У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д., суддів:
Лесько А.О., Ситнік О.М., Маляренка А.В.,
Черненко В.А.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до Акціонерної страхової
компанії «Скарбниця», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перше
травня», ОСОБА_8 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
злочином; за зустрічним позовом ОСОБА_8
до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Акціонерної
страхової компанії «Скарбниця», третя
особа −? Товариство з обмеженою
відповідальністю «Перше травня», про
встановлення факту та стягнення шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 28 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом, у якому
зазначали, що 25 жовтня 2010 року о 09 год. 30
хв. на 530 км автодороги Київ &#8722;
Чоп поблизу с. Гамаліївка
Пустомитівського району Львівської
області ОСОБА_8, керуючи автомобілем
марки ГАЗ-3309, державний номерний знак
НОМЕР_2, що належить Товариству з
обмеженою відповідальністю «Перше
травня» (далі - ТОВ «Перше травня»),
порушив Правила дорожнього руху
України, а саме виконав маневр повороту
ліворуч з виїздом на другорядну дорогу
та скоїв зіткнення з автомобілем марки
ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_3,
на смузі руху останнього.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди водій автомобіля марки ВАЗ-2106,
державний номерний знак НОМЕР_3, ОСОБА_10
отримав тяжкі тілесні ушкодження, що
призвели до смерті останнього -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ОСОБА_6 отримала
тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою
небезпеки для життя у момент
спричинення, а ОСОБА_7 отримав
середнього ступеня тяжкості тілесні
ушкодження за ознакою тривалого
розладу здоров'я. Окрім цього, було
знищено автомобіль марки ВАЗ-2106,
державний номерний знак НОМЕР_3, який
належав ОСОБА_10

Просили солідарно стягнути з
Акціонерної страхової компанії
«Скарбниця» (далі - АСК «Скарбниця»),
ТОВ «Перше травня», ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_6 16 800 грн вартості знищеного
автомобіля марки ВАЗ-2106; 20 275 грн витрат
на спорудження надгробного пам'ятника
та 70 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди. На користь ОСОБА_7
просили солідарно стягнути з АСК
«Скарбниця», ТОВ «Перше травня» шкоду,
пов'язану із смертю ОСОБА_10, за період з
ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 31 грудня 2012 року у
розмірі 15 438 грн, шкоду з 01 січня
2013 року по 31 червня 2015 року у розмірі Ѕ
мінімальної заробітної плати
щомісячно та 70 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

У серпні 2013 року ОСОБА_8 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
зазначав, що дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок дій як його,
так і ОСОБА_10, що підтверджується
рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 18 березня
2011 року та висновком технічної
експертизи від 21 січня 2011 року № 183. Він
домовився з ОСОБА_6 з приводу суми
відшкодування майнової та моральної
шкоди та передав їй кошти у розмірі 80
тис. грн. Враховуючи, що його
цивільно-правова відповідальність
була застрахована, а він відшкодування
провів особисто, вважав, що має право на
повернення йому грошових коштів
страховою компанією.

ОСОБА_8 просив встановити факт
відшкодування ним ОСОБА_6
майнової та моральної шкоди у розмірі 80
тис. грн та стягнути з АСК «Скарбниця»
на його користь відшкодування за
договором страхування
цивільно-правової відповідальності №
ВЕ/0431188 у розмірі 16 800 грн знищеного
автомобіля, 20 275 грн витрат на
спорудження надгробного пам'ятника, 10
тис. грн витрат на медикаменти.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 19 грудня 2013 року
позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено
частково. Стягнуто солідарно з АСК
«Скарбниця», ТОВ «Перше травня», ОСОБА_8
на користь ОСОБА_6 16 800 грн майнової
шкоди, завданої знищенням в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіля марки ВАЗ-2106, державний
номерний знак НОМЕР_3, 20 275 грн витрат на
спорудження надгробного пам'ятника
ОСОБА_10 та 30 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди. Стягнуто солідарно з
АСК «Скарбниця», ТОВ «Перше травня»,
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 30 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди. У іншій
частині позову відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 28 квітня 2014 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 19 грудня 2013 року у частині
стягнення солідарно з АСК «Скарбниця»,
ТОВ «Перше травня», ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_6 16 800 грн майнової шкоди, 20
275 грн витрат на спорудження
надгробного пам'ятника ОСОБА_10, 30
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди та стягнення солідарно з
АСК «Скарбниця», ТОВ «Перше травня»,
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 30 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди
скасовано та ухвалено нове, яким позов
ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з АСК «Скарбниця» на користь
ОСОБА_6 20 тис. грн на відшкодування
майнової шкоди на спорудження
пам'ятника ОСОБА_10 та 2550 грн на
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_6 27 450 грн на відшкодування
моральної шкоди. Стягнуто з АСК
«Скарбниця» на користь ОСОБА_7 2550 грн
на відшкодування моральної шкоди та зі
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 27 450 грн на
відшкодування моральної шкоди. У іншій
частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять змінити рішення суду
апеляційної інстанції у частині особи
відповідача, а саме стягнути моральну
шкоду з ТОВ «Перше травня».

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що 25 жовтня 2010 року
о 09 год. 30 хв. на 530 км автодороги
Київ &#8722; Чоп поблизу с. Гамаліївка
Пустомитівського району Львівської
області ОСОБА_8, керуючи автомобілем,
що належить ТОВ «Перше травня», марки
ГАЗ-3309, державний номерний знак НОМЕР_2,
порушив Правила дорожнього руху
України та скоїв зіткнення з
автомобілем марки ВАЗ-2106, державний
номерний знак НОМЕР_3, на смузі руху
останнього.

У результаті дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_10 помер (а.с. 13), а
пасажири автомобіля марки ВАЗ-2106,
державний номерний знак НОМЕР_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження
різного ступеня тяжкості (а.с. 5−?7).

Вироком Пустомитівського районного
суду Львівської області від 18
березня 2011 року ОСОБА_8 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України, та зазначено, що ОСОБА_8
порушив п. п. 15.1, 10.1, 12.3, 16.13 Правил
дорожнього руху України та вимоги
горизонтальної лінії дорожньої
розмітки 1.3 розділу 34.1, а саме,
виконуючи маневр повороту ліворуч з
виїздом на другорядну дорогу, виїхав на
смугу руху автомобіля ВАЗ-2106, державний
номерний знак НОМЕР_3, який рухався на
рівнозначній (головній) дорозі у
зустрічному напрямку прямо, чим
створив ОСОБА_10 небезпеку для руху та
скоїв зіткнення передньою правою
частиною керованого ним автомобіля
марки ГАЗ-3309, державний номерний знак
НОМЕР_2, із передньою середньою
частиною автомобіля ВАЗ-2106, державний
номерний знак НОМЕР_3, на смузі руху
останнього, і наведені дії знаходяться
у причинному зв'язку з наслідками
дорожньо-транспортної пригоди (а.с.
8−?9).

Також встановлено, що ОСОБА_10 порушив п.
п. 2.3 (б), 12.6 (г), 12.9 (б), 12.3 Правил
дорожнього руху України, а саме,
рухаючись з перевищенням допустимої
швидкості з моменту виникнення
небезпеки для руху, яку йому створив
водій автомобіля ГАЗ-3309, державний
номерний знак НОМЕР_2, виконуючи маневр
повороту ліворуч з виїздом на
другорядну дорогу, своєчасно не
застосував екстрене гальмування чим
позбавив себе можливості попередження
зіткнення транспортних засобів, і
наведені дії перебувають у причинному
зв'язку з наслідками
дорожньо-транспортної пригоди.
Відносно ОСОБА_10 відмовлено у
порушенні кримінальної справи з
нереабілітуючих підстав, а саме у
зв'язку зі смертю.

У разі завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
їх власникам (володільцям) питання про
відшкодування шкоди вирішується за
принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У п. 8 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
шкода, завдана кількома особами,
відшкодовується кожною з них у частці,
завданій нею (у порядку часткової
відповідальності).

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто
завдали неподільної шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими (ст. ст. 543, 1190 ЦК України). У
такому самому порядку відповідають
особи, які здійснюють діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, за
шкоду, завдану внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки
іншим особам. Спір про відшкодування
шкоди, завданої при цьому самим
джерелам підвищеної небезпеки кожним
із їх володільців перед іншим із них,
вирішується за правилами статті 1188 ЦК
України, а саме: шкода, завдана одному з
володільців із вини іншого,
відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Однак на вказані вимоги суди уваги не
звернули.

На момент дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_8 перебував у трудових
відносинах з ТОВ «Перше травня», якому
належить автомобіль марки ГАЗ-3309,
державний номерний знак НОМЕР_2. За ч. 1
ст. 1172 ЦК України юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України
убачається, що законодавець розрізняє
поняття «особа, яка завдала шкоду» та
«особа, яка відповідає за шкоду». За
наявності вини особи, яка завдала
шкоду, особа, яка є відповідальною за
шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України
набуває права зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової
відповідальності надає потерпілому
можливість більш ефективно та
оперативно захистити свої права та
інтереси.

Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що шкода, (у тому числі моральна),
завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія, який на відповідній правовій
підставі керував автомобілем, що
належить роботодавцю, відшкодовується
власником (володільцем) цього джерела
підвищеної небезпеки, а не
безпосередньо винним водієм.

Положення ст. ст. 1187, 1188, 1172 ЦК України є
спеціальними по відношенню до ст. ст. 1166
1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у
застосуванні має надаватися
спеціальним нормам.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України у постанові від 06 листопада 2013
року у справі № 6-108цс13.

Разом з тим вказані вимоги суди при
вирішенні спору не врахували та
допустили неправильне застосування
норм матеріального права, поклавши
відповідальність відшкодування шкоди
на ОСОБА_8, який перебував на час
дорожньо-транспортної пригоди у
трудових відносинах з ТОВ «Перше
травня».

Відповідно до полісу № ВЕ/0432188
цивільно-правова відповідальність ТОВ
«Перше травня» застрахована у АСК
«Скарбниця»; забезпечений
транспортний засіб - автомобіль марки
ГАЗ-3309, державний номерний знак НОМЕР_2;
ліміт відповідальності страховика
встановлено у 25 500 грн за заподіяну
майнову шкоду, 51 тис. грн - за шкоду,
заподіяну життю і здоров'ю (а.с. 29).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно з висновком спеціаліста
експертного автотоварознавчого
дослідження спеціаліста з оцінки
транспортного засобу від 01 березня
2012 року № 0167 відновлювальний ремонт
автомобіля марки ВАЗ-2106, державний
номерний знак НОМЕР_3, економічно
недоцільний; утилізаційна вартість
автомобіля на день відкриття спадщини -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року - складає 2241 грн (а.с.
50−?53).

Звертаючись до суду, позивачі просили
стягнути з АСК «Скарбниця» 16 800 грн на
відшкодування майнової шкоди, завданої
фізичним знищенням у результаті
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіля ВАЗ-2106, державний номерний
знак НОМЕР_3, керуючись при цьому
середньою ринковою ціною в Україні
транспортних засобів ідентичних
оцінюваному.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) шкода, заподіяна
у результаті дорожньо-транспортної
пригоди майну потерпілого, −? це шкода,
пов'язана, у тому числі, з пошкодженням
чи фізичним знищенням транспортного
засобу.

Згідно зі ст. 30 Закону транспортний
засіб вважається фізично знищеним,
якщо його ремонт є технічно неможливим
чи економічно необґрунтованим. Ремонт
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з аварійним сертифікатом
(рапортом), звітом (актом) чи висновком
про оцінку, виконаним аварійним
комісаром, оцінювачем або експертом
відповідно до законодавства, витрати
на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п.
15 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», якщо
пошкоджений транспортний засіб не може
бути відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження. Однак
доказів на підтвердження вартості
знищеного автомобіля матеріали
цивільної справи не містять.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Вказані вимоги закону ні суд першої
інстанції, ні апеляційний суд не
врахували, при цьому порушили вимоги ч.
4 ст. 10 ЦПК України, згідно з якими суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Окрім того, згідно зі ст. 1201 ЦК України
особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати
особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника.

У матеріалах справи міститься
фотокопія рахунку від 03 травня 2012
року, виданого постачальником фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_11, про оплату
за спорудження пам'ятника намогильного
з граніту у розмірі 20 275 грн (а.с. 41), а
також фотокопія рахунку від 15 травня
2013 року, виданого постачальником
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_11,
про оплату за спорудження пам'ятника
намогильного з граніту у розмірі 19 тис.
грн та портрету з написом у розмірі 1
тис. грн (а.с. 182−?183).

В силу вимог ст. ст. 58, 58 ЦПК України
докази мають бути належними та
допустимими. Жоден доказ, який містить
інформацію про предмет доказування
(обставини спору), не має для суду
наперед встановленої сили.

На порушення вказаних норм
процесуального права, апеляційний суд
не навів мотивів та не обґрунтував,
чому він взяв за основу саме рахунок
від 15 травня 2013 року.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі
смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання.

Шкода відшкодовується дитині −? до
досягнення нею вісімнадцяти років
(учню, студенту −? до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ним двадцяти трьох років) у розмірі
середньомісячного заробітку (доходу)
потерпілого з вирахуванням частки, яка
припадала на нього самого та
працездатних осіб, які перебували на
його утриманні, але не мають права на
відшкодування шкоди. До складу доходів
потерпілого також включаються пенсія,
суми, що належали йому за договором
довічного утримання (догляду), та інші
аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника,
шкода відшкодовується в повному обсязі
без урахування пенсії, призначеної їм
внаслідок втрати годувальника, та
інших доходів.

На порушення ст. 11 ЦПК України вимоги
позивачів про відшкодування шкоди
дитині у зв'язку з втратою годувальна
суд першої інстанції взагалі не
розглянув і апеляційний суд вказані
порушення закону не виправив.

При цьому суди не визначився з
характером спірних правовідносин, не
встановили суб'єктний склад
відповідальних за завдання позивачам
майнової та моральної шкоди осіб.

Судами не досліджено та не надано
правової оцінки доказам, неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, а на стадії
касаційного перегляду справи
виправити вказані недоліки неможливо,
тому судові рішення мають бути
скасовані з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 19 грудня 2013 року та
рішення апеляційного суду Львівської
області від 28 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д.
Луспеник Судді: А.О.
Лесько А.В. Маляренко О.М. Ситнік В.А.
Черненко