Справа №587/2421/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Моісеєнко О. М.Номер
провадження 22-ц/788/2007/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 29 вересня 2014 року

у цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про визнання недійсним умов
договору,-

в с т а н о в и
л а :

23 вересня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» звернулося до суду з
вищевказаним позовом обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 25 червня 2008 року між
ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого Банк надав позичальнику кредит в
сумі 35525 доларів США на споживчі цілі
строком до 25 червня 2023 року з плаваючою
процентною ставкою, фіксованим
відсотком якої визначили 5,49% річних.
Відповідно до умов договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 24 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк»
(правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна», право
вимоги за кредитним договором перейшло
до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 11 липня
2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на
адресу відповідача було направлено
досудову вимогу по усунення порушень
виконання умов кредитного договору,
яка до цього часу не виконана. Станом на
15 липня 2013 року заборгованість
відповідача перед позивачем складає:
по кредиту - 35121,10 доларів США, по
процентам - 18389,52 доларів США та пеня в
сумі 1469908,70 грн.

Посилаючись на такі обставини, ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» просило суд
стягнути вищевказану заборгованість з
ОСОБА_3

04 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним зустрічним
позовом, уточнивши який просив
зобов'язати сторони кредитного
договору змінити валюту грошових
зобов'язань з іноземної валюти на
національну грошову одиницю гривню в
зв'язку з чим здійснити перерахунок
зобов'язань зазначених в доларах США на
гривні відповідно до курсу НБУ станом
на 25 червня 2008 року. Також просив
визнати окремі пункти кредитного
договору недійсними, а деякі пункти
договору - нікчемними.

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 29 вересня 2014 року
позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» 35121,10 доларів США
заборгованості за кредитом, 18240,53
доларів США заборгованості по
процентах та 1185034,85 грн. пені.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відмовлено у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 та користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» 3096,90 грн. судового
збору.

В апеляційні скарзі ОСОБА_3 посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
недоведеність позивачем обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржуване рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
відмову в позові ТОВ «ОТП Факторинг
Україна».

Всі доводи апеляційної скарги по суті
зводяться до наступного: 1) розрахунок
заборгованості наданий ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» не підтверджений
первинними бухгалтерськими
документами, а тому не є належним та
допустимим доказом; 2) умова кредитного
договору щодо збільшення відсоткової
ставки є додатковим видом
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язань за кредитним
договором, яка не передбачена
законодавством України, а тому така
умова є нікчемною; 3) суд першої
інстанції безпідставно на підставі
усної заяви ОСОБА_3 та його
представника не застосував строк
позовної давності до позовних вимог по
пені; 4) розмір неустойки значно
перевищує суму тіла кредиту та
процентів, а тому суд першої інстанції
відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦПК України мав
зменшити розмір пені.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 підтримали доводи
апеляційної скарги, а представник ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» Чернишенко Д.В.
заперечував проти основних доводів
апеляційної скарги, вважав рішення
суду першої інстанції законним і
обґрунтованим, а в частині визначення
розміру пені поклався на розсуд суду.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції в цілому
правильно встановлено, що 25 червня 2008
року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3
укладений кредитний договір,
відповідно до умов якого Банк надав
позичальнику кредит в сумі 35525 доларів
США на споживчі цілі строком до 25
червня 2023 року з плаваючою процентною
ставкою, фіксованим відсотком якої
визначили 5,49% річних. Повернення
кредиту передбачено шляхом
щомісячного погашення рівними
частинами протягом всього строку дії
договору суми кредиту та нарахованих
процентів.

Відповідно до п.1.4.1.5.1 частини 2
кредитного договору порушення
позичальником вимог п.2.3.6 та 2.3.7
договору тягне за собою підвищення
процентної ставки до 4% річних
плаваючої процентної ставки.

Пунктом 1.4.1.5.2 сторони узгодили, що
підвищення процентної ставки не
потребує укладення додаткового
договору чи графіку платежів.

Пунктом 1.5 передбачений порядок
повернення кредитних коштів шляхом
щомісячної сплати відповідно до
графіку платежів частини кредиту,
нарахованих процентів.

Пунктом 1.5.1.3 передбачена черговість
погашення прострочених платежів, які
спрямовуються на прострочені проценти,
проценти на прострочену суму,
прострочену суму кредиту, пеню за
прострочені проценти, пеню на суму
кредиту, строкові проценти, штраф, суму
основного боргу.

Відповідно до п.1.11 «застереження
стосовно валюти платежів», усі платежі
для повернення суми кредиту та сплати
процентів за користування кредитом
повинні сплачуватись у валюті кредиту
в обумовлені строки. Інші платежі
розраховуються у валюті кредиту і
підлягають сплаті у валюті України,
виходячи з валютного курсу на день
сплати.

Розділом 3 частини 2 кредитного
договору передбачено, що в якості
забезпечення зобов'язань за договором
позичальник зобов'язується передати в
іпотеку предмет іпотеки чи здійснити
інші дії, письмово погоджені з Банком.

Розділом 4 кредитного договору
передбачена відповідальність
позичальника за несвоєчасне виконання
умов договору у вигляді пені в розмірі
1% від суми несвоєчасно виконаних
зобов'язань за кожен день прострочки.
За прострочення зобов'язань, крім пені,
передбачена сума штрафу у розмірі від
0,01 % до 10% залежно від виду порушення.

Відповідно до графіку погашення суми
кредиту, погодженого сторонами
договору ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 25
червня 2008 року, між ними узгоджена
валюта кредиту у доларах США, сума
щомісячного платежу та порядок її
зарахування на суму кредиту та
проценти, а також визначено, що станом
на 25 червня 2023 року позичальник
зобов'язався сплатити банку 89426,49
доларів США, в тому числі 35525 доларів
США основної суми кредиту, 50442,32 доларів
США процентів за його користуванням, а
також супутні послуги:
розрахунково-касове обслуговування,
страхування, послуги нотаріусів, інші
реєстраційні послуги. Реальна
процентна ставка визначена у розмірі
16,91% з абсолютним значенням
подорожчання кредиту в сумі 55108,20 грн.

26 червня 2008 року за кредитною заявкою
позичальника ОСОБА_3 сума кредиту в
розмірі 35525 доларів США була йому
видана.

25 лютого 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 укладений додатковий договір №1
до кредитного договору від 25 червня 2008
року, відповідно до умов якого сторони
погодили графік платежів в новій
редакції, визначили можливість надання
позичальнику пільгового періоду для
погашення зобов'язань.

Відповідно до наданого позивачем
графіку від 5 травня 2010 року,
позичальник зобов'язаний був
сплачувати щомісячно по 572,18 доларів
США, які до 27 грудня 2011 року
зараховувались виключно на сплату
процентів, а у подальшому - сплату
процентів та погашення суми кредиту.
Станом на 25 червня 2023 року позичальник
повинен був сплатити кредитору суму в
розмірі 90398,96 доларів США (сума кредиту -
35121,10, проценти - 55277,86).

Відповідно до розрахунку, наданого
позивачем, позичальником
здійснювались платежі у період з 25
липня 2008 року до 26 грудня 2011 року
включно. Сплачені ОСОБА_3 кошти
зараховані на погашення частини
кредиту і заборгованість по кредиту
складає 35121 доларів США, інші кошти
спрямовані на погашення процентів по
кредиту і заборгованість по процентам
складає 18389,52 доларів США. Сума
нарахованої пені позивачем
розрахована з 15 липня 2012 року і складає
183899,50 доларів США, що за курсом НБУ
складає 1469908,70 грн.

Правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» стало
ПАТ «ОТП Банк». 24 грудня 2010 року між ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП
Банк» укладений договір
купівлі-продажу кредитного портфелю,
відповідно до якого продавець продає
(переуступає) покупцю права на
кредитний портфель з кредитними
договорами за винагороду.

Відповідно до п.3.3 договору
купівлі-продажу, покупець набуває всі
права вимоги за кредитними договорами,
що є дійсними на дату чинності,
включаючи, але не обмежуючись правами
вимоги щодо сплати основного боргу,
процентів, нарахованих на суму
основного боргу, а також штрафних
санкцій. Крім того, набуває право
нараховувати проценти та штрафні
санкції на суму основного боргу.

Відповідно до п.4.3, продавець
зобов'язується повідомити боржників
повідомити про укладення даного
договору протягом 20 робочих днів з дати
набрання чинності.

Додаток №1 до договору купівлі-продажу
кредитного портфелю містить
вищевказаний кредитний договір ОСОБА_3

11 червня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» направило ОСОБА_3 досудову
вимогу, відповідно до якої та п.1.9
кредитного договору заявило про
дострокове стягнення кредитної
заборгованості в сумі 35121,10 доларів США
основного боргу та 6592,46 доларів США
процентів за його користуванням.

Відповідачем здійснені платежі за
кредитним договором, починаючи з 26
червня 2008 року в сумі 2546,09 грн. комісії
за кредитне обслуговування, 1366,21 грн. за
страхові послуги, а з 22 липня 2008 року
ним на погашення кредиту вносились
готівкові кошти на рахунок РВ «ОТП
Банк» в м. Суми, АТ «ОТП Банк» м. Київ.
Дані платежі зараховані за їх цільовим
призначенням (крім наведених вище, це
реструктуризація, купівля валюти на
аукціоні, оплату збору до ПФ). Не
зарахованими на погашення платежу
залишились сплачені ОСОБА_3 02 серпня 2011
року 75 доларів США та сплачені 24 травня
2012 року 74 доларів США, призначення
платежу яких зазначене: поповнення
поточного рахунку для погашення
кредиту.

Відповідно до анкети-заяви ОСОБА_3 на
отримання іпотечного кредиту від 19
червня 2008 року, позичальник був
повідомлений про параметри кредиту, а
саме: його термін, процентну ставку,
сплату комісії та страхового платежу,
страхову комісію, письмово був
ознайомлений з умовами кредитування,
йому у письмовому вигляді надані
інформаційні листки про умови
кредитування та орієнтовну вартість
кредиту.

Статтею 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» надання (отримання)
споживчих кредитів у іноземній валюті
на території України заборонено.
Вказана норма набрала чинності 22
вересня 2011 року та не має зворотної дії
у часі. Договір між сторонами укладений
25 червня 2008 року. Для правовідносин між
банком та позичальником не
потребується наявність індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу.

Саме по собі зростання курсу іноземної
валюти не є достатньою підставою для
зміни кредитного договору, оскільки
зазначене стосується обох сторін
договору, й позичальник при належній
завбачливості міг, виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.
Домовленість сторін в цій частині
закріплена в застереженнях до п.1.11.2
частини 2 кредитного договору від 25
червня 2008 року, відповідно до якого
підписанням договору позичальник
висловлює свою обізнаність з тарифами
Банку, обов'язковими платежами та з
валютними ризиками, які несе
позичальник на час виконання
зобов'язань, якщо валютою кредиту
виступає долар США.

Закон України від 12 грудня 2008 року «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо заборони банкам
змінювати умови договору банківського
вкладу та кредитного договору в
односторонньому порядку», яким такі
дії заборонені, набрав чинності з 10
січня 2009 року, тому на вказаний договір
його дія не поширюється.

Відповідно до п. 1.4.1.1.5 кредитного
договору, сторони за договором
передбачили можливість зміни
процентної плаваючої ставки без
укладення додаткових договорів. У
такому випадку її зміна можлива з
обов'язковим повідомленням
позичальника, що було виконано шляхом
направлення ОСОБА_3 смс-повідомлення 03
червня 2011 року.

Згідно анкети-заяви позичальника
ОСОБА_3 від 19 червня 2008 року, він
підтвердив, що Банк у письмовій формі
надав йому в повному обсязі інформацію,
передбачену п.2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», в
редакції 2005 року. Вказане, крім анкети,
підтверджується підписом клієнта в
Умовах кредитування по програмі
«Кредит на відновлення капіталу
(споживчі цілі)» та в інформаційному
листку про сукупну вартість кредиту.

Укладений кредитний договір є
публічним, тобто його умови є рівними і
для інших позичальників, про його умови
позичальник був повідомленим до
моменту його підписання, тобто мав
змогу на свій розсуд погодитись чи не
погодитись з запропонованими умовами,
скористатись іншою кредитною
установою.

Заміна кредитора у зобов'язанні з ПАТ
«ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» без повідомлення споживача
спростовується досудовою вимогою,
направленою новим кредитором на адресу
позивальника 11 липня 2011 року і
отриманою ним 20 липня 2011 року. ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» має ліцензію на
надання фінансових послуг у вигляді
факторингу. Договір факторингу є
дійсним, незалежно від наявності
домовленості між клієнтом (банком) та
боржником про заборону відступлення
права грошової вимоги. Позичальник не
заявляв вимоги до ТОВ ОТП «Факторинг
Україна» про надання доказів, що
відступлення права грошової вимоги
мало місце, а після отримання
повідомлення продовжував вносити
кошти за договором.

Відповідно до розділу 1.9 частини 2
кредитного договору, сторони погодили
можливість для Банку вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань у випадку порушення
позичальником його умов. Відповідно до
ст.1077 ЦК України, грошова вимога в цій
частині також перейшла до позивача.

Також судом першої інстанції правильно
на підставі заяви ОСОБА_3, в межах
річного строку позовної давності,
визначено заборгованість по пені, яка
становить 1185034,85 грн.

Відповідачем за первісним позовом
наданий розрахунок, відповідно якого,
при переведенні отриманого кредиту в
гривні, ним на рахунок банку сплачено
82259,91 грн., залишилась несплаченою сума
кредиту 90034,59 грн. Сума несплачених
процентів за користування кредитом
визначив у розмірі 80402,32 грн. З
урахуванням положення про абсолютне
значення подорожчання кредиту у
розмірі 55108,20 грн., суму заборгованості
за процентами визначив саме у цьому
розмірі, а загальну суму
заборгованості - у розмірі 145142,79 грн.

При визначенні суми заборгованості суд
правильно не взяв до уваги розрахунок
позичальника, оскільки він не
відповідає умовам підписаного ним
договору і сплачені ним суми він
повністю відносить на погашення суми
кредиту без врахування положень п.1.5.1.3
частини 2 підписаного ним кредитного
договору щодо черговості зарахування
сплачених сум. У рахунок погашення
заборгованості зараховані всі платежі,
оригінали квитанцій за якими надані
позичальником, за виключенням двох
платежів від 02 серпня 2011 року та 25
травня 2012 року в загальній сумі 149
доларів США. Відмова у зарахуванні
даних сум з боку позивача є
безпідставною. При цьому доводи про те,
що позивач не має права приймати
платежі у іноземній валюті враховані
бути не можуть, оскільки у квитанції
зазначено, що кошти прийняті на
поповнення рахунку для погашення
кредиту, тобто за їх цільовим
призначенням.

Крім того, не приймаючи до уваги доводи
апеляційної скарги колегія суддів
виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Таким чином, ОСОБА_3 повинен нести
відповідальність за невиконання своїх
зобов'язань за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за
кредитним договором від 25 червня 2008
року, наданого позивачем, вбачається,
що станом на 15 липня 2013 року
заборгованість по кредиту становить
35121,10 доларів США, по процентам - 18389,52
доларів США та пеня в сумі 1469908,70 грн.
(а.с. 163-164).

Вищевказаний розрахунок оформлений
належним чином у відповідності до
законодавства та умов кредитного
договору, фаховими працівниками
позивача. ОСОБА_3 в порушення ст. 10, 60 ЦПК
України не доведено, що вказаний
розрахунок не ґрунтується на первинних
бухгалтерських документах, а тому є
неналежним та недопустимим доказом.
ОСОБА_3 також не надано суду іншого
належного розрахунку його
заборгованості за кредитним договором,
який би відповідав положенням
законодавства та умовам кредитного
договору, а тому доводи апеляційної
скарги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в
редакції Закону України від 12 грудня 2008
року, №661-VІ, розмір процентів та
порядок їх сплати за договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту і пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір
процентів не може бути збільшений
банком в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку
змінювати розмір процентів в
односторонньому порядку є нікчемною.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що Банк в порушення вищевказаного
положення закону безпідставно
підвищив в односторонньому порядку
процентну ставку, не впливають на
висновки суду, оскільки вищевказана
норма закону набрала чинності з 09 січня
2009 року, а спірний кредитний договір
був укладений 25 червня 2008 року. На час
укладення договору вказана умова
договору не суперечила законодавству.

Також не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги щодо того, що суд
першої інстанції безпідставно не
застосував строк позовної давності до
позовних вимог по пені, оскільки як
убачається з матеріалів справи суд
першої інстанції урахувавши річний
строк позовної давності зменшив
заборгованість по пені з 1469908,70 грн. по
1185034,85 грн.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі (ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК
України).

Відповідно до ч. 3. ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3. ст. 551 ЦК України з урахуванням
положень ст. 3 ЦК України щодо загальних
засад цивільного законодавства та
частини четвертої статті 10 ЦПК України
щодо обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав, дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків.

Як убачається з розрахунку
заборгованості загальний розмір
заборгованості ОСОБА_3 за вказаним
кредитним договором становить 53510,62
доларів США (по кредиту - 35121,10 доларів
США, по процентам - 18389,52 доларів США)
(а.с. 163-164).

Офіційний курс 100 доларів США щодо
гривні встановлений Національним
банком України станом на 29 вересня 2014
року (день розгляду справи судом першої
інстанції) становить 1290.8176 грн., а
станом на 10 грудня 2014 року (день
розгляду справи судом апеляційної
інстанції) становить 1564.6999 грн.

Отже еквівалент 53510,62 доларів США (35121,10
+18240,52) станом на 29 вересня 2014 року
становить 690724,50 грн., а станом на 10
грудня 2014 року становить 837280,77 грн., а
загальний розмір заборгованості по
пені, з урахуванням строків позовної
давності становить 1185034,85 грн., що
відносно обох випадків є значно
більшим від розміру загальної
заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин та врахувавши
положення вищенаведених норм закону та
те, що представник ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» Чернишенко Д.В. в судовому
засіданні апеляційного суду заявив, що
в частині визначення розміру пені
покладається на розсуд суду, колегія
суддів вважає за можливе зменшити до
50000 грн. загальний розмір пені за
вищевказаним кредитним договором.

Крім того, колегія суддів
ураховує мотиви
конституційно-правового аналізу
правовідносин зі сплати пені, що
виникають між фізичними особами -
споживачами та банками у
правовідносинах споживчого
кредитування, викладені в п. 3 Рішення
Конституційного Суду України №7-рп/2013
від 11 листопада 2013 року, і зокрема, про
те, що наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає зміні, з підстав
передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України у зв'язку з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
із зменшенням розміру суми пені до 50000
грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ст.ст. 316, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Змінити рішення Сумського районного
суду Сумської області від 29 вересня 2014
року в частині вимоги про стягнення з
ОСОБА_3 пені, зменшивши розмір суми
пені до 50000 грн.

В іншій частині рішення Сумського
районного суду Сумської області від 29
вересня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -