Справа № 460/3899/13
Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/6199/14
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Крайник Н.П.

суддів - Курій Н.М., Мельничук О.Я.

секретаря - Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 8 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Івано-Франківської селищної ради,
третя особа Відділ містобудування та
архітектури Яворівської
райдержадміністрації про поновлення
права землекористування, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та визнання недійсними
рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з указаним позовом, заявою від 16.01.2014
року уточнив позовні вимоги в
кінцевому просив зобов'язати
відповідача усунути перешкоди в
користуванні належною йому земельною
ділянкою, площею 1569 м.кв. шляхом
повнолення його права на користування
частиною земельної ділянки пл.. 150 м.кв,
яка входить в склад земельної ділянки
пл. 1569 м.кв., і яка закріплена за
житловим будинком, належним йому на
праві власності по АДРЕСА_1 в смт.
Івано-Франкове та на якій розміщена
літні кухня розміром 8,10х3,60 м.,
самочинно побудована відповідачем
ОСОБА_5, зобов'язати відповідача знести
самочинно побудовані ним літню кухню,
розміром 8,10 х 3, 60 м. та гараж розміром 7
м. х4,50 м. на земельній ділянці на
АДРЕСА_1 в смт. Івано-Франкове, визнати
недійсним рішення виконавчого
комітету Івано-Франківської селищної
ради №150 від 21.08.1989 року «Про вилучення
земельної ділянки площею 150 м.кв. у гр..
ОСОБА_6 та долучення даної земельної
ділянки гр. ОСОБА_3 для будівництва
літньої кухні та гаража в смт.
Івано-Франквое по АДРЕСА_2» та рішення
ХХХ сесії УІ скликання
Івано-Франківської селищної ради №540
від 19.09.2013 року «Про розгляд заяви
ОСОБА_2», яким вирішено залишити для
обслуговування житлового будинку
ОСОБА_2 в смт. Івано-Франкове по АДРЕСА_1
один метр, зобов'язано ОСОБА_2 внести
зміни в план території земельної
ділянки та уточнити площу земельної
ділянки для її передачі у власність.

Рішенням Яворівського районного суду
Львівської області від 8 серпня 2014 року
в задоволення позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Вважає
його незаконним, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким його позовні вимоги
задовольнити повністю. В обґрунтування
вимог покликається на те, що на
закріпленій за належним йому на праві
власності житловим будинком по АДРЕСА_1
в смт. Івано-Франкове земельній ділянці
відповідачем самочинно побудовано на
місці сараю позначеного літ «Б» на
план-схемі земельної ділянки від 25.08.1978
р. гараж поряд з належним йому сараєм
літ «В», який входить в склад належного
йому будинковолодіння. Крім того,
відповідач чинити перешкоди у
користуванні належним йому сараєм, а
тому він обмежений в користуванні
земельною ділянкою, яка закріплена за
житловим будинком.

Суд безпідставно відмовив у
задоволенні його письмового
клопотання про витребування у
відповідача Івано-Франківської
селищної ради технічної документації
відносно вилучення 150 м.кв. площі
земельної ділянки та «книги обліку
земель» для з'ясування в судовому
засіданні питання, чи відображено в цій
книзі порядок вилучення з площі
земельної ділянки 0,1569га, яка була
закріплена за житловим будинком по
АДРЕСА_1 площі земельної ділянки 150
м.кв., яка була приєднана до площі
земельної ділянки 0,07 га відповідача
ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 в смт. Івано-Франкове.

Суд не витребував з відділу
містобудування та архітектури
Яворівської райдержадміністрації
технічну документацію відносно
будівництва відповідачем самочинно
збудованої літньої кухні розміром 8,10 х
3,60м, оскільки згідно рішення виконкому
Івано-Франківської селищної ради від
10.02.1989 року йому був наданий дозвіл на
будівництво літньої кухні і сараю
(одне приміщення) розміром 6х4м.

Вказує на те, що суд не викликав в
судове засідання представника
Івано-Франківської селищної ради та не
визнав його явку обов'язковою для
з'ясування змісту рішення від 19.09.2013
року. та не витребував технічної
документації на підставі якої
приймалось дане рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає не повністю.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що
земельна ділянка позивача по АДРЕСА_1 у
смт. Івано-Франкове межує із земельною
відповідача по АДРЕСА_2 смт.
Івано-Франкове.

На земельній ділянці площею 1200 м.кв.,
наданій ОСОБА_7 у безстрокове
користування по АДРЕСА_1 смт.
Івано-Франкове збудований
індивідуальний будинок, який згідно
рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської селищної ради №46
від 27.03.1986 року зданий в експлуатацію.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер і згідно
Свідоцтва про право на спадщину за
законом прийняла спадщину його дружина
ОСОБА_6

Відповідач на підставі відповідних
рішень та дозволів на земельній
ділянці площею 700 м.кв. наданій у
безстрокове користування побудував
житловий будинок АДРЕСА_2 в смт.
Івано-Франкове на який у встановленому
законом порядку набув право власності.

Рішенням виконавчого комітету
Івано-Франківської селищної ради №150
від 21.08.1989 року, на підставі відповідних
заяв відповідача та гр. ОСОБА_6, яка
являлась тещею відповідача, у
останньої вилучено частину земельної
ділянки площею 150 м.кв., та долучено до
земельної ділянки гр. ОСОБА_3 по АДРЕСА_2
в смт. Івано-Франкове. Цим же рішенням
на цій земельній ділянці - 150 м.кв.,
ОСОБА_3 дозволено будівництво літньої
кухні та гаражу, із зобов'язанням
останнього виготовити технічну
документацію.

Відмовляючи у задоволенні позову про
поновлення права позивача на
користування частиною земельної
ділянки пл. 150 м.кв, яка входить в склад
земельної ділянки пл. 1569 м.кв., яка
закріплена за житловим будинком,
належним на праві власності позивачу
по АДРЕСА_1 в смт. Івано-Франкове та на
якій розміщена літні кухня розміром
8,10х3,60 м., самочинно побудована
відповідачем ОСОБА_5, і зобов'язання
відповідача знести самочинно
побудовані ним літню кухню, розміром 8,10
х 3, 60 м., суд першої інстанції вірно
виходив з того, що ОСОБА_6 з моменту
винесення даного рішення не зверталась
у передбаченому законом порядку за
захистом свої порушених чи невизнаних
прав на земельну ділянку. І оскільки
дане рішення були винесено відносно
земельної ділянки, яка на той час у
користуванні ОСОБА_2 не перебувала,
тому підстав для визнання недійсним
цього рішення з підстав незгоди з таким
позивачем колегія суддів не вбачає.

Мотиви апеляційної скарги про те, що
суд не витребував з відділу
містобудування та архітектури
Яворівської райдержадміністрації
технічну документацію відносно
будівництва відповідачем самочинно
збудованої літньої кухні розміром 8,10 х
3,60м, коли згідно рішення виконкому
Івано-Франківської селищної ради від
10.02.1989 року йому був наданий дозвіл на
будівництво літньої кухні і сараю
одним приміщенням розміром 6х4м,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки такий дозвіл був наданий
позивачу до того, як було вилучено
частину земельної ділянки площею 150
м.кв. та приєднано до іншої. Окрім того,
даним рішенням не було конкретизовано
на якій саме частині земельної ділянки
було дозволено будівництво літньої
кухні та сараю одним приміщенням
розмірами 6х4 м.

На виконання вимог суду Архівний
відділ Яворівської районної державної
адміністрації Львівської області
направив архівні документи про розгляд
заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з приводу
вилучення та приєднання земельної
ділянки площею 150 м.кв. Даним доказам
судом була надана правова оцінка, а
тому мотиви апеляційної скарги про те,
що суд безпідставно відмовив у
задоволенні його письмового
клопотання про витребування у
відповідача Івано-Франківської
селищної ради технічної документації
відносно вилучення 150 м.кв. площі
земельної ділянки та «книги обліку
земель» для з'ясування в судовому
засіданні питання, чи відображено в цій
книзі процес вилучення з площі
земельної ділянки 0,1569га, яка була
закріплена за житловим будинком по
АДРЕСА_1 площі земельної ділянки 150
м.кв., яка була приєднана до площі
земельної ділянки 0,07 га відповідача
ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 в смт. Івано-Франкове,
колегія суддів вважає безпідставними
та такими, що висновків суду не
спростовують, оскільки рішення органу
місцевого самоврядування, прийнятим у
межах свої повноважень є обов'язковим
до його виконання.

Із акту прийняття в експлуатацію
індивідуального будівництва від 21.03.1994
року по АДРЕСА_2 в смт. Івано-Франкове, а
також технічного паспорта на будинок
володіння АДРЕСА_2 с. Івано-Франкове,
серед побудованих господарських
споруд значиться літні кухня під літ
«Б» площею 22,7 м.кв. та сарай під літ. «В»
площею 13,5 м.кв.

Згідно договору дарування житлового
будинку від 14.02.2001 року ОСОБА_6
подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар
житловий будинок з відповідними
господарськими будівлями і спорудами,
що знаходяться в смт. Івано-Франкове на
АДРЕСА_1. До будинку під літ. «А»
відносяться такі господарські будівлі
і споруди: шлакобетонний сарай - «Б»,
шлакобетонний сарай -«В», дерев'яна
вбиральня - «Г», металева сітка огорожа
№1, дерев'яна огорожа №2, дерев'яна
огорожа №3, металева сітка ворота №4,
бетон замощення -«Г», бетонні кільця
колодязь -«К».

Судом також встановлено та не
заперечується сторонами, що спірний
гараж, розмірами 7 х 4,5 м., яким
користується відповідач та який
позивач просить знести за власний
рахунок, знаходиться на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні
позивача, відноситься до
будиноковолодіння по АДРЕСА_1 у смт.
Івано-Франкове та значиться згідно
інвентаризаційної справи та
технічного паспорта як шлакобетонний
сарай, площею 30 м.кв. і позначений під
літ. «Б». При розгляді справи судом
першої та апеляційної інстанції
відповідач ствердив, що саме він
самочинно спорудив на земельній
ділянці, яка на даний час належить
позивачу зазначений гараж.

Тому, відмовляючи в задоволенні позову
в зазначеній частині, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку,
що самочинно споруджений гараж не
порушує прав позивача, зокрема на
користування належним йому сараєм.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині оскарження рішень
Івано-Франківської селищної ради суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення селищної ради, яким визначено
межу сусідньої земельної ділянки від
найбільш виступаючої конструкції
стіни не менше 1 (одного) метра, є
найбільш прийнятною та оптимальною, а
тому граматично невірне викладення
прийнятого рішення не може бути
формальною підставою для скасування по
суті правильного та законного рішення
органу місцевого самоврядування для
вирішення виниклого спору між
суміжними землекористувачами на
основі принципу добросусідства.

З таким висновком погоджується колегія
суддів, оскільки такий відповідає
вимогам закону та матеріалам справи.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
недоведеність позивачем позовних
вимог про порушення його прав при
користуванні земельною ділянкою, що
перебуває у його фактичному
користуванні.

Враховуючи те, що спір між
сторонами виник з приводу
розташування межі земельних ділянок і
порушення прав позивача внаслідок
прийнятого рішення ХХХ сесії УІ
скликання №540 від 19.09.2013 року, яким
залишено для обслуговування його
житлового будинку в смт. Івано-Франкове
по АДРЕСА_1 один метр, то такі обставини
спростовано матеріалами справи.

Суд першої інстанції вірно
виходив з того, що у відповідності до
вимог ст. 158 ЗК України органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержанням правил добросусідства. У
разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органу
місцевого самоврядування спір
вирішується судом.

Згідно договору дарування житлового
будинку від 14.02.2001 року ОСОБА_6
подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар
житловий будинок з відповідними
господарськими будівлями і спорудами,
що знаходяться в смт. Івано-Франкове на
АДРЕСА_1. До будинку під літ. «А»
відносяться такі господарські будівлі
і споруди: шлакобетонний сарай - «Б»,
шлакобетонний сарай -«В», дерев'яна
вбиральня - «Г», металева сітка огорожа
№1, дерев'яна огорожа №2, дерев'яна
огорожа №3, металева сітка ворота №4,
бетон замощення -«Г», бетонні кільця
колодязь -«К».

Судом також встановлено, що не
заперечується сторонами, що спірний
гараж, який самочинно споруджено
відповідачем розмірами 7 х 4,5 м, яким
останній користується та який позивач
просить знести за рахунок відповідача,
знаходиться на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні позивача, а
відтак колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про
зобов'язання відповідача демонтувати
гараж розміром 7м х 4,5 м,що знаходиться
на земельній ділянці в смт.
Івано-Франкове по АДРЕСА_1 слід
задоволити та зобов'язати відповідача
за свій кошт демонтувати гараж,
оскільки наявність такого гаража на
належній ОСОБА_2 земельній ділянці
порушує його право на користування
такою.

З наведених мотивів, рішення суду в
частині відмови у зобов'язанні
відповідача демонтувати гараж
розміром 7м х 4,5 м, що знаходиться на
земельній ділянці в смт. Івано-Франкове
по АДРЕСА_1 слід скасувати та в цій
частині ухвалити нове рішення, яким в
цій частині позов задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_3 за свій рахунок
демонтувати гараж розміром 7 м х 4,5 м, що
знаходиться на земельній ділянці в смт.
Івано-Франкове по АДРЕСА_1, належній
ОСОБА_2.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 309,316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 8 серпня 2014 року
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання
ОСОБА_3 демонтувати гараж розміром 7м х
4,5 м, що знаходиться на земельній
ділянці в смт. Івано-Франкове по
АДРЕСА_1 слід скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення, яким в цій
частині позов задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_3 за свій рахунок
демонтувати гараж розміром 7м х 4,5 м, що
знаходиться на земельній ділянці в
смт. Івано-Франкове по АДРЕСА_1,
належній ОСОБА_2.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий:
Крайник Н.П.

Судді:
Курій Н.М.

Мельничук О.Я.