Провадження № 22ц/784/3502/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А ЛА

іменем України

25 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання -
Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 ухвалу Центрального районного
суду м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року
про повернення позовної заяви,
постановлену за позовом ОСОБА_3 до
держави Україна в особі Державної
казначейської служби України та
Управління міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області
про стягнення моральної шкоди,
завданої тяганиною збоку слідчого
Центрального РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області при
розслідуванні кримінальної справи, -

у с т а н о в и л а:

18 серпня 2014 року ОСОБА_3 подала
Центральному районному суду м.
Миколаєва позовну заяву з вимогою до
Державної казначейської служби
України та Управління Міністерства
внутрішніх справ України у
Миколаївській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої тяганиною збоку слідчого
Центрального РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області при
розслідуванні кримінальної справи.

Позивач зазначала, що 26 грудня 2012 року
вона в інтересах ОСОБА_4 подала до
Центрального РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області заяву про
порушення кримінальної справи за
фактом використання невідомою особою,
шляхом пред'явлення до Управління
містобудування та архітектури
Миколаївської міської ради, як
підробленого документу, висновку
будівельно-технічної експертизи від 15
травня 2003 року № 2-1/03 з додатками схеми
визначення порядку використання
земельною ділянкою у домоволодінні №
139 по вулиці Скороходова (варіант №4).

04 січня 2013 року ця заява була внесена до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань з попередньою правовою
кваліфікацією - ч.4 ст. 358 КК України.

Проте далі кримінальне провадження не
пішло.

За повідомленням прокурора
Центрального району м. Миколаєва від
25.07.2014 року досудове розслідування по
справі, через допущену слідчим
необґрунтовану тяганину, так і
залишилося незавершеним.

У зв'язку з цим вона морально страждала,
вимушена була докладати додаткових
зусиль як для здійснення своєї
правозахисної діяльності так і для
захисту інтересів ОСОБА_4

Посилаючись на зазначені обставини,
положення ст. 56 Конституції України та
вимоги Закону України «Про міліцію»
просила стягнути з відповідачів на її
користь 6 000 гривень на відшкодування її
моральних страждань.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 21 серпня 2014 року позовну
заяву залишено без руху у зв'язку з її
невідповідністю вимогам п.п. 3,5,6 ч. 2. ст.
119 ЦПК України, а позивачці у строк в
п'ять днів з дня отримання названої
ухвали запропоновано виправити
вказані в ній недоліки, а саме:

Пославшись на невиконання названих
вимог, суд своєю ухвалою від 23 вересня
2014 року визнав позовну заяву неподаною
і повернув її позивачеві.

ОСОБА_3 подала на цю ухвалу апеляційну
скаргу, в якій просила її скасувати та
постановити нову, якою матеріали
позовної заяви направити до суду
першої інстанції для вирішення питання
про відкриття провадження.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю
висновків суду положенням чинного
цивільно-процесуального
законодавства.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без
руху та надаючи їй строк для усунення
недоліків, районний суду виходив з
того, що по ній не може бути відкрито
провадження, оскільки вона не
відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву, суд першої
інстанції виходив з того, що і у
визначений ним строк, позивач не
усунула зазначені недоліки, що
позбавляє його можливості відкрити
провадження у справі і вирішити справу
по суті.

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується, вважає висновок
районного суду щодо процесуальної долі
позовної заяви ОСОБА_3 помилковим,
необґрунтованим і незаконним, виходячи
з наступного.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК
України та ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожній особі, як
фізичній так і юридичній, а також
державі гарантовано судовий захист їх
інтересів.

Кожна особа при визначенні її
громадянських прав і обов'язків має
право на справедливий судовий розгляд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і
гідність усіх учасників цивільного
процесу і здійснювати правосуддя на
засадах їх рівності перед законом і
судом.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості (ст.ст.4,5,10 ЦПК
України).

В світлі виписаного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції не
виконав вимог процесуального
законодавства й порушив право фізичної
особи на захист її інтересів.

Пред'явлення позову (заяви) та
вирішення питання про відкриття по ній
провадження - це процесуальні дії, які
мають здійснюватися з суворим,
беззастережним дотриманням порядку їх
вчинення, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна
заява повинна містити:

До позовної заяви додаються
документи, що підтверджують сплату
судового збору.

Згідно зі ст.120 ЦПК України позивач
повинен додати до позовної заяви її
копії та копії всіх документів, що до
неї додаються, відповідно до кількості
відповідачів і третіх осіб.

При цьому кількісний та якісний склад
документів, відповідно до принципу
диспозитивності, позивач визначає сам.

Виключенням з цього правила є лише
пряме зазначення закону, щодо
обов'язковості надання певних
документів.

Іншого законодавець не встановив, а
тому вимоги суду, про надання на стадії
пред'явлення позову документів, прямо
не передбачених законом та ще й певної
якості документів, які, як на його
думку, повинні були б бути у справі, не
можна вважати законними.

Відсутність певних документів,
наявність яких суд вважав би за
необхідне, або неналежна їх якість,
можуть бути підставою для відмови у
позові або їх несприйнятті як доказу
при їх правовій оцінці.

Зі змісту ст.ст.119-121 ЦПК України
вбачається, що позовна заява може бути
визнана неподаною і повернута, у разі,
якщо вона подана без додержання вимог,
передбачених ст.119 ЦПК України та не
оплачена судовим збором, а позивач на
вимогу судді і у встановлений законом
строк, не усунув недоліків позовної
заяви, або не сплатив необхідних
судових витрат.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст.119 і 120 ЦПК України,
сплатить суму судового збору, позовна
заява вважається поданою в день
первісного її подання до суду. Інакше
заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя
постановляє ухвалу.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без
руху, а потім повертаючи її позивачу,
Центральний районний суд м. Миколаєва
тлумачив положення ст.119 ЦПК України
розширено, в наслідок чого висунув
позивачеві безпідставні та
необгрунтованні вимоги щодо
необхідності усунення недоліків у
позовній заяві, в той час як такі
недоліки, навіть за умови їх наявності,
не могли тягнути такого правового
наслідку, у зв'язку з чим вчинив
процесуальну дію, яку, за виписаних
обставин, не повинен був вчиняти.

Позовна заява ОСОБА_3 містила усі
необхідні відомості про права та
обов'язки сторін, а також вимоги про
здійснення судом певних дій із
зазначенням способу судового захисту
інтересів.

Зокрема, позивач сформулювала та
зазначила підстави, які, як на її думку,
безспірно тягнуть за собою стягнення
на її користь відшкодування моральної
шкоди, у визначеному нею розмірі, а
також зазначила, в чому така шкода
полягає та винних в її заподіянні осіб.

Інші обставини, які були необхідні
суду, повинні були встановлюватися і
досліджуватися у судовому засіданні.

Більше того, вони не є таким недоліком
позовної заяви, який би перешкоджав
суду відкрити провадження у справі і
розпочати його розгляд. Подання
доказів, їх оцінка та обґрунтування
позовних вимог можливі на наступних
стадіях цивільного процесу.

Отже, зазначені в ухвалі судді від 21
серпня 2014 року недоліки не свідчать про
невідповідність позовної заяви
вимогам ст.ст.119,120 ЦПК України, а тому
вважати їх обґрунтованою підставою для
відмови у відкритті провадження у
справі неможна.

Виписане у повній мірі відповідає як
названим нормам
цивільно-процесуального
законодавства, так і п.7 постанови № 2
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року «Про застосування норм
цивільно-процесуального законодавства
при розгляді справ у суді першої
інстанції».

Виходячи з викладеного, оскаржена
ухвала підлягає скасуванню на підставі
п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з направленням
матеріалів справи до того ж суду для
вирішення питання щодо відкриття
провадження у справі у відповідності
до закону.

Керуючись ст.ст.303,312,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Центрального районного
суду м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року
скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_3 разом з доданими
до неї матеріалами направити до
Центрального районного суду м.
Миколаєва для вирішення питання щодо
можливості відкриття по ній
провадження у цивільній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: