Справа №477/2563/13-ц 23.12.2014 23.12.2014 23.12.2014
Провадження №22-ц/784/3476/14
Справа № 22-ц/784/3476/14
Головуючий першої інстанції: Полішко
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі Кудрі В.М.,

за участю позивачки ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3 представника
відповідача ОСОБА_4, представника
третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 14 листопада
2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, виконавчого комітету
Коларівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області, реєстраційної служби
Жовтневого районного управління
юстиції Миколаївської області (далі -
реєстраційна служба Жовтневого РУЮ),
треті особи: приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, садівниче товариство
«Пруди» (далі СТ «Пруди»), про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, визнання
незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету Коларівської
сільської ради Жовтневого району
Миколаївської області, визнання
незаконним та скасування свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
виконавчого комітету Коларівської
сільської ради Жовтневого району
Миколаївської області, реєстраційної
служби Жовтневого РУЮ, який в якому
просила визнати незаконним та
скасувати рішення виконкому
Коларівської сільської ради від 24.11.2011
року № 157 та видане на його підставі
свідоцтво про право власності на
садовий будинок № НОМЕР_2 в СТ "Пруди" на
території Коларівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області, від 29 листопада 2011 року,
визнати недійсним договір
купівлі-продажу вказаного садового
будинку, укладений 24 липня 2013 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Крім того, скасувати у
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно записи про реєстрацію права
власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_7 зазначений садовий
будинок і визнати за нею право
власності на нього та зобов'язати
реєстраційну службу Жовтневого РУЮ
зареєструвати це майно за нею, а також
стягнути з ОСОБА_6 на її користь
моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Ухвалою суду від 07 листопада 2014 року
була задоволена заява ОСОБА_2 про
залишення без розгляду її позовних
вимог про: визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірного будинку від 24
липня 2013 року; скасування у Реєстрі
прав власності на нерухоме майно
записів про реєстрацію права власності
на спірний садовий будинок за ОСОБА_6 та
ОСОБА_7; визнання за позивачкою права
власності на садовий будинок;
покладення на реєстраційну службу
Жовтневого РУЮ зобов'язання
зареєструвати за нею право власності
на вказаний садовий будинок, стягнення
з ОСОБА_6 на її користь моральної шкоди
в розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги про витребування з
чужого незаконного володіння ОСОБА_7
садового будинку, визнання незаконними
та скасування рішення виконавчого
комітету Коларівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 24 листопада 2011 року № 157 та
виданого на його підставі свідоцтва
про право власності на спірне нерухоме
майно від 29 листопада 2011 року -
підтримала та просила задовольнити.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказувала, що з 28 листопада 2007
року по 12 серпня 2011 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6 У листопаді 2008 року вона стала
членом СТ «Пруди» та отримала у
користування земельну ділянку площею
600 кв.м. за № НОМЕР_2. На вказаній
земельній ділянці вона з чоловіком під
час шлюбу побудували будинок площею 122,3
кв. м. Після розлучення вона
пропонувала ОСОБА_6 провести поділ
вказаного будинку, однак він
відмовився у добровільному порядку це
зробити.

На початку вересня 2013 року їй стало
відомо, що на підставі рішення
виконавчого комітету Коларівської
сільської ради Жовтневого району
Миколаївської області від 24 листопада
2011 року № 157 за ОСОБА_6 зареєстроване
право власності на вищевказаний
будинок та видане відповідне свідоцтво
24 липня 2013 року на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
ОСОБА_6 продав цей будинок ОСОБА_7

На думку позивачки, спірне рішення
виконкому та видане на його підставі
свідоцтво про право власності на ім'я
ОСОБА_6 є неправомірними, оскільки
будинок побудований на її земельній
ділянці за спільні кошти подружжя.

Посилаючись на те, що оформлення право
власності на садовий будинок та його
подальше одноособове відчуження цього
майна, порушують її права власника,
ОСОБА_2 просила задовольнити її позовні
вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 14 листопада
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2.,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила скасувати
рішення та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь в судовому
засіданні, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено і таке
підтверджується матеріалами справи, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 28 листопада 2007 р. (т. 1 а.с. 29).

Відповідно до державного акту серії МК
№ 04505 СТ «Пруди» на підставі рішення
Коларівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 26 серпня 1993 року № 56 була
передана у власність земельна ділянка
площею 21,1 га для садово-городницького
господарства на території
Коларівської сільської ради (т.1 а.с. 87).

Згідно з протоколом засідання
правління СТ «Пруди» від 30 січня 2009
року № 67 ОСОБА_2 була прийнята у члени
цього товариства та у її користування
передано ділянку № НОМЕР_2 (т.1 а.с. 85,
140-143).

Відповідно до протоколу № 70 засідання
правління СТ «Пруди» від 30 квітня 2009
року ОСОБА_6 прийнятий у члени цього
товариства як співволоділець ділянки
№ НОМЕР_2 (т.1 а.с. 86, 145, 149).

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 02 серпня 2011р., що
набрало законної сили 12 серпня 2011року,
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано (т. 1
а.с. 115,116).

15 листопада 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
Жовтневої районної державної
адміністрації із повідомленням про
прийняття в експлуатацію об'єкта -
садового (дачного) будинку № НОМЕР_2,
загальною площею 122,30 кв.м.,
розташованого у СТ «Пруди»
Коларівської сільської ради
Жовтневого району, надавши
зареєстровану в інспекції ДАБК у
Миколаївській області 09.11.2011р.
Декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації (т. 1 а.с. 58-77, 123, 124).

24 листопада 2011 року виконавчим
комітетом Коларівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області було прийняте рішення №157 про
визнання за ОСОБА_6 права власності на
вищевказаний садовий будинок, а 29
листопада 2011 року на його ім'я було
видано свідоцтво про право власності
на цей будинок (т. 1 а.с. 31, 125-126).

24 липня 2013 року на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
ОСОБА_6 продав цей будинок ОСОБА_7 (т. 1
а.с. 94-95).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя суд захищає права свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту витребування
спірного майна з чужого незаконного
володіння (тобто, ст. 387 ЦК України),
позивачка в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України
зобов'язана довести саме ті обставини,
на які він посилається, а саме - своє
право власності на спірний будинок, або
існування у неї речових прав на це
майно та незаконність володіння ОСОБА_7
цим майном.

Між тим, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що спірний будинок був побудований нею
та ОСОБА_6 в період шлюбу, за її заявою
вимоги про визнання права власності на
цей будинок ухвалою суду були залишені
без розгляду. З цих же підстав (п. 5 ч. 1
ст. 207 ЦПК України) були залишені без
розгляду вимоги позивачки про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
24 липня 2013 року, за яким ОСОБА_6 продав
цей будинок ОСОБА_7 (т.2 а.с. 107-110).

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
оскільки право власності позивачки на
спірне майно у передбаченому законом
порядку за нею не встановлено, то
підстави для захисту прав власника
шляхом витребування спірного майна в
останнього набувача - відсутні, а тому
обґрунтовано відмовив у задоволенні
даних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Судом не було встановлено порушення
норм законодавства оскаржуваним
рішенням виконавчого комітету
Коларівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 24 листопада 2011 року №157, яке
було винесено у межах повноважень,
делегованих виконкому згідно
підпункту 1 пункту 1 частини 1 статті 31
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», та
відповідає положенням ст. 39 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Крім того, предметом уточненого позову
ОСОБА_2 не було встановлення право
власності позивачки на спірний
будинок, а тому порушення прав
позивачки оскаржуваним рішенням
виконкому не було доведено належними
доказами.

При цьому судом обґрунтовано не
прийняті до уваги посилання позивачки
на розпорядження Жовтневої районної
державної адміністрації № 686-р від
30.09.2009р. про передачу у власність ОСОБА_2
земельної ділянки № НОМЕР_2 в СТ
«Пруди» (т.1 а.с. 32)., оскільки це не є
документом, що підтверджує право
власності громадян на землю, а є
підставою для виготовлення документів,
які підтверджують це право. Між тим
такі документи позивачкою не були
оформлені, про що свідчать листи
відділу Держземагенства у Жовтневому
районі Миколаївської області від
07.10.2013р. № 918 і від 10.10.2013р. № 928, а також
встановлені рішенням Миколаївського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року обставини (т.1 а.с. 119, 120,
250-251).

За такого, висновок суду про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання незаконними та скасування
вищевказаного рішення виконкому та
виданого на його підставі свідоцтва
про право власності - є правильним.

З огляду на вищевикладене, посилання
апелянта на невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
судом норм матеріального права - є
необґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що підстав для
скасування рішення не вбачається.

Разом з тим, виходячи з встановленого
ст. 11 ЦПК України принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, враховуючи, що ухвалою
суду від 07 листопада 2014 року була
задоволена заява ОСОБА_2 про залишення
без розгляду низки її позовних вимог,
зокрема і про визнання за позивачкою
права власності на садовий будинок,
викладений у мотивувальній частині
рішення суду висновок про
недоведеність позивачем ОСОБА_2 того,
що вона є власником спірного будинку та
висновок про те, що зазначений будинок
є особистою приватною власністю
відповідача ОСОБА_6 - є передчасним.

За такого, зазначивши вищевикладені
обставини у мотивувальній частині
рішення, суд вийшов за межі заявлених
та уточнених ОСОБА_2 позовних вимог, а
тому відповідно до ст. 309 ЦПК України
рішення суду підлягає зміні, з
виключенням з мотивувальної частини
рішення зазначених висновків суду.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 14 листопада
2014 року - змінити, виключивши з
мотивувальної частини цього рішення
висновок суду про недоведеність
позивачем ОСОБА_2 того, що вона є
власником спірного будинку та висновок
про те, що зазначений будинок є
особистою приватною власністю
відповідача ОСОБА_6

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді