У х в а л а

іменем україни

19 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,Суддів:Коротуна
В.М., Парінової І.К., Попович О.В.,Ступак
О.В., розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
Фамільний» до ОСОБА_6, треті особи:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення боргу
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Банк Фамільний» на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
06 березня 2014 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
23 липня 2014 року та за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Одеської області від 23 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк
Фамільний» (далі - ПАТ «Банк Фамільний»)
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6
про стягнення боргу шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення.

В обґрунтування позовних вимог
посилалось на те, що між ПАТ «Банк
Фамільний» та ОСОБА_9 (позичальник)
укладено кредитний договір № 4/03-3-/49 від
23 серпня 2006 року. З метою забезпечення
виконання зобов'язань позичальника за
вказаним кредитним договором, 23 серпня
2006 року між ПАТ «Банк Фамільний»,
позичальником ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було
укладено іпотечний договір № 4/05/06, за
умовами якого в іпотеку банку було
передано квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_9 помер.

Посилаючись на те, що кредитна
заборгованість за вказаним кредитним
договором не погашена, банк просив суд
стягнути зі ОСОБА_6 суму заборгованості
у розмірі 160102,91 грн шляхом звернення
стягнення на зазначену квартиру, яка є
предметом іпотеки, та виселити з
вказаної квартири осіб, які у ній
проживають.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 06 березня 2014 року у позові
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23 липня 2014 року змінено
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 06 березня 2014 року в частині
викладення мотивувальної частини.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство «Банк
Фамільний» порушує питання про
скасування рішення Київського
районного суду м. Одеси від 06 березня 2014
року та рішення апеляційного суду
Одеської області від 23 липня 2014 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Одеської області від
23 липня 2014 року, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційні скарги публічного
акціонерного товариства «Банк
Фамільний» та ОСОБА_6 підлягають
задоволенню частково на таких
підставах.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині викладення мотивувальної
частини рішення, апеляційний суд
виходив із того, що при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» (набрав чинності 7
червня 2014 року), згідно з яким предмет
іпотеки не може бути примусово
стягнутий (відчужений без згоди
власника), при цьому наявні всі умови
для застосування цього Закону України.

Проте погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що між ПАТ «Банк
Фамільний» та ОСОБА_9 (позичальник)
укладено кредитний договір №
4/03-3-/49 від 23 серпня 2006 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за вказаним
кредитним договором, 23 серпня 2006 року
між ПАТ «Банк Фамільний»,
позичальником ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було
укладено іпотечний договір № 4/05/06, за
умовами якого в іпотеку банку було
передано квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до підпункту 3.3.1. пункту 3.3.
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на майно, надане в іпотеку в
порядку, встановленому чинним
законодавством та цим договором для
погашення зобов'язань іпотекодавців у
разі порушення або невиконання умов
кредитного договору.

7 червня 2014 року, після ухвалення
рішення судом першої інстанції, набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині викладення мотивувальної
частини рішення та застосувавши на
стадії апеляційного провадження
зазначений Закон України, суд
апеляційної інстанції не звернув уваги
на таке.

Відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

У частині 1 статті 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

У частині 1 статті 304 ЦПК України
визначено, що справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими цією
главою.

З вищевикладених вимог закону
вбачається, що апеляційний суд має
право на застосування Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», у випадку скасування рішення
суду першої інстанції з підстав,
передбачених нормами матеріального та
процесуального права, оскільки у
такому разі при ухваленні власного
судового рішення, апеляційний суд
застосовує закон, який є чинним на час
ухвалення такого рішення.

Сам по собі наведений вище Закон
України не може бути підставою для
зміни мотивувальної частини рішення
суду першої інстанції, оскільки на час
його ухвалення місцевий суд не міг
застосувати його положення, так як їх
не існувало, а суд апеляційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

Однак, змінюючи рішення суду першої
інстанції в частині викладення його
мотивувальної частини, апеляційний суд
на вказане уваги не звернув, що
призвело до порушення вимог статей 212 -
214 ЦПК України.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду Одеської області від
23 липня 2014 року підлягає скасуванню з
підстав, передбачених статтею 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного
акціонерного товариства «Банк
Фамільний» та ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Одеської області від 23 липня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. ШтеликСудді:В.М. Коротун
І.К. Парінова О.В. Попович О.В. Ступак