УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О. суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В., Мостової
Г.І.,Наумчука М.І.розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного
підприємства «Транссервіс» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційними скаргами
ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_9, та
ОСОБА_10, яка діє в інтересах ОСОБА_7, на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 24 грудня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 29 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 18 жовтня
2007 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ПП «Транссервіс»
було укладено кредитний договір №
89/КВ-07, за умовами якого банк надав
позичальнику, а останній зобов'язався
повернути кредитні кошти в сумі 352 615,00
грн з датою повернення 17 жовтня 2012 року
та сплатити плату за кредит в порядку і
на умовах, зазначених договором.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та відповідачами ОСОБА_7 і
ОСОБА_6 були укладені договори поруки №
89/Zпор-1-07 та № 89/Zпор-2-07 від 18 жовтня 2007
року, за якими вони поручились
солідарно та в повному обсязі
відповідати перед позивачем за належне
виконання ПП «Транссервіс» своїх
зобов'язань за кредитним договором.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк»,
ТОВ «Український промисловий Банк» та
Національним банком України укладено
договір про передачу активів та
кредитних зобов'язань ТОВ
«Укрпромбанк» на користь «Дельта
Банк».

Відповідно до умов договору ТОВ
«Укрпромбанк» передає ПАТ «Дельта
Банк» права вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами,
внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк»
замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора
у зазначених зобов'язаннях.

У зв'язку з невиконанням позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість,
яка станом на 27 травня 2012 року складала
390 724,78 грн, яку позивач просив суд
стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 24 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 29 квітня 2014 року, позов
задоволено.

Стягнуто з ПП «Транссервіс», ОСОБА_7,
ОСОБА_6 солідарно на користь ПАТ
«Дельта Банк» 390 724,78 грн заборгованості
за кредитним договором № 89/КВ-07 від 18
жовтня 2007 року. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах заявники
порушують питання про скасування
судових рішень судів попередніх
інстанцій із ухваленням нового
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарг та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що ПП «Транссервіс» неналежним
чином виконував свої зобов'язання за
кредитним договором, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яка
підлягає солідарному стягненню з
позичальника та поручителів.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 18 жовтня 2007 року
між ТОВ «Український промисловий банк»
та ПП «Транссервіс» укладено кредитний
договір № 89/КВ-07, відповідно до умов
якого банк надав позичальнику, а
останній зобов'язався повернути
кредитні кошти у сумі 352 615,00 грн із
кінцевим строком повернення до 17
жовтня 2012 року зі сплатою 19,5 % річних за
користування кредитними коштами.

Крім того, 18 жовтня 2007 року, з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
вищезазначеним кредитним договором
між банком та ОСОБА_7 і ОСОБА_6 укладено
договори поруки № 89/Zпор-1-07 та №
89/Zпор-2-07 відповідно, згідно умов яких
відповідачі поручились солідарно та в
повному обсязі відповідати перед ТОВ
«Український промисловий банк» за
належне виконання ПП «Транссервіс»
своїх зобов'язань за кредитним
договором.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк»,
ТОВ «Український промисловий Банк» та
Національним банком України укладено
договір про передачу активів та
кредитних зобов'язань «Укрпромбанку»
на користь ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до умов договору
«Укрпромбанк» передає ПАТ «Дельта
Банк» права вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами,
внаслідок чого останній замінює
«Укрпромбанк» як кредитора у
зазначених зобов'язаннях.

У зв'язку з невиконанням ПП
«Транссервіс» своїх зобов'язань за
вищезазначеним кредитним договором у
нього станом на 27 травня 2012 року
утворилась заборгованість у розмірі 390
724,78 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст.
1050 ЦК України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Частиною четвертою ст. 559 ЦК України
передбачено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Зі змісту п. 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вбачається, що якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому, сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Пунктом 16 договорів поруки, укладених
між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 і
ОСОБА_7, встановлено, що договір поруки
вступає в силу з дати його підписання
сторонами та діє по дату повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Таким чином, у вищезазначених
договорах поруки не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
про його дію до повного виконання
боржником своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК
України, тому у цьому випадку
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ
«Дельта Банк» направило ОСОБА_6
претензію від 04 липня 2011 року вих. №
02.1-873 про погашення заборгованості за
кредитним договором від 18 жовтня 2007
року у розмірі 339 340,13 грн, яка була
одержана поручителем 27 липня 2011 року.

Крім того, ПАТ «Дельта Банк» направило
аналогічну претензію ОСОБА_7, яка була
одержана останнім 08 липня 2011 року.

Разом з тим, позивач звернувся до суду
із даним позовом у червні 2012 року, тобто
вже після спливу встановленого ч. 4 ст.
559 ЦК України шестимісячного строку.

Оскільки обов'язком суду, зокрема, є
перевірка обставин щодо припинення
поруки, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли до передчасного
висновку, що на час звернення банку до
суду з позовом строк пред'явлення
вимоги до поручителів не минув.

Допущені судами неправильне
застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, тому судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_8, яка діє в
інтересах ОСОБА_9, та ОСОБА_10, яка діє в
інтересах ОСОБА_7, задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 24 грудня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 29 квітня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук