АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/ 3468/2014
інстанції - Котьо І.В. Категорія 44
Доповідач: Борко А.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 11 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

Головуючого : Борка А.Л.

суддів: Кузнєцової О.А.

Приходько Л.А.

при секретарі : Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від 21 жовтня
2014 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2,ОСОБА_4,ОСОБА_5, третя особа
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області
про визнання такими що втратили право
користування жилим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в
адресу суду із позовом,зазначаючи,що
на підставі свідоцтва про право
власності на житло № 21108 від 06.04.1995
року,виданого Фондом комунального
майна м.Херсона та договору дарування
від 31.10.1997 року,посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_6,їй належить квартира
АДРЕСА_1,в якій вона зареєстрована з 1992
року.

ОСОБА_3 зазначає у своєму позові, що з
1995 року у квартирі зареєстрована її
донька з онукою ОСОБА_4, та з 2001 року її
онука ОСОБА_7 Позивачка зазначає, що
зазначені вище особи ніколи не
проживали постійно в належній їй
квартирі, витрати на її утримання не
несли, у зв'язку із чим просить визнати
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_6 народження такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням у належній їй квартирі.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 21 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
ОСОБА_2,ОСОБА_4,ОСОБА_8 такими,що
втратили право користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу,
просить рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального
закону, ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідача,перевіривши
законність і обгрунтованність рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга обґрунтована та підлягає
задоволенню .

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом першої інстанції
позивачка, на підставі свідоцтва про
право власності на житло № 21108 від
06.04.1995 року, виданого Фондом
комунального майна м.Херсона та
договору дарування від 31.10.1997 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_6,є власницею квартири АДРЕСА_1,в
якій вона зареєстрована з 1992 року.
Згідно довідки ПП «Жилтранс» від 29
травня 2014 року в даній квартирі
перебувають на реєстраційному обліку
крім позивачки: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Як вбачається з тексту рішення суду
першої інстанції, ОСОБА_2 разом із
неповнолітньою ОСОБА_5 періодично
користувались квартирою нетривалий
час, це відбувалось з періодичністю 2-3
рази на рік. Коли ОСОБА_2 разом з
неповнолітньою ОСОБА_5 проживали у
спірній квартирі вони приносили
особисті речі з собою, а коли ОСОБА_2
знов поверталась до чоловіка, вона
забирала свої речі та речі доньки
ОСОБА_5

Проте погодитись із таким висновком
суду першої інстанції не можна,
оскільки суд дійшов до нього,порушивши
норми матеріального і процесуального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції прийшов до передчасного
висновку, що з 2001 року ОСОБА_2 створила
нову родину і переїхала проживати до
свого чоловіка де постійно проживає до
теперішнього часу разом із
неповнолітньою ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_2 .

ОСОБА_9 допитана у судовому засіданні
в якості свідка пояснила суду, що її
онука ОСОБА_2 раніше постійно
проживала в квартирі АДРЕСА_1 з дітьми.
Останній час її донька ОСОБА_3 створює
перешкоди у користуванні квартирою
ОСОБА_2 та її неповнолітньою дитиною
ОСОБА_5, а також повнолітньою донькою
ОСОБА_4,що унеможливлює проживання в
квартирі відповідачкою ОСОБА_2 з
дітьми, речі яких знаходяться в
квартирі,та які за власні кошти
провели у квартирі ремонтні роботи,
замінили сантехніку та систему
опалення з метою проживати у квартирі.
За останній рік ОСОБА_2 з дітьми
тривалий час проживала у квартирі,
виїхала тимчасово з метою припинення
конфліктів із своєю матір'ю ОСОБА_3
Повнолітня донька ОСОБА_2- ОСОБА_4
останній рік періодично проживала в
квартирі,але виїхала з неї тимчасово у
зв'язку із конфліктом з позивачкою.

Крім того, суд першої інстанції прийшов
до хибного висновку, що відповідачка
ОСОБА_4 з 2005 року постійно не проживає
у спірній квартирі без поважних причин
та дійшов хибного висновку, що
відповідачі без поважних причин понад
один рік на момент звернення до суду
із позовом не проживають в АДРЕСА_1

На думку колегії суддів,згідно до
вимог ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР у осіб, які
вселились до наймача,виникають усі
права й обов'язки за договором найму
жилого приміщення,якщо особи постійно
проживали разом із наймачем і вели з
ним спільне господарство та були
визнані членами сім'ї наймача .

Крім того,на підставі ч.2 ст.65 ЖК УРСР
особи,що вселились в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача,набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням,якщо
при вселенні між цими особами,наймачем
та членами його сім'ї, які проживають
разом з ним,не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи, при
вселенні відповідачів до спірної
квартири, між позивачкою та членами її
сім'ї - відповідачами по справі
існувала угода про набуття рівного з
іншими членами сім'ї права
користування відповідачами житловою
площею в квартирі,іншої угоди між
сторонами укладено не було .

Згідно до вимог ст.405 ЦК України члени
сім ї власника житла,які проживають
разом із ним,мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік,якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів
справи,відповідачка ОСОБА_2 є донькою
ОСОБА_3, та онукою ОСОБА_9, вселилась в
квартиру як член сім'ї власника
житлового приміщення разом із своїми
дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які на час
вселення були неповнолітніми.
Протягом 2012 - 2014 років відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проводили ремонтні
роботи в квартирі, щодо заміни
сантехніки та системи
опалення,постійно проживали в цій
квартирі,мали в ній свої речі, ОСОБА_2
піклувалась про свою бабусю ОСОБА_9, що
в сукупності вказує на пов'язаність
членів родини не тільки спільним
побутом, але й взаємними обов'язками.

На думку колегії суддів,суд першої
інстанції обґрунтовано вирішував спір
згідно до вимог ст.405 ЦК України, але
дійшов до помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог,
оскільки цей висновок не базується на
сукупності зібраних по справі
доказів,а саме пояснень сторін, свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10, які підтвердили факт
проживання відповідачів в
квартирі,наявність особистих речей
відповідачів та бажання постійно
проживати в квартирі, підтвердили
наявність конфлікту між сторонами та
перешкоди позивачкою на проживання
відповідачів у квартирі.

Колегія суддів вважає,що відповідачі
вселились в квартиру АДРЕСА_1 як
члени сім'ї власника житла, з його
дозволу, тобто мають право на
користування житлом відповідно до
вимог ч.1 ст.405 ЦК України.
Проаналізував в сукупності наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідачі постійно проживали у
спірній квартирі, приймали участь в
утриманні квартири, а саме - проводили
частковий ремонт квартири, в період з
травня 2013 року по червень 2014 року,
нетривалий час не проживали у квартирі
з поважних причин,а саме у зв'язку із
конфліктами з позивачкою,яка є
власником житла і створювала їм
перешкоди у користуванні квартирою,а
отже не втратили на час звернення до
суду із позовом право на користування
житловим приміщенням у цій квартирі.

Доводи апеляційної скарги,щодо
невідповідності висновків суду
обставинам справи, є обгрунтованими
вимогами закону,належними доказами,і
є такими що підлягають задоволенню.

Таким чином,апеляційна скарга ОСОБА_2
на рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 21 жовтня 2014 року
підлягає задоволенню, рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 21 жовтня 2014 року необхідно
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволені позову
ОСОБА_3.

Керуючись вимогами ст.ст.303,307,309 ЦПК
України,колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 21 жовтня 2014 року -
задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 21 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове
рішення,яким відмовити у задоволені
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,ОСОБА_4,
ОСОБА_5,третя особа Управління
Державної міграційної служби України в
Херсонській області про визнання
такими що втратили право користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді: