ст. 17 Закону України «Про
власність», ст. 74 Сімейного кодексу
України, керуючись ст.ст.303,307-309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк»
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 жовтня 2014 року в
частині визнання спільною сумісною
власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6
автотранспортних засобів:

У задоволенні позову ОСОБА_5 про
визнання транспортних засобів:

В решті рішення місцевого суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після
його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: