Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2014 Справа №607/3736/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області у складі:

головуючого - судді - Стельмащука П.Я.

при секретарі - Гапій В.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - служби у
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради - Мелех
О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - служба у справах
неповнолітніх та дітей Тернопільської
міської ради про позбавлення
батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із
позовом до ОСОБА_2, третя особа - служба
у справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради, про
позбавлення батьківських прав
стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування вимог
посилається на те, що після розірвання
шлюбу, з 2002року, відповідач не надає
допомоги на утримання сина ОСОБА_5, не
цікавиться ним, не приймає жодної
участі у його вихованні. Вважає, що така
поведінка відповідача свідчить про
ухилення його від виконання
батьківських обов'язків по вихованню
дитини і є підставою для позбавлення
його батьківських прав.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги з підстав
наведених у позовній заяві та наданих
суду усних поясненнях.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечили щодо
задоволення позовних вимог. Надали
суду письмові заперечення та усні
пояснення, згідно яких відповідач
вважає, що він не виконував належно
своїх батьківських обов'язків, так як
позивач чинила йому перешкоди у
спілкуванні з сином ОСОБА_5 та його
вихованні.

Представник третьої особи - служби у
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги та
висновок служби про доцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав щодо сина ОСОБА_5.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження
НОМЕР_1 виданого 13.02.2001р. відділом РАГС
Тернопільської міської ради, ОСОБА_2
(відповідач) та ОСОБА_1 (позивач) є
батьками неповнолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також у цих же батьків (сторін по даній
справі) є повнолітній син ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження НОМЕР_2
виданим 13.11.1995р. відділом ЗАГСУ
Тернопільського міськвиконкому.

16.10.2002р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
розірвано, про що свідчить свідоцтво
про розірвання шлюбу НОМЕР_3 виданого
16.10.2002р. відділом РАГС Тернопільського
міського управління юстиції.

12.10.2006р. позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з
ОСОБА_9, змінивши прізвище на «ОСОБА_1»,
що підтверджується свідоцтвом про шлюб
НОМЕР_4 виданим 12.10.2006р. відділом РАЦС
Тернопільського міського управління
юстиції.

Із довідки виданої 12.03.2014р. ТзОВ
«Коменерго-Тернопіль 2» вбачається, що
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., проживає разом із
матір'ю (позивачем) ОСОБА_1 та її
чоловіком ОСОБА_10.

Із постанови державного виконавця
першого відділу ДВС Тернопільського
міського управління юстиції від
15.03.2013р. про повернення виконавчого
документа стягувачеві судом
встановлено, що на виконанні в даному
органі ДВС перебував виконавчий лист
№2-7606 виданий 16.10.2002р. Тернопільським
міськрайонним судом про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання сина ОСОБА_11 1995р.н. та сина
ОСОБА_5 2000р.н. в розмірі 1/3 частина всіх
видів заробітку щомісячно починаючи з
07.10.2002р. і до їх повноліття. Виконавчий
лист повернений без виконання
стягувачу згідно заяви стягувача
ОСОБА_1 від 18.01.2013р. Станом на 31.01.2013р.
заборгованості по виплаті аліментів
немає.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_12 (батько позивача), ОСОБА_8
(повнолітній син позивача та
відповідача) повідомили суду, що
відповідач не приділяв уваги вихованню
свого сина ОСОБА_5, не піклувався про
його фізичний та духовний розвиток.

Також, судом заслухано думку
неповнолітнього ОСОБА_5, який
повідомив, що зі сторони відповідача не
було до нього батьківського
піклування, висловив своє бажання
позбавити відповідача батьківських
прав щодо нього, вважає своїм батьком
лише ОСОБА_9, який виховує його та
піклується про нього з того часу
скільки він пам'ятає.

Покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14
(подруги позивача) суд до уваги не бере,
так як дані особи не могли в повній мірі
бути обізнаними щодо обставин
виконання чи не виконання відповідачем
батьківських обов'язків щодо сина
ОСОБА_5.

Згідно висновку органу опіки та
піклування, затвердженого рішенням
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради від 02.07.2014 року за №638,
ОСОБА_2 не виконує батьківські
обов'язки щодо виховання сина ОСОБА_5,
не створює умов для фізичного,
духовного та морального розвитку
ОСОБА_5. А тому, орган опіки та
піклування вважає за доцільне
позбавити батьківських прав ОСОБА_2
стосовно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання про обґрунтованість
позовних вимог, підтвердження їх
матеріалами справи та необхідність
задовольнити позов з наступних
мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно статті 58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. А згідно ч. 4 цієї ж
статті, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Виходячи з положень ст. 164 Сімейного
кодексу України, особа може бути
позбавлена судом батьківських прав
якщо вона, зокрема, ухиляється від
виконання свої обов'язків по вихованню
дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з часу
розлучення, а саме з 2002 року свідомо
нехтує своїми батьківськими
обов'язками щодо виховання сина ОСОБА_5,
не виявляє до дитини батьківського
піклування, не піклується про фізичний
і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, тобто ухиляється від виконання
своїх обов'язків по вихованню сина
ОСОБА_5.

Відсутність заборгованості по сплаті
аліментів не може бути виправданням
байдужості до фізичного та духовного
розвитку, виховання дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»,
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

При цьому, відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
чинення йому перешкод у вихованні та
спілкуванні з дитиною. Із відповідними
заявами до органу опіку та піклування,
правоохоронних органів про чинення
перешкод у вихованні дитини відповідач
не звертався, позовів до суду про
усунення перешкод не подавав.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону
та встановлені обставини справи, суд
прийшов до переконання, що відповідач
ОСОБА_2 свідомо ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню сина ОСОБА_5, у
зв'язку з чим, враховуючи інтереси
дитини, необхідність умов для її
нормального виховання та розвитку,
вважає, що ОСОБА_2 слід позбавити
батьківських прав стосовно сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід
стягнути із відповідача в користь
позивача судові витрати, а саме 243,60 грн.
судового збору.

Керуючись статтями 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215,
223, 294 Цивільно-процесуального кодексу
України, статтями 164-166 Сімейного
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
служба у справах неповнолітніх та
дітей Тернопільської міської ради про
позбавлення батьківських прав -
задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав
стосовно його неповнолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60
грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий

П.Я.Стельмащук