Номер провадження: 22-ц/785/9961/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Добряк Н.І.,

за участю: представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 18 вересня 2014 року за
позовом представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
до ОСОБА_3 про виконання аліментних
зобов'язань шляхом укладання договору
про припинення права на аліменти для
дитини у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

04 грудня 2013 року представник ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, звернувся до суду з позовом в
інтересах ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини у зв'язку з виїздом на постійне
проживання у державу, з якою Україна
немає договору про правову допомогу, а
08 травня 2014 року змінив предмет позову
на вимоги про виконання аліментних
зобов'язань шляхом укладання договору
про припинення права на аліменти для
дитини у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно,
обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 20 грудня 2012 року стягнуто з
відповідача ОСОБА_3 на користь
позивачки аліменти на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх
доходів, починаючи з 16 листопада 2012
року і до досягнення дитиною
повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішення
суду звернуто до примусового
виконання. 12 листопада 2013 року стало
відомо, що відповідач ОСОБА_3 14 липня 2013
року перетнув кордон України у зв'язку
з виїздом на постійне місце проживання
до Іспанії. Виїхавши за кордон на
постійне місце проживання, відповідач
не виконав аліментні зобов'язання до
досягнення дитиною повноліття та
ухилився від укладання договору про
припинення права на аліменти для
дитини у зв'язку з передачею права
власності на належне йому нерухоме
майно. Рішенням Іллічівського міського
суду Одеської області від 15 січня 2014
року, зміненого рішенням апеляційного
суду Одеської області від 27 березня 2014
року, по справі №501/2735/13-ц задоволений
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ
спільного майна подружжя - квартири
АДРЕСА_1, яка визнана об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та
поділена, за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 визнано
право власності по ? частки за кожним.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.. 81
СК України, представник позивачки
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, просив суд зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 виконати аліментні
зобов'язання відносно неповнолітньої
дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом
укладання з позивачкою ОСОБА_5 договору
про припинення права на аліменти для
дитини у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно - ? частини
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 27-29).

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, проти позову заперечувала й в
своїх поясненнях зазначала, що дійсно 14
липня 2013 року відповідач ОСОБА_3 виїхав
за межі України на заробітки, а не на
постійне місце проживання.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи тим, що
судом першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги представника
позивачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6, пояснення на
апеляцію представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
представника позивачки задоволенню не
підлягає, оскільки рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм процесуального та матеріального
права.

Згідно із ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Частиною 4 та 6 ст. 181 СК України
передбачено, що, у разі виїзду одного з
батьків за кордон на постійне
проживання у державу, з якою Україна не
має договору про надання правової
допомоги, аліменти стягуються в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Якщо після набрання рішенням суду
законної сили, згідно з яким з одного із
батьків стягуються аліменти, він
виїжджає для постійного проживання у
державу, з якою Україна не має договору
про правову допомогу, з нього за
рішенням суду до його виїзду за межі
України може бути стягнуто аліменти за
весь період до досягнення дитиною
повноліття.

У частині 1 ст. 190 СК України визначено,
що той із батьків, з ким проживає
дитина, і той із батьків, хто проживає
окремо від неї, з дозволу органу опіки
та піклування можуть укласти договір
про припинення права на аліменти для
дитини у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно (житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку
тощо). Такий договір нотаріально
посвідчується і підлягає державній
реєстрації. Якщо дитина досягла
чотирнадцяти років, вона бере участь в
укладенні цього договору.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 20 грудня 2012 року
стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивачки аліменти на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини
усіх доходів, починаючи з 16 листопада
2012 року і до досягнення дитиною
повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішення
звернуто до примусового виконання, на 31
січня 2013 року розмір заборгованості по
сплаті аліментів становить 742,82 грн.
(а.с. 7,8,9,59).

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 15 січня 2014 року,
зміненого рішенням апеляційного суду
Одеської області від 27 березня 2014 року,
по справі №501/2735/13-ц задоволений позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного
майна подружжя - квартири АДРЕСА_1, яка
визнана об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та поділена, за
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 визнано право
власності по ? частки за кожним (а.с. 30-35).

14 липня 2013 року відповідач ОСОБА_3
перетнув державний кордон України
через пункт пропуску «Аеропорт
«Жуляни» м. Київ авіарейсом
Киїів-Котовіце (республіка Польща) - а.с.
12.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що позивачкою ОСОБА_5
не доведено, що відповідач ОСОБА_3
виїхав на постійне місце проживання у
державу, з якою Україна не має договору
про правову допомогу. Тому право
позивачки ОСОБА_5 та неповнолітньої
дитини у даному випадку не порушено й у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
її вимоги не підлягають судовому
захисту.

Посилання представника позивачки
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, в апеляційній скарзі
про те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним і
необґрунтованим, оскільки судом не
враховано, що позивачем доведено, що
відповідач ОСОБА_3 виїхав на постійне
місце проживання в Іспанію, з якою
Україна не має договору про правову
допомогу, не приймаються до уваги за
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
позивачка ОСОБА_5 була зобов'язана
довести в судовому засіданні
обставини, на які вона посилалась як на
підставу позову, а саме те, що
відповідач ОСОБА_3 виїхав на постійне
місце проживання у державу, з якою
Україна не має договору про правову
допомогу.

Однак ні в суді першої інстанції, ні в
суді апеляційної інстанції позивачка
ОСОБА_5 не надала належним і допустимих
доказів у підтвердженні своїх вимог.

Колегія суддів вважає, що у випадку
доведеності факту виїзду відповідача
ОСОБА_3 на постійне місце проживання в
Іспанію, з якою Україна не має договору
про правову допомогу, згідно із ч. 6 ст.
181 СК України з відповідача за рішенням
суду може бути стягнуто аліменти за
весь період до досягнення дитиною
повноліття.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За змістом ст. ст. 12, 13, 14 ЦК України
особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Аналізуючи зазначені норми права,
колегія суддів вважає, що діючим
законодавством не передбачено
позбавлення платника аліментів права
власності на нерухоме майно шляхом
укладання договору про припинення
права на аліменти у зв'язку з передачею
передачу права власності на нерухоме
майно за рішенням суду

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції всебічно та повно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, дав належну оцінку наявним у
справі доказам у відповідності до
положень процесуального
законодавства та правильно виходив з
того, що є законні підстави відмови у
задоволенні позову.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6, відхилити, рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 18 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький