Справа № 739/341/14-ц
Номер провадження 2/739/111/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Кочура О.О.,

при секретарі- Худорба Р.Г.,

за участю:

позивача-Шерстюк С.М.,

представника позивача -ОСОБА_1,
відповідача-Тригуб Г.Д.,

відповідача-ОСОБА_4.,

представника третьої особи
Новгород-Сіверської міської
ради-Коршун М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в
м.Новгород-Сіверський цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
майном,-

ВСТАНОВИВ:

24.04.2014 року позивач звернувся до
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області із вказаною
позовною заявою у якій, посилаючись на
те, що він являється співвласником
квартири за адресою АДРЕСА_3. Сусідами є
ОСОБА_3 (адреса проживання АДРЕСА_1) та
ОСОБА_4 (адреса проживання АДРЕСА_2).
Прибудинкова земельна ділянка не
приватизована (підтверджує довідкою
відділу Держземагентства від 24.01.2014 р.
№ 03-09 283 ), порядок користування
ділянкою між сторонами не встановлено.
До 2013 року прибудинкова територія була
огороджена дерев'яним парканом. Восени
2013 р. відповідачі почали будувати
металевий паркан, замість старого
дерев'яного. Його будівництво з
позивачем ніхто не узгоджував, також
йому як викладає у позові останній, не
відомо чи погоджено
Новгород-Сіверською міською радою
встановлення паркану саме на тій межі
де він на даний час знаходиться. Але
після того, як було встановлено новий
паркан, ОСОБА_2, не може нормально
проходити до своєї квартири, оскільки
на вхідних дверях є кодовий замок. До
початку будівництва та під час його
проведення його ніхто не повідомляв
про встановлення кодового замку. З
приводу обмеження доступу до квартири
позивач ОСОБА_2, звертався до
Новгород-Сіверської міської ради.
Після проведення комісійного огляду у
повідомленні від 24.01.2014 р. № 03-12/Ш-3
спеціалісти міськради зазначили, що
останній нібито може проходити через
двері, оскільки відповідачі повідомили
номер кодового замку. У той же час
ОСОБА_2, зазначав, що код не працює і він
не надавав згоди на встановлення
кодового замку.

До встановлення кодового замка, прохід
до квартири, через прибудинкову
земельну ділянку був вільним. Вважає,
що ОСОБА_3, та ОСОБА_4, встановленням
кодового замку порушили мої права
користування та володіння квартирою.

У судовому засіданні позивач підтримав
позов та зазначив, що на момент
розгляду справи відсутні конкретні
перешкоди у користуванні хвірткою
оскільки відповідачами йому було
надіслано номер коду хвіртки поштою та
він користується даним кодом.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав просив його
задовольнити та зазначив що на його
думку порушено права його довірителя у
користуванні хвірткою із кодовим
замком, тим що співвласники будинку у
будь-який час можуть змінити код замка
не повідомивши про це ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3, у судовому
засіданні позов не визнала та просила
суд врахувати подане раніше
заперечення проти позову та відмовити
у задоволенні позову оскільки вони із
сім'єю ОСОБА_4 з дозволу міської ради та
за згодою ОСОБА_2, за власні кошти
встановили на місці старого
зруйнованого паркану новий паркан з
кодовим замком код якого повідомили
сусіду ОСОБА_2 При цьому додатково
пояснила, що необхідність встановлення
хвіртки із кодовим замком викликано
тим, що у дворі співвласниками квартири
якого є учасники судового процесу до
ОСОБА_2, постійно приходять відвідувачі
які ведуть аморальний спосіб життя,
здійснюють крадіжки з їх спільного
двору та смітять у дворі.

Відповідач ОСОБА_4, позов не визнав
просив відмовити у його задоволенні,
підтримав письмове заперечення проти
позову та надав до суду документи про
дозвіл міської ради на встановлення
паркану за власний рахунок.

Представник третьої особи
Новгород-Сіверської міської ради
ОСОБА_5, у судовому засіданні просив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
відмовити, а справу провадженням
закрити у зв'язку із безпідставністю
позову. При цьому пояснив, що землі по
АДРЕСА_1, де співвласниками нерухомості
являються чоти ри особи перебувають у
комунальній власності. Міська рада за
зверненням ОСОБА_3, та ОСОБА_6, надавала
письмову згоду-дозвіл на установку
нового паркану по вище вказаній адресі
про що надав письмові докази. 22.01.2014
року він особисто був у складі комісії
міської ради по обстеженню при
будинкової території по АДРЕСА_1 та
з'ясовував ОСОБА_2, чи знає він номер
коду замку хвіртки на що останній
відповів що код йому відомий. Тому на
його думку позивач вводить суд в оману
з метою безперешкодного потрапляння у
двір його товаришів які ведуть
аморальний спосіб життя і не бажає
приймати участь в утриманні при
будинкової території у належному
стані. Перешкод у користуванні
хвірткою у позивача немає а міська рада
також за проханням відповідачів
надсилала ОСОБА_2 рекомендованим
листом номер коду хвіртки.

Представник третьої особи
держземагенства у
Новгород-Сіверському районі до
судового засідання не з'явився, але
попередньо надав суду письмову заяву
про те що землі за адресою АДРЕСА_1
ніким не приватизовані і відносяться
до земель комунальної власності,
просили суд розглянути справу без
участі їх представника.

Представник третьої особи
реєстраційної служби
Новгород-Сіверського району до
судового засідання не з'явився, але
попередньо надав суду письмову заяву
про розгляд справи без участі
представника реєстраційної служби,
оскільки право власності по АДРЕСА_1 не
за ким не зареєстровано.

Представник третьої особи
Новгород-Сіверської БТІ до судового
засідання не з'явився про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце справи був повідомлений належним
чином.

Суд, заслухавши думку всіх учасників
процесу та вивчивши матеріали справи
вважає, що позов не підлягає до
задоволення, з наступних підстав:

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що у 2013 році з дозволу
міської ради побудували на місці
старого паркану новий із метало
профілю за власний кошт з метою
уникнення потрапляння до їхнього двору
сторонніх осіб та з метою уникнення
крадіжок які до цього неодноразово
траплялись у даному дворі через те, що
до ОСОБА_2, постійно приходять сторонні
особи.

На момент розгляду справи у суді жодних
перешкод для потрапляння у двір
позивача судом не встановлено оскільки
йому неодноразово відповідачами та
міською радою повідомлялось номер коду
хвіртки про що свідчить копія
поштового повідомлення та листа з
номером коду.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи за
зверненням фізичних осіб в межах
заявлених нами вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

За викладеного, заслухавши
представника позивача, позивача,
відповідачів представника третьої
особи міської ради та дослідивши всі
наявні у матеріалах справи докази суд
приходить до висновку про те, що
твердження представника позивача про
існування перешкод у користуванні
хвірткою є безпідставними, хибними та
не має жодних утисків з боку
співвласників квартир щодо
потрапляння ОСОБА_2, до двору.

Представник позивача не надав суду
жодного доказу того що існують
перешкоди для ОСОБА_2 у користуванні
майном.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.319 ЦК
України,- власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЗК України,-
Власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Отже, суд остаточно приходить до
висновку, що у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні майном
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 212-215 ЦПК
України, ст.319 Цивільного Кодексу
України суд, ч.1 ст.103 Земельного Кодексу
України-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні майном,- відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області шляхом
подання до Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Головуюча: О.О.Кочура