АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 04 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ПАТ звернулося до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись па те, що 19.10.2007 між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№ 1808/ФКВ-07, відповідно до умов якого
останньому було надано відкличну не
відновлювальну кредитну лінію з
лімітом кредитування 150 000 доларів США,
з розрахунку 14% річних за весь час
фактичного користування кредитом на
строк до 18.10.2012.

У забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором,
19.102007 між ТОВ «Український промисловий
банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було
укладено іпотечний договір №
1808/гфквіп-07, предметом якого є житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка
площею 0,0959 кв.м, надана для його
обслуговування. Вказаний житловий
будинок зазначений за планом під літ.
«А» - шлакобет, житловою площею 38,20 кв.м,
також має спорудження № 1,2. Нежитлова
площа будинку становить 16,6 кв.м.

30.06.2010 між ТОВ «Український промисловий
банк», АТ «Дельта Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк» та Національним банком України
було укладено договір про передачу
активів та кредитних зобов'язань ТОВ
«Український промисловий банк» на
користь АТ «Дельта Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк», у тому числі право вимоги за
кредитним договором № 628/ФКВ-07 від
19.10.2007 до боржника ОСОБА_2

Станом на 20.08.2012 заборгованість ОСОБА_2
по тілу кредиту складає 563 485 грн. 88 коп.,
заборгованість по нарахованим
відсоткам складає 183 420 грн. 57 коп., а
всього 746 906 грн. 44 коп.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2
договірних зобов'язань, позивач просив
стягнути з нього 746 906 грн. 44 коп.
заборгованості за кредитним договором
№ 1808/ФКВ-07 від 19.10.2007, в рахунок
погашення вказаної заборгованості,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,0959 кв.м, на якій він
розташований, шляхом їх продажу на
публічних торгах у межах процедури
виконавчого провадження.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 04.12.2013 позов ПАТ
«Дельта Банк» задоволено. Звернуто
стягнення на предмет іпотеки за
іпотечним договором від 19.10.2007 №
1808/фкв-07, укладеним між ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ТОВ «Український промисловий
банк», а саме житловий будинок АДРЕСА_1,
який зазначений за планом під літ. «А» -
шлакбет, житловою площею 38,2 кв.м, також
має спорудження № 1,2, нежитлова площа
будинку становить 16,6 кв.м, побудований
у 1956 році та земельну ділянку площею
0.0959 кв.м, надану для його
обслуговування, що належить на праві
власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку, посвідченого 25.10.2004
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6 за
реєстровим № 6752, зареєстрованим в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
08.12.2004 та записаним у реєстрову книгу №
д.250185 за реєстровим № 16634 і на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 0537773,
виданим Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради 28.07.2007 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
25.10.2004 № 6755, державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 0537774, виданим Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради 17.07.2007 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
25.10.2004 № 6755, державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 0537772, виданим Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради 17.07.2007 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
25.10.2004 № 6755, шляхом продажу предмета
іпотеки ПАТ «Дельта Банк» на публічних
торгах в межах процедури примусового
виконання рішення суду.

Також ухвалено, за рахунок коштів,
отриманих від реалізації предмета
іпотеки, задовольнити вимоги ПАТ
«Дельта Банк» в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
19.10.2007 № 1808/ФКВ-07, укладеного між ОСОБА_2
та ТОВ «Український промисловий банк»
у розмірі 746 906 грн. 44 коп., у тому числі
заборгованість по тілу кредиту 563 458
грн. 88 коп., заборгованість по
нарахованим відсоткам у розмірі 183 420
грн. 57 коп.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_2
порушив зобов'язання за кредитним
договором і допустив заборгованість, а
тому в силу ст.ст. 33, 39 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
боржником основного зобов'язання банк
вправі задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
28.08.2014 скасовано рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 04.12.2003 та ухвалено нове про відмову
в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ПАТ «Дельта Банк», апеляційний
суд виходив із того, що при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», який набрав
чинності 07.06.2014, згідно з яким предмет
іпотеки не може бути примусово
стягнутий (відчужений без згоди
власника).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.11.2014 скасовано
рішення Апеляційного суду м. Києва від
28.08.2014, а справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції касаційний суд вказав, що
апеляційний суд дійсно мав право на
застосування Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», якщо були
б підстави, передбачені нормами
матеріального та процесуального права,
для скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки у такому разі при
ухваленні власного судового рішення,
апеляційний суд застосовує закон, який
є чинним на час ухвалення такого
рішення. Разом з тим, апеляційний суд у
порушення вимог ст.ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України підстав, передбачених нормами
матеріального та процесуального права,
для скасування рішення суду першої
інстанції не вказав, оцінку доводам
апеляційної скарги не надав.

Сам по собі наведений вище Закон
України не може бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки на час його
ухвалення місцевий суд і не міг його
застосувати, так як його не існувало, а
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Вважає, що судом
першої інстанції безпідставно, в
порушення вимог закону не було
залучено до участі у справі в якості
третьої особи ТОВ «Український
промисловий банк», тим самим порушивши
його права та права ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
які укладали з ТОВ «Український
промисловий банк» іпотечний договір.
Крім того вказував, що судом не
перевірено розмір заборгованості.

Відповідача ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, заяв про відкладення
розгляду справи не подавали. Колегія
суддів, визнала за можливе розглянути
справу за відсутності осіб, які не
з'явились, оскільки їх неявка не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення апелянта, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Так, задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2
порушив зобов'язання за кредитним
договором і допустив заборгованість, а
тому в силу ст.ст. 33, 39 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
боржником основного зобов'язання банк
вправі задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 19.10.2007 між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№ 1808/ФКВ-07, відповідно до умов якого
банк надав позичальнику ОСОБА_2
відкличну не відновлювальну кредитну
лінію з лімітом кредитування 150 000
доларів СІІІА, з розрахунку 14% річних за
весь час фактичного користування
кредитом на строк до 18.10.2012.

У забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором,
19.10.2007 між ТОВ «Український промисловий
банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було
укладено іпотечний договір №
1808/zфквіп-07, предметом якого є житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка
площею 0,0959 кв.м, надана для його
обслуговування. Вказаний житловий
будинок зазначений за планом під літ.
«А» - шлакобет, житловою площею 38,20 кв.м,
також має спорудження № 1,2. Нежитлова
площа будинку становить 16,6 кв.м.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В силу ст.ст. 599, 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Зобов'язання припиняється виконанням
проведеним належним чином.

Стаття 526 ЦК України зазначає що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що станом на 20.08.2012
заборгованість ОСОБА_2 по тілу кредиту
складає 563 485 грн. 88 коп., заборгованість
по нарахованим відсоткам складає 183 420
грн. 57 коп., а всього 746 906 грн. 44 коп., що
підтверджується наявними у справі
належними і допустимими доказами.
Натомість твердження апелянта про те,
що суд першої інстанції не перевірив
розмір заборгованості є
безпідставними, більш того
відповідачем розмір заборгованості не
спростований.

Відповідно до п. 2.1.4 договору іпотеки, у
випадку невиконання основного
зобов'язання іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно п. 4.3 договору іпотеки, звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з порядком задоволення вимог
іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4
цього договору.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012, право вибору
способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасно
пред'явлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця(майновий поручитель),
одночасне пред'явлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки, тощо) належить
виключно позивачеві(ч. 1 ст. 20 ЦК
України, ст.ст. 3 і 4 ЦПК України).

Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Встановивши вищевказані фактичні
обставини справи, проаналізувавши
означені вище правові норми, які
регулюють спірні правовідносини
сторін, надавши належну оцінку наявним
у справі доказам в їх сукупності, суд
першої інстанції дійшов цілком
правомірного висновку про законність і
обґрунтованість заявлених вимог про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. При цьому, судом враховано
наявність заборгованості за кредитним
договором, направлення іпотекодавцям
письмової вимоги про усунення
порушень, тощо, що відповідає вимогам
ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33, ст. 38-39 Закону
України «Про іпотеку».

Суд апеляційної інстанції також не
може погодитись з твердженнями та
заявою апелянта про наявність підстав
для застосування Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», з огляду
на наступне.

07.06.2014, після ухвалення рішення судом
першої інстанції, набрав чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими цією главою.

З вищевикладеного вбачається, що суд
апеляційної інстанції може
застосовувати Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», якщо були
б підстави, передбачені нормами
матеріального та процесуального права,
для скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки у такому разі при
ухваленні власного судового рішення,
апеляційний суд застосовує закон, який
є чинним на час ухвалення такого
рішення.

Сам по собі наведений вище Закон не
може бути підставою для скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки на час його ухвалення
місцевий суд і не міг його застосувати,
так як його не існувало, а апеляційний
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

Більш того, є необґрунтованими і не
впливають на ухвалене судом рішення
доводи апелянта про те, що судом не було
залучено до участі у справі в якості
третьої особи ТОВ «Український
промисловий банк», оскільки, як
вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 30.06.2010 між ТОВ
«Український промисловий банк», АТ
«Дельта Банк», правонаступником якого
є ПАТ «Дельта Банк» та Національним
банком України було укладено договір
про передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ «Український
промисловий банк» на користь АТ
«Дельта Банк», правонаступником якого
є ПАТ «Дельта Банк», у тому числі право
вимоги за кредитним договором №
628/ФКВ-07 від 19.10.2007 до боржника ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів вважає
безпідставними та необґрунтованими
доводи викладені в апеляційній скарзі
про порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права. При цьому слід зазначити, що
наведені доводи апеляційної скарги
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, висновків суду не
спростовують та на законність рішення
не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування судового рішення, в
справі не виявлено, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 04 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді