Справа № 182/3100/14-ц
Провадження № 2/0182/2371/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.12.2014 року м.
Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді
Бабаніної В.А.

При секретарі
Нагаєвій Н.О.

З участю позивача ОСОБА_1 його
представника ОСОБА_2 відповідача
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Нікополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
будинком, зустрічну позовну заяву
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору дарування та
визнання права власності на ? частину
будинку і земельної ділянки,

Встановив:

24.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся з вказаним
позовом який уточнив 29.05.2014 року і
просить : усунути перешкоди в
користуванні ним належного на праві
особистої власності житловим будинком
з господарськими спорудами АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_3 без надання
іншого житла;

усунути перешкоди в користуванні ним
належним йому на праві власності
сараєм „Д,д" розташованим за адресою-
АДРЕСА_1, зобов"язавши ОСОБА_3 звільнити
вказане приміщення.

Посилається на те, що йому на праві
особистої приватної власнсті належить
житловий будинок з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1.

Крім нього в будинку зареєстрований
і проживає ОСОБА_3 На даний час
проживання відповідача в його будинку
обмежує його право володіння ,
користування своїм майном та втручання
в його особисте життя. Між ним і
відповідачем склалися неприязні
стосунки, відповідач веде себе
агресивно, провокує скандали, погрожує
знищити його майно.

19.102013 року відповідач вчинив скандал
під час якого побив його, спричинивши
легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров"я.

Крім того, він хоче продати
вказаний житловий будинок і земельну
ділянку,і ним укладений попередній
договір про укладення договору
купівлі-продажу будинку і земельної
ділянки.

Раніше ОСОБА_3 був згоден купитиу нього
цей будинок і попросив надати строк до
01.03.2014 року , але потім відмовився
купувати будинок і придбав собі
будинок АДРЕСА_2.

ОСОБА_3позов не визнав і звернувся
з зустрічним позовом 26.06.2014 року який
уточнив 08.10.2014 року. В позові вказує, що
згідно договору дарування від 07.07.2001
року ОСОБА_1 і він-ОСОБА_3. прийняли в дар
житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними
будівлями на земельній ділянці площею
875 кв.м . на якій розташовані: А-житловий
будинок жилою площею 26.18 кв.м, Б-
сарай,Б-1- сарай, б- сарай, споруди.

17.06.2004 року згідно договору дарування ,
він подарував ОСОБА_1, належну йому 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1 з
метою спрощення приватизації землі та
узаконення господарських споруд.

Аби убезпечити себе від можливої
втрати майна та місця проживання в
майбутньому , він запропонував ОСОБА_1
укласти угоду про передачу подарованої
частини майна.

ОСОБА_1 погодився та надав розписку
22.06.2004 року , відповідно до якої він узяв
на себе зобов"язання передати йому ?
частку будинку та земельної ділянки,
які були йому подаровані 17.06.2004 року.

ОСОБА_3 вважає, що надана розписка
ОСОБА_1 є договір про зобов"язання
передачі майна, укладений у письмовій
формі.

Таким чином, маючи право вимагати від
ОСОБА_1 повернення подарованого майна
він не може бути позбавлений права
проживати у будинку.

Сам факт наявності розписки свідчить
про те, що договір дарування в
порушення вимог ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України суперечить вимогам
цього кодексу, був складений формально,
для досягнення зовсім інших
результатів, ніж обумовлені ним, не був
спрямований на реальне настаня
правових наслідків і є недійсним.

Крім того, за час проживання в будинку
ним за свій рахунок було побудовано:
протягом 2004-2011 років господарський
двір де він здійснює підприємницьку
діяльність по продажу будівельних
матеріалів- сарай „Д-д", гараж „Е",
сарай „ З", сарай „И", паркан зі
шлакоблоку, літня кухня „Ж", підвал
„Жпд" витративши особистих коштів на
суму 276 432 грн.

Новостворені об"єкти були узаконені
рішенням виконавчого комітету
Нікопольської міської ради № 733 від
26.10.2011 року.

ОСОБА_3 просить визнати недійсним
договір дарування ? частини житлового
дудинку АДРЕСА_1, укладений 17.06.2004 року
між ОСОБА_3 і ОСОБА_1.

Визнати з-а ним, ОСОБА_3 право власності
на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1,
на господарські будівлі, розташовані
на території домоволодіння по АДРЕСА_1 -
сарай „Д-д", гараж „Е", сарай „ З", сарай
„И", паркан зі шлакоблоку, літню кухню
„Ж", підвал „Жпд" та на ? частину
земельної ділянки наа якій
розташований житловий будинок.

ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву не
визнав. Посилається на те, що будинок
АДРЕСА_1 був придбаний за його кошти, а
так як ОСОБА_3 не зміг повернути йому
половину сплачених коштів за будинок,
то відмовився від своєї частини
будинку, подарувавши йому ? частину
будинку.

У них були хороші стосунки і він не
вимагав від ОСОБА_3 звільнити будинок.
Зараз обставини змінились, йому
необхідно продати будинок.

Ніякої домовленості про створення
спільної власності при будівництві -
сарай „Д-д", гараж „Е", сарай „ З", сарай
„И", паркану зі шлакоблоку, літню кухню
„Ж", підвал „Жпд" у них не було. В
будівництво він вкладав свої кошти,
допомагали сусіди, знайомі, родичі
своєю працею. Наданий ОСОБА_3 Договір
підряду начебто укладений ним з ТОВ „
Торгівельна компанія" 01.05.2004 року на
суму вартості робіт 276432 грн. та акт
приймання виконаних робітвід 10.05.2005
року є фіктивним. До 2007 року
будівництво не велось. Будівництво
велось з 2008 року. Всю металеву
конструкцію для Сарая „Д-д" також всі
інші металеві конструкції в будівлях
зварював сусід ОСОБА_6, б/у метал
купував він за свої гроші, також він
купував шлакоблок та інші
будматеріали. ОСОБА_3 не надав
документів про оплату коштів ТОВ „
Торгівельна компанія" тому що ніяких
робіт в будівництві вона не виконувала.

Вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено що ОСОБА_1 на
підставі договору дарування від 07
липня 2001 року, посвідченого приватним
нотаріусом Нікопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстраційним № 3-3262 належить ? частина
житлового будинку АДРЕСА_1. Договір
зареєстровано в Нікопольськім МБТІ 13
липня 2001 року. По вказаному договору ?
частина цього будинку належить ОСОБА_3.(
а.с.6,8).

Договором від 17 червня 2004 року ОСОБА_3
подарував належну йому ? частину
житлового будинку з надвірними
будівлями ОСОБА_1 Договір посвідчено
приватним нотаріусом Нікопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстраційним №1935 та зареєстровано
в електронному реєстрі прав власності
на нерухоме майно 21.06.2004 року ( а.с.7).

Посилання ОСОБА_3 на те, що договір
дарування від 17 червня 2004 року є
формальним і не спрямований на
настання правових наслідків , а
укладений з метою спрощення процедури
приватизації землі та введення в
експлуатацію господарських споруд суд
не може взяти до уваги, оскільки для
приватизації землі та введення в
експлуатацію господарських споруд не
має значення один чи два власники
будинку.

Посилання ОСОБА_3 на те, що надана
розписка ОСОБА_1 від 22.06.2004 року ,
відповідно до якої він узяв на себе
зобов"язання передати йому ? частку
будинку та земельної ділянки, є договір
про зобов"язання передачі майна,
укладений у письмовій формі не
грунтується на законі і не створює для
ОСОБА_1 ніяких наслідків.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Крім того, ОСОБА_3 пропустив строк для
оспорювання договору дарування,
укладеного між ним і ОСОБА_1 17 червня 2004
року про що заявлено ОСОБА_1 у судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не надав
доказів, що між ним і ОСОБА_1 був договір
на створення спільної власності на
території домоволодіння АДРЕСА_1 на -
сарай „Д-д", гараж „Е", сарай „ З", сарай
„И", паркану, літньої кухні „Ж", підвалу
„Жпд".

Самі по собі господарські будівлі не
створюють права власності окремо від
житлового будинку. ОСОБА_3 добровільно
подарував свою частку будинку ОСОБА_1
тим самим позбавивши себе і права
створення для себе господарських
будівель на земельній ділянці
приватизованій ОСОБА_1 для будівництва
та обслуговування житлового будинку (
.с.23).

Рішенням виконавчого комітету
Нікопольської міської ради від 26.10.2011
року №733 узаконено ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 -
сарай „Д-д", гараж „Е", сарай „ З", сарай
„И", літню кухню „Ж", підвал „Жпд" (
а.с.71).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Частина 1 ст.321 ЦК України передбачає, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

ОСОБА_1, будучи власником житлового
будинку з господарськими спорудами має
право відповідно до ст. 391 ЦПК України
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Подарувавши свою частку в житловому
будинку ОСОБА_3 позбавив себе права
користування житловиим приміщенням та
господарськими будівлями тому
позовіні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

Зважаючи на наведене, керуючись ст. 10,11,
60, 88, 212, 214, 218 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 належним йому на праві
особистої власності житловим будинком
з господарськими спорудами АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового
будинку АДРЕСА_1 Дніпропетровської
області без надання іншого житла.

Зобов"язати ОСОБА_3 звільнити
приміщення сараю „Д, д" розташованим за
адресою- АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 243 грн.60 коп.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору дарування та
визнання права власності на ? частину
будинку і земельної ділянки, відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня
проголошення через Нікопольський
міськрайонний суд.

Суддя: В. А. Бабаніна