Справа № 363/3722/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді
Підкурганного В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вишгороді
Київської області скаргу ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії та відшкодування матеріальної і
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із названою
скаргою у якій просив визнати дії
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області (далі - Відділ ДВС)
щодо ненадання відповідей на звернення
неправомірними; зобов'язати Відділ ДВС
усунути порушення; стягнути з
держбюджету через Головне управління
Державної казначейської служби в
Київській області на його користь 1000
грн. моральної та матеріальної шкоди та
зобов'язати відділ в місячний термін
надати звіт про виконання судового
рішення.

Скарга обґрунтована тим, що у квітні 2013
року скаржник звернувся до Відділу ДВС
щодо відновлення виконавчого
провадження та прийняття до виконання
виконавчого листа від 9 листопада 2011
року № 2-2725/2010, виданого Вишгородським
районним судом.

Однак, відповіді не отримав, як і на
повторні звернення від 28 жовтня 2013
року, 22 квітня 2014 року.

У судовому засіданні скаржник
обмежився тим, що підтримав скаргу та
просив про її задоволення.

Представник Відділу ДВС до суду не
з'явився, про день час та місце розгляду
скарги повідомлявся у встановленому
законом порядку, причини неявки суду не
відомі.

Дослідивши письмові матеріали скарги,
суд дійшов висновку про те, що заявлені
вимоги підлягають задоволенню
виходячи із наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 9
листопада 2011 року Вишгородським
районним судом Київської області
ОСОБА_1 видано виконавчий лист № 2-2725/2010
(а.с. 16).

27 квітня 2013 року, 28 жовтня 2013 року, 22
квітня 2014 року скаржник звертався до
Відділу ДВС листами щодо надання йому
відомостей про стан проведення
виконавчих дій щодо виконання того ж
виконавчого листа (а.с. 9-10, 20, 25).

З огляду на встановлені обставини
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 383 ЦПК України,
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду зі скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до ЦПК
України, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, при
розгляді скарги, суд сприяв всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснив права та обов'язки, попередив
про наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій.

Однак, в супереч вимогам статті 60 ЦПК
України скаржником суду не надано
належних доказів того, що він є
учасником виконавчого провадження,
хоча скаржник і зазначав у листах до
Відділу ДВС про його відновлення.

Крім того, у суді скаржник не навів
жодних доводів про бездіяльність
державного виконавця в рамках
виконання ним обов'язків, покладених на
нього Законом України «Про виконавче
провадження», які б давали підстави
суду прийти до висновку про
неправомірність бездіяльності
посадових осіб Відділу ДВС.

За таких обставин судом зазначається,
що в частині визнання протиправною
бездіяльності Відділу ДВС скарга є
необґрунтованою.

Так само є такими що не підлягають
задоволенню вимоги скаржника щодо
зобов'язання Відділу ДВС усунути
порушення, так як така вимога є взагалі
неконкретизованою і такою що не
ґрунтується на будь-яких доказах, що
містяться у матеріалах справи.

З урахуванням особливостей розгляду
скарг подібного типу, визначених
статтями 383-387 ЦПК України, не
підлягають задоволенню вимоги
скаржника про стягнення на його
користь матеріальної та моральної
шкоди із Держбюджету України.

Судом зазначається, що за наявності для
того визначених законом підстав та у
встановленому законом порядку, ОСОБА_1
має право на звернення до суду за
захистом його ж прав в порядку
позовного провадження.

Крім того, вимога скаржника про
зобов'язання Відділу ДВС надати звіт
про виконання судового рішення у
справі, взагалі виходить за межі
правового регулювання Цивільного
процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 387 ЦПК України, за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 383-387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії та відшкодування матеріальної і
моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана протягом п'яти днів з дня
її проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Вишгородський
районний суд Київської області.

Суддя