АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Кусяк М.Д.

за участю ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
витребування та визнання права
власності на спадкове майно за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2
на рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 15 вересня 2014
року,

встановила:

В березні 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом.

Просили:

- витребувати у ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 1/8 частині
житлового будинку з належними до нього
надвірними будівлями спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1 в селі Виженка
Вижницького районну Чернівецької
області, який належить позивачам як
спадкове майно після смерті ОСОБА_8;

- визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
право власності на 3/8 частини житлового
будинку з належними до нього
надвірними будівлями спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1 в селі Виженка
Вижницького районну Чернівецької
області в рівних частках по 1/8 частині
за кожним у порядку спадкування за
законом після ОСОБА_8.

Посилалися на те, що 16 липня 2003 року
помер ОСОБА_8 Після його смерті
відкрилася спадщина на 1/2 частину
житлового будинку з належними до нього
надвірними будівлями спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1 в селі Виженка
Вижницького районну Чернівецької
області

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 10 серпня 2011
року, що залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 19 жовтня 2011 року, заповіт
ОСОБА_8 від 18 грудня 2002 року визнано
недійсним.

Спадкоємцями першої черги за законом
ОСОБА_8 є його діти ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_2

Позивачі у справі своєчасно прийняли
спадщину.

Зазначали, що вони мають право на 3/8
частки житлового будинку з належними
до нього надвірними будівлями
спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 в
селі Виженка Вижницького районну
Чернівецької області.

16 січня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали
договір дарування житлового будинку з
належними до нього надвірними
будівлями та господарськими спорудами,
що розташовані по АДРЕСА_1

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 7 червня 2012
року визнано недійсним договір
дарування від 16 січня 2010 року житлового
будинку, що розташований по АДРЕСА_1,
укладений між дарувальником ОСОБА_2 та
обдарованим ОСОБА_3 в частині
відчуження 3/8 частки житлового будинку.

Вважали, що ОСОБА_3 без достатніх правих
підстав утримує у себе належне
позивачам спадкове майно, яке було
відчужене ОСОБА_2 поза їх волею шляхом
укладення договору дарування між
відповідачами.

Вказані обставини позбавляють
позивачів отримати свідоцтва про право
на спадщину за законом на вищевказане
спадкове майно.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 15 вересня 2014
року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 1/8 частині житлового
будинку з належними до нього
надвірними будівлями спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1 в селі Виженка
Вижницького районну Чернівецької
області, який належить позивачам як
спадкове майно після смерті ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право
власності на 3/8 частини житлового
будинку з належними до нього
надвірними будівлями спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1 в селі Виженка
Вижницького районну Чернівецької
області в рівних частках по 1/8 частині
кожному у порядку спадкування за
законом після ОСОБА_8

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_2
просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Посилаються на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги слід задовольнити частково з
таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1 в селі Виженка
Вижницького районну Чернівецької
області перейшов у власність ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від 16
січня 2010 року, укладеного між
дарувальником ОСОБА_2 та обдарованим
ОСОБА_3

Вказаний житловий будинок був
подарований не з волі позивачів, як
власників 3/8 частин нерухомого майна,
так як в силу закону майно належало їм з
моменту відкриття спадщини, а саме з 16
липня 2003 року.

Визнання рішенням Вижницьким районним
судом Чернівецької області від 7 червня
2012 року частково недійсним договору
дарування від 16 січня 2010 року спірного
житлового будинку в частині відчуження
3/8 його частини є підставою для
витребування майна у ОСОБА_3 на користь
позивачів.

Однак з такими висновками суду
повністю погодитись не можна.

Так, частиною 3 статті 368 ЦК України
встановлено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно статті 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини 3 статті 388 ЦК
України якщо майно було набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Статтею 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно статті 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини 2 статті 1223 ЦК
України у разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частини 1стаття 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Частиною 1 статті 60 ЦК України
встановлено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини 1 статті 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

В пункті 19 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5
(далі - Постанови) роз'яснено, що
застосовуючи положення статті 387 ЦК,
суди повинні виходити з того, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним і в якої майно фактично
знаходиться та є індивідуально
визначеним. Позов про витребування
майна, пред'явлений до особи, у
незаконному володінні якої це майно
знаходилось, але на момент розгляду
справи в суді у неї відсутнє, не може
бути задоволений.

В пункті 26 роз'яснено, що відповідно до
положень частини першої статті 388 ЦК
власник має право витребувати своє
майно із чужого незаконного володіння
незалежно від заперечення відповідача
про те, що він є добросовісним
набувачем, якщо доведе факт вибуття
майна з його володіння чи володіння
особи, якій він передав майно, не з
їхньої волі. При цьому суди повинні
мати на увазі, що власник має право
витребувати майно у добросовісного
набувача лише у випадках, вичерпний
перелік яких наведено в частині першій
статті 388 ЦК.

Відповідно до пункту 37 Постанови з
урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК власник майна
має право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли цими особами не
виконується відповідне рішення суду,
ухвалене раніше.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це
правильно встановлено судом першої
інстанції 16 липня 2003 року помер ОСОБА_8,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть серії НОМЕР_1 від 18 липня 2003 року
(а.с.32 т.1).

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 10 серпня 2011
року, що залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 19 жовтня 2011 року, заповіт
ОСОБА_8 від 18 грудня 2002 року визнано
недійсним (а.с.11-18 т.1).

Померлий ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвами про народження серії
НОМЕР_2 від 24 жовтня 2007 року, серії
НОМЕР_3 від 19 жовтня 2012 року, серії
НОМЕР_4 від 10 жовтня 2001 року (а.с.29,30,31 т.1).

ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_8 на
підставі договору купівлі-продажу від
17 травня 2002 року купила
господарство,яке розташоване по
АДРЕСА_1 (а.с.36,37 т.1).

16 січня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали
договір дарування житлового будинку з
належними до нього надвірними
будівлями та господарськими спорудами,
що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.38 т.1).

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 7 червня 2012
року визнано недійсним договір
дарування від 16 січня 2010 року житлового
будинку, що розташований по АДРЕСА_1,
укладений між дарувальником ОСОБА_2 та
обдарованим ОСОБА_3 в частині
відчуження 3/8 частки житлового будинку
(а.с.19-24 т.1).

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 6 вересня 2012
року рішення Вижницького районного
суду Чернівецької області від 7 червня
2012 року у вказаній частині залишено без
змін (а.с.25-28 т.1).

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 12 червня 2013
року визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5
право власності на 3/8 частини житлового
будинку з належними до нього
надвірними будівлями та спорудами, які
розташовані по АДРЕСА_1 в селі Виженка
Вижницького районну Чернівецької
області в рівних частках по 1/8 частині
за кожним у порядку спадкування за
законом після ОСОБА_8 (а.с.243-245 т.1).

З витягу державного реєстру речових
прав на нерухоме майно №6853810 від 25
липня 2013 року вбачається, що на
підставі вищевказаного рішення
апеляційного суду ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_5 25 липня 2013 року зареєстрували
своє право власності по 1/8 частині
житлового будинку, що розташований по
АДРЕСА_1 (а.с.100 т.2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року
вищевказане рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 12 червня 2013
року скасовано (а.с.63-65 т.2).

В матеріалах справи відсутні докази
про скасування державної реєстрації
права власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5
25 липня 2013 року на 3/8 спірного житлового
будинку.

За таких обставин відсутні підстави
для витребування 3/8 часток житлового
будинку, який розташований по АДРЕСА_1 у
ОСОБА_3, так як вказана частка майна
вибула з його володіння під час
розгляду справи в суді.

Позов пред'явлений позивачами до
ОСОБА_2 є безпідставним, оскільки
остання є неналежним відповідачем.

З матеріалів справ вбачається, що
ОСОБА_2 не є власником або
користувачем житлового будинку, який
розташований по АДРЕСА_1

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення в частині
задоволення позову ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно та
витребування у ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 1/8 частині
житлового будинку з належними до нього
надвірними будівлями та спорудами, які
розташовані по АДРЕСА_1 в селі Виженка
Вижницького районну Чернівецької
області з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його в цій частині скасувати та
ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
спадкове майно відмовити.

В позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_3 про витребування спадкового
майна відмовити.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 15 вересня 2014
року в частині визнання за ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 право власності на 3/8
частини житлового будинку з належними
до нього надвірними будівлями
спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1
в селі Виженка Вижницького районну
Чернівецької області в рівних частках
по 1/8 частині за кожним у порядку
спадкування за законом після ОСОБА_8
слід залишити без змін.

Зокрема, як вбачається з матеріалів
справи на момент пред'явлення позову
ОСОБА_3 був власником всього спірного
нерухомого майна.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 12 червня 2013
року згідно якого за ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_5 було визнано право власності на
3/8 частини житлового будинку з
належними до нього надвірними
будівлями та спорудами, які
розташовані по АДРЕСА_1 в селі Виженка
Вижницького районну Чернівецької
області скасоване.

Позивачі не змогли отримати в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право власності на частину спірного
спадкового майна.

ОСОБА_3 оспорює право власності
позивачів на вищевказані частки в
спірному спадковому майні. Про це,
зокрема, свідчить адміністративний
позов, який ОСОБА_3 подав до
реєстраційної служби Вижницького
районного управління юстиції який в
даний час перебуває на розгляді в
Вінницькому апеляційному
адміністративному суді.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України у
справі слід провести розподіл судових
витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4
Закону України «Про судовий збір» від 8
липня 2011 року, № 3674-VI встановлено
розмір судового збору за подання до
суду позовної заяви майнового
характеру 1 відсоток ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону за подання до суду
апеляційної скарги на рішення суду
встановлено розмір судового збору - 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
і скарги, а у разі подання позовної
заяви майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1
частини 2 статті 4 Закону за подання до
суду касаційної скарги на рішення суду,
заяви про приєднання до касаційної
скарги на рішення суду - 70 відсотків
ставки, що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, іншої заяви і скарги, а
у разі подання позовної заяви
майнового характеру - 70 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Відповідно до статті 8 «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014
року № 719-VII установлено у 2014 році
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI з
01 січня 2013 року мінімальна заробітна
плата установлена у місячному розмірі
1147 гривень.

З витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 16 січня 2010 року
№25051759 вбачається, що загальна вартість
будинковолодіння, що розташоване по
АДРЕСА_1 в селі Виженка, Вижницького
району Чернівецької області складає 26
537 гривень, а вартість 1/8 частини майна
складає 3 317 гривень 13 копійок (а.с.37 т.1).

З мотивувальної частини рішення
вбачається, що колегія суддів прийшла
до висновку про часткове задоволення
апеляційних скарг, відмову у позові
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно відмовити, відмову в позові
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про
витребування майна та залишення без
змін рішення в частині визнання права
власності за позивачами.

З квитанції №к6/Е/151, №к6/Е/152 від 14
березня 2013 року, №к6/ R/38 вбачається, що
за подання до суду позовної заяви
позивачі сплатили судовий збір в сумі
344 гривень 10 копійок. (а.с.1, 2, 41 т.1).

З квитанції №к6/7/32 від 7 травня 2013 року
вбачається, що за подання до суду
апеляційної скарги позивачі сплатили
судовий збір в сумі 114 гривень 70 копійок
(а.с.196 т.1).

З квитанції №к6/ R/118 від 27 червня 2013 року
вбачається, що за подання до суду
касаційної скарги ОСОБА_2 сплатила
судовий збір в сумі 241 гривні, хоча мала
б сплатити відповідно до підпункту 9
пункту 1 частини 2 статті 4 Закону 160
гривень 58 копійок (а.с.1 т.2).

З квитанції №к6 R/120 від 27 червня 2013 року
вбачається, що за подання до суду
касаційної скарги ОСОБА_3 сплатив
судовий збір в сумі 241 гривні, хоча мав
сплатити відповідно до підпункту 9
пункту 1 частини 2 статті 4 Закону 160
гривень 58 копійок (а.с.31 т.2).

З квитанції №к6/L/13 від 21 жовтня 2014 року
вбачається, що за подання до суду
апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила
судовий збір в сумі 121 гривні 80 копійок.

З квитанції №к6/L/12 від 21 жовтня 2014 року
вбачається, що за подання до суду
апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатив
судовий збір в сумі 121 гривні 80 копійок.

ОСОБА_2 підлягають відшкодування 100
відсотків судових витрат понесених на
оплату судового збору за подання до
суду касаційної та апеляційної скарги
в сумі 282 гривні 38 копійок (160,58+121,80=282,38).

ОСОБА_3 підлягають відшкодування 50
відсотків витрат понесених на оплату
судового збору за подання до суду
касаційної та апеляційної скарг в сумі
141 гривні 19 копійок (160,58/2+121,80/2=141,19).

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підлягають
відшкодуванню 50 відсотків витрат
понесених на оплату судового збору за
подання до суду позовної заяви та
апеляційної скарги в сумі по 229 гривень
40 копійок (344,10/2+114,7/2=229,4).

Таким чином, з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_2 слід стягнути по 94
гривні 13 копійок з кожного в рахунок
відшкодування судових витрат
понесених на оплату судового збору
(282,38/3=94,13).

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 слід стягнути по 29 гривень 40
копійок кожному в рахунок
відшкодування судових витрат
понесених на оплату судового збору
(229,4-141,19=88,21/3=29,40).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 15 вересня 2014
року в частині задоволення позову
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно та витребування у ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 1/8
частині житлового будинку з належними
до нього надвірними будівлями
спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1
в селі Виженка Вижницького районну
Чернівецької області скасувати.

В позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
спадкове майно відмовити.

В позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_3 про витребування майна
відмовити.

В решті рішення Вижницького районного
суду Чернівецької області від 15
вересня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_2 по 94 гривні 13 копійок з
кожного в рахунок відшкодування
судових витрат понесених на оплату
судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 29 гривень 40 копійок
кожному в рахунок відшкодування
судових витрат понесених на оплату
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту його вступу в законну
силу.

Головуючий

Судді: