СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києва цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 26 квітня 2013р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра»

про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку, індексу
інфляції та трьох процентів річних, у
зв'язку із порушенням грошового
зобов'язання,

встановила:

у березні 2013р. позивач звернулася до
суду з позовом про стягнення з
відповідача 38 193,23грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
інфляційних втрат у сумі 4 129,06грн. та
1070,22грн. та три відсотка річних у сумі 3
901,74грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 23 травня 2012р. на її користь з
відповідача стягнуто 14 081грн. 85коп.
вихідної допомоги, 2 635грн. невиплаченої
компенсації за роботу у вихідні дні та
178 370грн. 01коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку.

Позивач стверджувала, що вказані
грошові кошти їй були виплачені
відповідачем тільки 4 лютого 2013р., тому
просила стягнути середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 24травня 2012р. по 4 лютого 2013р.,
4 129грн. 06коп. індексу інфляції
відповідно до ст. 34 Закону України «Про
оплату праці» за період з березня 2009р.
по січень 2013р. за несвоєчасну виплату
вихідної допомоги та компенсації за
роботу у вихідні дні, та відповідно до
ст. 625 ЦК України 1070грн. інфляційних
втрат та 3 901грн. 74коп. три відсотка
річних.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 26 квітня
2013р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 15 серпня 2013р. рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 26 квітня 2013р. скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ПАТ «Комерційний банк
«Надра» на користь позивача 38 193грн.
23коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 23 травня 2012р. по 4 лютого 2013р., в
решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 вересня 2013р.
відмовлено у відкритті касаційного
провадження.

Постановою Верховного Суду
України від 21 травня 2014р. ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України від 10
вересня 2013р. скасовано, справу
направлено на новий

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/9685/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Гуменюк А.І.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.касаційний розгляд.

- 2 -

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014р.
позовні вимоги про стягнення індексу
інфляції та трьох процентів річних
залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014р.
рішення Апеляційного суду м. Києва від
15 серпня 2013р. в частині вирішення вимог
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку скасовано і
справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 листопада 2014р.
виправлено допущену в мотивувальній та
резолютивній частинах ухвали від 25
червня 2014р. описку і зазначено, що
правильним слід вважати, що рішення
Апеляційного суду м. Києва скасовано в
частині вирішення вимог позову про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків її
виплати.

У поданій апеляційній скарзі
представник позивача просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі.

Апелянт посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Під час апеляційного розгляду
представник апелянта уточнив, що
враховуючи ухвалу ВССУ від 25 червня
2014р. про залишення без розгляду частини
позовних вимог, просить рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 26 квітня 2013р. скасувати та
задовольнити позовні вимоги про
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та індексу інфляції за несвоєчасну
виплату вихідної допомоги та
компенсації за роботу у вихідні дні.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу з відповідними уточненнями,
пояснення представника відповідача,
яка просила залишити рішення суду без
змін, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 23 травня 2012 року стягнуто з
ПАТ «Комерційний банк «Надра» на
користь позивача 2 635грн. невиплаченої
компенсації за роботу у вихідні дні, 14
081грн. 85коп. вихідної допомоги в розмірі
тримісячного середнього заробітку та
178 370грн 01коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку за період з 13
лютого 2009 року до дня постановлення
рішення суду.

Відповідно до розпорядження старшого
державного виконавця ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві визначенні рішенням
суду кошти відповідач виплатив 4 лютого
2013р.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та компенсації за
несвоєчасну виплату вихідної допомоги
та компенсації за роботу у вихідні дні,
суд першої інстанції виходив з того, що
індексація заробітної плати була
виплачена при виконанні рішення суду
від 23 травня 2012р., а вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку у зв'язку із
невиконанням рішення суду є
безпідставними.

Проте, повністю погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 117
КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

- 3 -

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений частиною 1
статті 117 КЗпП України обов'язок
роботодавця щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні настає за умови
невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі юридично
значимі обставини, як невиплата
належних працівникові сум при
звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, тобто за
весь період невиплати власником або
уповноваженим ним органом належних
працівникові при звільненні сум
(правова позиція Верховного Суду
України у справі 6-144цс13).

Встановивши, що відповідач несвоєчасно
виплатив позивачу вихідну допомогу при
звільненні та компенсацію за роботу у
вихідні дні, виплатив зазначені кошти
тільки 4 лютого 2013р., суд першої
інстанції, безпідставно не застосував
положення статті 117 КЗпП України і
неправомірно відмовив у стягненні з
відповідача середнього заробітку за
час затримки розрахунку.

Отже, відповідач зобов'язаний
виплатити позивачу середній заробіток
за період затримки розрахунку з 24
травня 2012р. по 4 лютого 2013р. у сумі 38
193грн. 23коп.

Визначаючи розмір середнього
заробітку, який підлягає сплаті
позивачу, колегія суддів враховує
Порядок обчислення середньої
заробітної плати, який затверджено
постановою № 100 Кабінету Міністрів
України від 8 лютого 1995р., а також ту
обставину, що зазначений позивачем
розрахунок виконаний відповідно до
вказаного Порядку та не був
спростований відповідачем.

Доводи представника відповідача про
те, що зазначена сума 22 жовтня 2013р.
виплачена банком на підставі
скасованого рішення колегії суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва від 15
серпня 2013р., не можуть бути підставою
для відмови у задоволенні даних
позовних вимог.

Проте, у разі звернення позивача із
заявою про видачу виконавчого листа на
підставі даного рішення суду про
стягнення 38 193грн. 23коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку і
його видачі, вказані обставини є
підставою для порушення питання про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню.

Згідно ст. 34 Закону України «Про
оплату праці» передбачено, що
компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Відповідно до Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» компенсація громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами в
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії, соціальні
виплати, стипендії, заробітна плата та
інші.

Пунктом 2 Положення про порядок
компенсації працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати, яке
затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 1997 року
№ 1427 (зі змінами, внесеними згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 квітня 1999 року № 692), визначено, що
компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням термінів її виплати
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
заробітної

- 4 -

плати, нарахованої працівникові за
період роботи, починаючи з 1 січня 1998
року, якщо індекс цін на споживчі
товари і тарифів на послуги за цей
період зріс більш як на один відсоток.

Відповідно до п. 3 Положення сума
компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованої, але не
виплаченої працівникові заробітної
плати за відповідний місяць (після
утримання податків і платежів) на
коефіцієнт приросту споживчих цін.
Коефіцієнт приросту споживчих цін
визначається як різниця між часткою
від ділення індексу споживчих цін в
останній місяць перед виплатою суми
заборгованості на індекс споживчих цін
у тому місяці, за який виплачується
заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату
праці» компенсація за роботу у
неробочі дні є додатковою заробітною
платою як робота понад установлені
норми. Компенсацію за роботу у неробочі
дні віднесено до складу фонду
додаткової оплати праці пунктом 2.2.4.
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2005р. № 5.

Оскільки відповідачем порушені строки
виплати позивачу компенсації за роботу
у вихідні дні, позивач має право на
отримання компенсації відповідно до
ст. 34 Закону України «Про оплату праці»,
а суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,
вирішуючи дані позовні вимоги.

Визначаючи розмір даної компенсації,
колегія суддів враховує розрахунок,
наданий представником позивача, який
розроблений відповідно до
вищезазначених норм матеріального
права, а також колегія суддів враховує
ту обставину, що представником
відповідача зазначений розрахунок не
заперечувався.

Таким чином, з відповідача підлягає
стягненню компенсація втрати частини
заробітної плати - компенсації за
роботу у вихідні дні у сумі 2 635грн. за
період з березня 2009р. по січень 2013р. у
зв'язку із порушенням строків її
виплати у сумі 650грн. 84коп.

Разом з тим, вихідна допомога не
віднесена до основної та додаткової
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат відповідно до
ст. 2 Закону України «Про оплату праці»,
це виплата, яка має разовий характер,
тому підстав для застосування ст. 34
Закону України «Про оплату праці» до
вихідної допомоги не має.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
при вирішенні даного спору неправильно
застосував норми матеріального права і
безпідставно відмовив у задоволенні
позовних вимог про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час затримки розрахунку та компенсації
за несвоєчасну виплату компенсації за
роботу у вихідні дні, тому рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до роз'яснень,
наданих у п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» від 24
грудня 1999р., колегія суддів зазначає, що
суми, які підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача за
даним рішенням, визначенні без
утримання податку та інших
обов'язкових платежів, оскільки
справляння і сплата податку та інших
обов'язкових платежів є обов'язком
роботодавця та працівника.

Оскільки позовні вимоги та
апеляційна скарга підлягають
частковому задоволенню, відповідно до
положень ст. 88 ЦПК України з
відповідача у прибуток держави
підлягає стягненню судовий збір у сумі
388грн. 44коп. та 194грн. 22коп. відповідно.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 квітня 2013р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити частково.

- 5 -

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Надра» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
у сумі 38 193грн. 23коп. за період з 23 травня
2012р. по 4 лютого 2013р. та компенсацію
втрати частини заробітної плати у
зв'язку із порушенням строків її
виплати у сумі 650грн. 84коп. за період з
березня 2009р. по січень 2013р.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Надра»
судовий збір у сумі 388грн. 44коп. та 194грн.
22коп., а всього 582грн. 66коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: