Головуючий у першій інстанції Пендюра
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Артеменко І.А.

- Сватаненко В.І.

при секретарі - Фабіжевській
Т.С.

з участю: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Біляївського районного
суду Одеської області від 21 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх
інтересах та інтересах свого
малолітнього сина ОСОБА_6 про виселення
з домоволодіння АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

06 вересня 2014 року позивачка звернулася
з вказаним позовом. Обґрунтовуючи
вимоги посилається на те, що вона є
власником домоволодіння, в якому
проживають відповідачі, які
приходяться їй сином, невісткою та
сином невістки. Відповідачі
неправомірними діями, які виражаються
в сварках, скандалах та бійках,
порушують норми співжиття, у зв'язку з
чим позивачка просить виселити
відповідачів в відповідності до ст. ст.
116, 157 ЖК України.

Відповідачі позов не визнали, вказуючи,
що ініціатором сварок та скандалів є
донька позивачки.

Заочним рішенням суду першої інстанції
від 21 жовтня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить задовольнити її позов у
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в
позові виходив з того, що відсутні
докази про те, що відповідачі вчинили
неправомірні дії та вони не
попереджалися, що в разі продовження
таких дій вони будуть виселені з
вказаного приміщення.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, яки беруть участь у справі.

Судова колегія розглядає справу про
виселення з підстав , передбачених ст.
116, 157 ЖК України, якими позивачка
обґрунтувала свої вимоги.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено:
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у п. 17
постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", при вирішенні справ про
виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Судовою колегією встановлено, що
позивачка є власником вказаного
домоволодіння, в якому зареєстрований
відповідач, який приходиться позивачці
сином. В зазначеному домоволодінні
також проживають невістка та онук
позивачки. Відповідачі в теперішній
час проживають в гаражі, який
облаштували під житлове приміщення.
Між сторонами виникли погані стосунки ,
в наслідок чого вони неодноразово
сварилися.

В серпні 2011 року ОСОБА_3 зверталася до
Біляївського РВ МУ МВС України в
Одеській області з приводу
неправомірних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_5 У
ході перевірки з ОСОБА_7 та ОСОБА_5
проведена співбесіда профілактичного
характеру (а.с.11).

З вказаного приводу відповідач 10 січня
2014 р. та позивачка 03 березня 2014 року
зверталися до Великодальницької
сільської ради Овідіопольського
району. Відповідно до відповіді органу
місцевого самоврядування було
рекомендовано ОСОБА_4 розпочати
будівництво житлового будинку, а
позивачку було зобов'язано не
втручатися у справи сім'ї її сина. У
разі виникнення конфліктів було
пропоноване , по-перше , вирішувати їх
на сімейній нараді, по-друге,
звертатися письмово до райвідділу ,
по-третє, звертатися до районного суду
з відповідною позовною заявою.

В свою чергу представник ОСОБА_4 у
жовтні 2013 року та в березні 2014 року
звернувся з заявою до райвідділу з
приводу неправомірних дій ОСОБА_3 та
ОСОБА_8, з якими була поведена
профілактична бесіда що до недопущення
противоправної поведінки. В висновку
від 26 березня 2014 року зазначається, що
такі співбесіди з позивачкою та ОСОБА_8
проводилися неодноразово (а.с.36).

Таким чином, судовою колегією
встановлено, що до відповідачів раніше
не вживалися заходи попередження або
громадського впливу. Тому відсутні
підстави для задоволення позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Біляївського районного
суду Одеської області від 21 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

І.А.
Артеменко

В.І.
Сватаненко