Справа № 630/678/14-ц
Провадження № 2/630/316/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м Люботин

Люботинський міський суд Харківської
області у складі:

головуючого
судді Малихіна О.О.

за участю секретаря
Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Люботин
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
ПАТ «Енерго-Інвест Груп» про визнання
договору позики недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати недійсним
договір позики грошей від 08 серпня 2013
року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та
покласти на відповідача судові
витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
вказував, що він 08 серпня 2013 року уклав
з ОСОБА_2 договір позики на суму 324000,00
грн. На виконання укладеного договору
він частково сплатив на користь ОСОБА_2
суму позики у розмірі 64800,00 грн. та
проценти на користування позикою в
сумі 9720,00 грн. та 16783,00 грн. Але договір
позики позивач вважає недійсним з тих
причин, що він був укладений ним під
впливом тяжких для нього обставин, під
дією обману з боку ОСОБА_2, а також у
ньому не визначений строк дії. Так,
позивач вказує, що вимушений був взяти
у ОСОБА_2 грошові у борг для проведення
розрахунку з ПАТ «ОТП Банк» та
запобігання стягнення з нього значного
заборгованості як з поручителя за
кредитним договором. Більш того, під
час оформлення договору сторони не
обговорювали застосування штрафних
санкцій у випадку не виконання
договору. Між ним та ОСОБА_2 на той час
існували довірливі стосунки, а тому
через відсутність власних окулярів та
втомленість він скористався окулярами
дружини ОСОБА_2. Відповідач напевне цим
скористався та доповнив текст договору
п. 7 про штрафні санкції. Лише
наступного дня він, ОСОБА_1, дізнався
про наявність у договорі пункту про
штрафні санкції у розмірі 1% за кожен
день невиконання договору. Крім того,
на думку позивача, у договорі сторони
не визначити строк його дії, що не
відповідає вимогам ст. 638 ЦК України, та
є підставою його недійсності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити.
В доповнення до обставин, викладених у
позові, ОСОБА_1 пояснив, що грошові
кошти були потрібні йому для погашення
боргу перед Банком, тому він погодився
на отримання у ОСОБА_2 грошей у борг. У
день укладання договору ОСОБА_2
власноручно друкував його текст на
комп'ютері в офісі приватного
нотаріуса. Так як він, ОСОБА_1, був в цей
день без власних окулярів, тому
скористався окулярами дружини ОСОБА_2 в
момент ознайомлення з первісним
варіантом договору. Після цього ОСОБА_2
роздрукував інший примірник договору,
який доповнив пунктом про штрафні
санкції та надав йому для підписання.
Довіряючи ОСОБА_2, він підписав договір
позики, не перевіряючи вдруге його
текст. У такий спосіб ОСОБА_2 розрахував
збагатитися за рахунок стягнення
штрафних санкцій.

Представник позивача ОСОБА_5 в
доповнення до пояснень ОСОБА_1 пояснив,
що укладанню договору передував
судовий процес за позовом ПАТ «ОТП
Банк» до боржників, одним з яких є
позивач у даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, але подав суду заяву про
розгляд справи за його відсутності.
Одночасно з цим, ОСОБА_2 подав суду
письмові заперечення проти позову, в
яких вказував, що договір позики грошей
був оформлений у відповідності до
чинного законодавства, а його зміст
неодноразово обговорювався з
позивачем та коригувався в присутності
дружини ОСОБА_6 та цивільної дружини
позивача ОСОБА_7 Після передачі ним
грошей позичальнику нотаріус вголос
прочитала договір та його зміст
сторони дослідили особисто перед
підписанням. Будь-яких доказів на
підтвердження своїх доводів ОСОБА_1, на
думку відповідача, суду не надав.

Представник відповідача ОСОБА_8 в
судовому засіданні проти позову
заперечувала, подавши відповідні
письмові заперечення, в яких вказувала,
що під час укладання договору сторони
підтвердили свою дієздатність та не
перебування під впливом помилки,
насильства, тяжких обставин або на
невигідних для себе умовах. В
подальшому волевиявлення сторін щодо
такого правочину було виражено у
додаткових угодах про внесення змін до
договору позики грошей, за наслідками
підписання якої позивач погодився
залишити без змін умови про штрафні
санкції. Інші доводи позивача, на думку
представника ОСОБА_8, щодо перебування
під впливом обману або тяжких обставин,
є безпідставними, оскільки не
підтверджуються відповідними
доказами. Тому представник відповідача
просила в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Третя особа, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_3, в
судове засідання не з'явилася, але
подала письмові пояснення, в який
просила розглянути справу за її
відсутності та вказувала на те, що
договір позики був посвідчений нею 08
серпня 2014 року у відповідності до вимог
Закону України «Про нотаріат» та
Наказу Міністерства юстиції України №
296/5 від 22 лютого 2012 року про
затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України.
При укладанні договору були присутні
ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_6, яка
надала письмову згоду на укладання
вказаного договору позики грошей, а
також ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - представник
ПАТ «Енерго-Інвест Груп». До підписання
договору сторони досліджували його
зміст та неодноразово коригували його,
а після визначення остаточного
варіанту та проведення розрахунків між
ними, нотаріусом було роздруковані три
примірники договору, який було
зачитано сторонам вголос та прочитаний
ними особисто. За відсутності будь-яких
заперечень чи зауважень до договору,
його текст було підписано сторонами та
посвідчено нотаріально.

Третя особа, ПАТ «Енерго-Інвест Груп», в
судове засідання не з'явилась, хоча
належним чином повідомлялась про час
та місце судового розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, дослідивши
подані ним у справі докази, встановив
наступне.

08 серпня 2013 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_3 за
реєстровим № 3020 був посвідчений
Договір позики грошей від 08 серпня 2013
року, за яким ОСОБА_2, як позикодавець,
передав у власність ОСОБА_1, як
позичальнику грошову суму у розмірі
324000,00 грн., що за домовленістю сторін
становить еквівалент 40000,00 доларів США,
а ОСОБА_1 зобов'язався повернути ОСОБА_2
таку ж грошову суму у строк до 08
листопада 2013 року з оплатою за
користування позикою процентів у
розмірі 36% річних. Одночасно з цим
сторони передбачили, що у разі
прострочення повернення позики
позичальник сплачує штрафні санкції, у
розмірі 1% від несплаченої суми за кожен
день прострочення (п. 7 Договору).

В п. 10 Договору позики грошей сторони
засвідчили одне одному, що на час
укладання цього правочину не визнані
судом недієздатними або обмеженими у
цивільній дієздатності, правочин не
вчинено під впливом помилки, насильств,
тяжких обставин і на невигідних для них
умовах.

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Відповідно до ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як вказує Пленум Верховного Суду
України у постанові № 9 від 06 листопада
2009 року (п. 23), правочин може бути
визнаний судом недійсним на підставі
статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася.
Тяжкими обставинами можуть бути тяжка
хвороба особи, членів її сім'ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза банкрутства
та інші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти такий
правочин. Особа (фізична чи юридична)
має вчиняти такий правочин
добровільно, без наявності насильства,
обману чи помилки. Особа, яка оскаржує
правочин, має довести, що за
відсутності тяжкої обставини правочин
не було б вчинено взагалі або вчинено
не на таких умовах.

Позивач ОСОБА_1 стверджував, що він
перебував під впливом тяжкої обставини
- звернення стягнення на належне йому
офісне приміщення за рішенням суду про
стягнення з нього, як з поручителя,
солідарно на користь ПАТ «ОТП БАНК»
заборгованості в сумі 293276,67 грн. за
кредитним договором № СМ-SМЕ 701/96/2008 від
25 березня 2008 року. Цим скористався
ОСОБА_2 та запропонував гроші в борг на
вкрай невигідних для нього, ОСОБА_1,
умовах - 36% проценти за користування
позикою та штрафні санкції 1% за кожен
день прострочки.

Але належних та допустимих доказів на
підтвердження вчинення правочину під
впливом тяжкої обставини і на вкрай
невигідних умовах позивач суду не
надав.

Твердження позивача про можливість
примусового відчуження належної йому
нерухомості у виді офісного приміщення
є лише припущенням, адже рішенням
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 08 квітня 2013 року, яке не набрало
чинності на час укладання оспорюваного
договору, були задоволені вимоги ПАТ
«ОПТ Банк» про стягнення солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ТОВ «Корпорації Світ»
та ЗАТ по виготовленню, монтажу,
ремонту і налагодженню енергетичного
обладнання «Енергоагрегат»
заборгованості у розмірі 293276,67 доларів
США та пені у розмірі 104333,87 грн.
Укладаючи у 2011 році з ПАТ «ОТП Банк»
договір поруки, ОСОБА_1 діяв на власний
розсуд та мав розуміти про можливість
настання для нього негативних
наслідків у виді необхідності
погашення боргу за кредитом. Більш
того, позивачем не надані докази того,
що на час укладання договору позики
грошей існувала загроза втрати ним
саме житлового приміщення, відчуження
якого позбавило б місця проживання
його разом з сім'єю.

Твердження позивача про вчинення
правочину на вкрай невигідних умовах
спростовуються дослідженими доказами.
Так, 28 вересня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1
уклали між собою Договір № 1 Про
внесення змін до Договору позики
грошей від 08 серпня 2013 року,
посвідчений 28 вересня 2013 року
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_3 за
реєстровим № 5138. Сторонами була
змінена редакція п. 1 Договору позики
грошей від 08 серпня 2013 року щодо
передачі у власність ОСОБА_1 грошової
суми у розмірі 259200,00 грн. Інші умови
Договору позики грошей від 08 серпня 2013
року сторонами залишені без змін.

Того ж дня, 28 вересня 2013 року, у
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_3 була
оформлена заява ОСОБА_2 про прийняття
розрахунку від ОСОБА_1 у сумі 9720,00 грн. в
якості сплати процентів за
користування позикою за перший місяць
згідно з договором позики.

Вчинення позивачем ОСОБА_1 дій,
спрямованих на виконання оспорюваного
договору позики грошей, свідчить про
прийняття ним зобов'язань по виконанню
такого договору за усіма істотними
умовами як в момент підписання, так і в
процесі його виконання. Дії позивача,
спрямовані на укладання оспорюваного
договору, суд вважає добровільними та
вчиненими на підставі вільного
волевиявлення та розуміння обсягу
відповідальності у разі його
невиконання.

Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин
визнається судом недійсним, якщо одна
із сторін правочину ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України в своїх
роз'ясненнях, викладених у п 20
постанови № 9 від 06 листопада 2009 року,
вказує на те, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Однак позивач не надав суду належних
доказів вчинення правочину під впливом
обману внаслідок умислу з боку
відповідача.

За ініціативою представника
відповідача ОСОБА_8 під час розгляду
справи по суті було допитано свідка
ОСОБА_6, яка пояснила суду, що перебуває
й зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2,
відповідачем у справі. Як дружина, вона
мала обов'язок бути присутньою у
нотаріуса під час укладання договору
позики, тому разом з чоловіком
з'явилася до нотаріуса 08 серпня 2013 року.
Свідок ОСОБА_6 підтвердила суду, що
гроші були надані ОСОБА_1 в борг на його
прохання на підставі довірливих
стосунків з ним. У нотаріуса в кабінеті
були присутні вона, її чоловік ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та його цивільна дружина ОСОБА_7.
Всі разом обговорювали умови, на яких
буде укладено договір, при цьому ОСОБА_1
корегував його зміст та запропонував
визначити тримісячний строк
користування позикою, на що ОСОБА_9
погодився. Під час обговорення умов
договору ОСОБА_1 не висловлював
претензій щодо процентів за
користування. Після досягнення згоди
щодо тексту договору нотаріус надала
всім присутнім для ознайомлення
остаточний його варіант, з яким
ознайомились ОСОБА_1 та ОСОБА_7 Перед
підписанням договору нотаріус вголос
прочитала його зміст.

За ініціативою представника позивача
ОСОБА_5 під час розгляду справи по суті
були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що перебуває у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1,
який мав намір погасити перед ПАТ «ОПТ
Банк» виниклу заборгованість. За для
цього ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з
проханням позичити гроші, на що
останній погодився лише за умови
нотаріального оформлення такої позики.
Їй відомо, що сторони до укладання
договору погодили розмір ставки за
користування позикою - 3% річних. Також
свідок ОСОБА_7 в своїх поясненнях
вказувала, що коли вона з ОСОБА_1
прийшли до нотаріуса, там вже
знаходився ОСОБА_2, який з власної папки
дістав вже готовий текст договору
позики. Вона, ОСОБА_7, текст договору не
читала, під час його оформлення на
деякий час від'їжджала у справах, а коли
повернулася, в її присутності ОСОБА_1
підписав договір. Коли саме та у який
спосіб ОСОБА_2 доповнив договір пунктом
про штрафні санкції, їй не відомо, та чи
мав при собі ОСОБА_1 окуляри, вона
згадати не може.

Інший свідок ОСОБА_4, допитаний за
ініціативою представника позивача,
пояснив суду, що він є рідним сином
позивача ОСОБА_1 та 08 серпня 2013 року
виконував роль водія. В цей день він
привіз батька та його цивільну дружину
ОСОБА_7 до офісу нотаріуса, де у входу
зустрілись з ОСОБА_2 Він, ОСОБА_4, не був
присутній постійно в приміщенні у
нотаріуса, лише бачив як ОСОБА_2
приносив якісь папери. На прохання
батька він їздив до офісу за
установчими документами, а також ходив
до банку оплачувати послуги, пов'язані
з оформленням договору. Свідок ОСОБА_4
також пояснив, що не знає у який спосіб
ОСОБА_2 вніс зміни до договору, та не
пам'ятає чи мав при собі ОСОБА_1 окуляри,
але бачив як текст договору читала
ОСОБА_7

Оцінюючи показання свідків,
співставляючи їх з іншими доказами, суд
відмічає, що показання свідка ОСОБА_6 є
чіткими, послідовними та змістовними
щодо обставин укладення оспорюваного
договору, а тому бере їх до уваги як
доказ на підтвердження позиції
відповідача та його представника про
вільне волевиявлення сторін під час
вчинення правочину.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_7,
суд приходить до висновку про те, що
ставка за користування позикою, як
істотна умова договору, визначена з
урахуванням пропозицій ОСОБА_1 про
бажані її розміри, виходячи зі строку
користування (36% річних : 12 місяців = 3% на
місяць). В іншому, показання свідків
ОСОБА_7 і ОСОБА_4 суперечать як одне
одному, так і іншим доказам в
поясненнях про обстановку укладення
договору та не містять в собі
повідомлення про обставини, які б
підтвердили наявність умислу в діях
відповідача на введення позивача в
оману щодо істотних умов договору.

Наведені вище докази також
спростовують твердження позивача про
невизначеність у договорі строку його
дії, адже у його тексті чітко
визначений строк користування ОСОБА_1
позикою, по завершенню якого він має
виконати свій обов'язок повернути
позику в повному обсязі.

На підставі викладеного, суд відмовляє
в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 230, 233, 1046, 1049 ЦК України,
ст. 10, 11, 60, 61, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Люботинського міського
суду Харківської області протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. О. Малихін