Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Зарицької
Г.В., Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання: Добровольській
Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Управління державної міграційної
служби України в Житомирській області
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 02 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивач звернувся до
суду із вищевказаним позовом,
мотивуючи його тим тим, що під час
проходження військової служби в
Збройних Силах України йому на
підставі рішення виконкому районної
Ради № 138 від 18.08.1993р. разом з дружиною
ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 була надана
двохкімнатна квартира АДРЕСА_1, в якій
сторони проживають по теперішній час.

Відповідачка ОСОБА_3, зловживаючи
спиртними напоями систематично вчиняє
конфлікти та сварки, у зв'язку з чим він
неодноразово звертався до
правоохоронних органів із
відповідними заявами. Вважає, що
відповідачка створює для нього умови,
за яких спільне проживання є
неможливим, а саме на протязі тривалого
часу здійснює погрози щодо нього, які
виражаються у вчиненні фізичного та
психологічного насильства.

З урахуванням викладеного, позивач
просив суд усунути перешкоди в
користуванні спірним житлом шляхом
виселення відповідачів з квартири без
надання іншого житла та зняти їх з
реєстраційного обліку за місцем
проживання.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 02 жовтня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що при розгляді справи
судом першої інстанції були неповно
з'ясовані обставини справи, порушені
норми процесуального і матеріального
права. Суд не взяв до уваги надані
позивачем доказі, які підтверджують
систематичне порушення відповідачами
правил співжиття, що робить неможливим
проживання з ними в одній квартирі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
обґрунтовував свої висновки
відсутністю передбачених законом
підстав для виселення на підставі ст. 116
ЖК України, оскільки не надано належних
та допустимих доказів про
систематичність порушення
відповідачами правил співжиття у
спірній квартирі.

Такий висновок суду є вірним виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі до
20 травня 2008 роки, від якого мають сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

06 вересня 1993 року ОСОБА_2 на підставі
рішення виконкому Богунської районної
ради м.Житомира № 138 від 18.08.1993р. отримав
ордер на право зайняття разом з
дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 жилого
приміщення в квартирі АДРЕСА_1, у якому
сторони зареєстровані та проживають по
теперішній час (а.с.7,10).

Ці обставини підтверджуються
матеріали справи та визнаються
сторонами.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення також закріплено в ст. 9
ЖК України, згідно якої ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно положень ст. 65 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать його
дружина, діти і батьки. Особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до цієї статті підставою
для виселення є систематичність
порушення правил співжиття та
безрезультатність заходів
громадського впливу до порушника,
однак матеріали справи не містять
достатніх доказів про це.

Позивачем для підтвердження своїх
позовних вимог були представлені
постанови правоохоронних органів про
відмову в порушенні кримінальних справ
по його скаргах з приводу
неправомірних дій відповідача ОСОБА_3,
в яких останню неодноразово
попереджали про неприпустимість
вчинення антигромадської поведінки в
побуті. Разом з тим колегія суддів
вважає, що дані офіційно винесені
застереження про неприпустимість
вчинення ОСОБА_3 антигромадської
поведінки в побуті є безпідставними,
оскільки не ґрунтуються на доказах. Зі
змісту вищевказаних постанов
вбачається, що перевірки по скаргах
позивача проведені працівниками
міліції поверхнево, висновки останніми
зроблені тільки з пояснень сторін по
справі, які є зацікавленими особами.
Крім того, в порушенні кримінальних
справа за вищевказаними фактами
відносно відповідача ОСОБА_3 було
відмовлено.

Також з матеріалів справи вбачається,
що ініціатором сутичок, які тягнуть за
собою розгляд відповідних звернень в
правоохоронних органах є не тільки
відповідач, а і сам позивач, що
підтверджено також копіями постанов
про відмову в порушенні кримінальних
справ за зверненнями відповідача
ОСОБА_3, письмовими відповідями,
листами, заявами, поясненнями.

Разом з тим, обставини, що до сина
позивача - ОСОБА_4, були вжиті
передбачені законом заходи
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів, по
справі взагалі не встановлені;
належних доказів на підтвердження
систематичних порушень правил
співжиття з боку саме відповідача
ОСОБА_4 у розумінні вимог ч. 1 ст.116 ЖК
України позивачем представлено не
було.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином з`ясував та
перевірив доводи та заперечення
сторін, дав належну оцінку зібраним у
справі доказам та обґрунтував висновки
викладені в рішенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачі систематично порушують
правила співжиття та роблять
неможливим для позивача проживання є
безпідставними та не підтверджуються
будь-якими належними доказами.

Безпідставними також визнаються
доводи апеляційної скарги щодо
застосування до спірних правовідносин
положень ст.ст. 156, 157 ЖК України та ст. 391
ЦК України, оскільки дані норми
регулюють відносини у сфері приватної
власності. Проте спірна квартира
належить до державного житлового фонду
і сторонам передана в користування на
умовах договору найму житлового
приміщення (ст.61, 63 ЖК України).

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 02 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
Судді :