АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1-й інстанції - Саадулаєв
Доповідач-Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

18 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа :
Служба у справах дітей Печерської
районної в м. Києві державної
адміністрації про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянину, який
не досяг шістнадцятирічного віку без
згоди та супроводу другого з батьків ,-

в с т
а н о в и л а:

В грудні 2013 року позивач
пред»явила вказаний позов до
відповідача та зазначала,що в період з
07. 07. 2006 року по 20.09.2013 року перебувала з
ним у шлюбі , від якого вони мають
дитину ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає разом з нею.

Посилаючись на те, що відповідач
перешкоджає їй вивозити доньку за
кордон, незважаючи на те, що вона
потребує оздоровлення за
рекомендаціями лікарів,періодичного
відпочинку на територіях із
відповідними кліматичними умовами, а
саме - за кордоном, позивач просила
надати дозвіл ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1
виїжджати з України без згоди та
супроводу її батька ОСОБА_4.

В подальшому позивач уточнила
свої вимоги і з тих же підстав просила
надати дозвіл на виїзд за межі України
доньці до досягнення нею
шістнадцятирічного віку у супроводі
матері ОСОБА_3, яка несе
відповідальність за життя та здоров»я
дитини та гарантує її повернення на
Україну,без згоди та супроводу батька
за таким графіком:

- з 10 грудня по 20 лютого щорічно -до м.
Відень,Австрійська республіка на
лікування,та до Сполучених Штатів
Америки на оздоровлення;

- з 20 березня по 30 березня щорічно - до м.
Відень,Австрійська республіка на
лікування;

- з 25 квітня по 15 травня щорічно м.
Відень, Австрійська республіка на
лікування;

- з 01 червня по 31 серпня щорічно -
Французької Республіки на
оздоровлення;

- з 20 жовтня по 10 листопада щорічно - м.
Відень Австрійська республіка на
лікування.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що суд при вирішенні даного
спору не надав належної оцінки
встановленим в справі обставинам, які
свідчать про небажання зі сторони
відповідача надавати згоду на виїзд
дитини за межі України в супроводі
матері, не перевірені заяви
відповідача про надання ним дозволу на
виїзд дитини за межі України,оскільки
вказані заяви їй не передавалися і
надавалися після початку розгляду
даної справи. Суперечить вимогам
закону висновок суду щодо можливості
ухвалення рішення суду лише про
разовий виїзд за кордон дитини без
згоди одного з батьків з певним часовим
проміжком.

На думку представника позивача суд
вправі був вільно прийняти відповідне
рішення, не порушуючи при цьому прав
відповідача як батька на спілкування з
дитиною.

В зв»язку з цим представник позивача
вважає надуманими посилання суду в
рішенні на те, що вказаним позивачем
графіком виїзду дитини за кордон по
суті змінюється рішення Печерського
районного суду м. Києва від 12.03.2014 року,
яким встановлено способи спілкування
відповідача з донькою.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи не врахував наявність потреби
дитини у лікуванні та її оздоровлення
за межами України, що підтверджується
медичними документами.

Вислухавши доповідь
судді,пояснення осіб, що з»явилися в
судове засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги, обставини справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що з 07.07.2006 року
сторони у справі перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

25.04.2013 року ОСОБА_4 видав нотаріально
посвідчену заяву щодо надання згоди на
тимчасовий виїзд у період з 30.04.2013 року
по 01.09.2013 року доньки сторін у супроводі
матері ОСОБА_3.

20.09.2013 року Печерським районним судом
м.Києва шлюб між сторонами розірвано.

28.11.2013 року постановою Солом»янського
РУ ГУ МВС України в м. Києві закрито
кримінальне провадження за заявою
ОСОБА_4 про викрадення 23.08.2013 року його
малолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв»язку з відсутністю в
діянні події кримінального
правопорушення.

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 12.03.2014 року, яке набрало
законної сили, частково задоволено
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, 3-я особа :
Печерська района в м. Києві
держадміністрація, як орган опіки та
піклування, про усуненя перешкод у
спілкуванні з дитиною та визначення
способів участі у її
вихованні.Зобов»язано ОСОБА_3 не чинити
перешкоди ОСОБА_4 у вихованні і
спілкуванні з його донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено способи участі
батька ОСОБА_4 у вихованні та
спілкуванні з його донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 таким чином :

- перші та треті вихідні кожного місяця
з 12.00 год. суботи до 16.00 год. неділі за
адресою проживання батька ;

- віторок та четвер кожного тижня з 15.00
год. до 19.00 год. за адресою проживання
батька;

- спільний відпочинок двічі на рік під
час зимових та літніх канікул терміном
на 10 (десять) діб, кожен, попередньо
узгодивши деталі з матір»ю дитини;

- спільне святкування дня народження
дитини;

- необмежене спілкування з донькою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисто засобами
телефонного, поштового, електронного
та іншого засобу зв»язку, що не
передбачають безпосереднього
фізичного спілкування між батьком та
донькою;

- в день побачення з донькою батько має
право забирати її з дому/дитячого
садка/школи особисто.

Нотаріально посвідченими заявами ,
ОСОБА_4 21.06.2014 року у період з 01.07.2014 року
по 01.08.2014 року, 14.08.2014 року у період з
22.08.2014 року до 22.09.2014 року, надав згоду
на тимасовий виїзд за кордон своєї
доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі
матері ОСОБА_3 до Франції , Монако та
Австрії (а.с. 30,31 том 2).

ОСОБА_3 зазначає, що 25.04.2013 року
відповідач надав згоду на виїзд їх
доньки за кордон , проте згодом її
відкликав та звернувся до
правоохоронних органів з заявою про
викрадення дитини, що на її думку є
порушенням інтересів дитини та
свідомим позбавленням доньки
можливості повноцінного оздоровлення
та розвитку, що і стало підставою для
звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 157 СК України,
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов»язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що
мати, батько мають рівні права та
обов»язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов»язків щодо дитини.

Правилами перетинання
державного кордону громадянами
України, які затверджені Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року за № 57, передбачено, що виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку,здійснюється за згодою
обох батьків (усиновлювачів) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд з України громадян, які
не досягли 16-річного вікув супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

При цьому згода другого з батьків не
вимагається у разі пред»явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Згідно зі ст. 4 Закону Укарїни «Про
порядок виїзду з України і в»їзду в
Україну громадян України», за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України,
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої
інстанції встановив та виходив з того,
що останньою не доведено факт відмови
відповідача щодо надання своєї згоди
на виїзд доньки сторін за кордон,
врахувавши при цьому, що
запропонований позивачем графік
виїзду за кордон дитини складений
всупереч рішенню Печерського
районного суду м. Києва від 12.03.2014 року,
яким визначено спосіб участі ОСОБА_4 у
вихованні дитини, що фактично є зміною
визначеного вказаним рішенням способу
його участі у вихованні доньки .
Зазначено судом також і про те, що
чинним законодавством за судовим
рішенням передбачено можливість
надання дозволу на виїзд дитини без
згоди батька, не позбавленого
батьківських прав, лише такого, який
має разовий характер з певним часовим
проміжком перебування у відповідній
державі.

Колегія суддів вважає такий
висновок суду законним та
обґрунтованим, відповідним
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального та
процесуального права, які регулюють
правовідносини, що виникли між
сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Зазначаючи про те, що відповідач
не надає згоду на виїзд їх доньки за
кордон, внаслідок чого вона вимушена
звернутись до суду за захистом
інтересів дитини, ОСОБА_3 будь-яких
належних та допустимих доказів
зазначеному, не надала , в зв»язку чим
посилання її представника про
неврахування судом наявність потреби
дитини у лікуванні та її оздоровлення
за межами України, на увагу не
заслуговують .

Та обставина, що ОСОБА_4 скасував
надану ним 25.04.2013 року згоду на виїзд
доньки сторін за кордон на строк з
30.04.2013 року по 01.09.2013 року, не може бути
підставою до задоволення позовних
вимог ОСОБА_3, оскільки зазначені події
мали місце у вересні 2013 року, проте як
21.06.2014 року та 14.08.2014 року відповідачем
було видано нотаріально посвідчені
заяви про надання ним дозволу щодо
тимчасового виїзду доньки сторін за
кордон у супроводі позивача ( а.с. 30,31
том 2 ).

Інші доводи апеляційної скарги
також на увагу колегії суддів не
заслуговують, оскільки судом вимоги
позивача розглянуто в межах заявлених
нею вимог у відповідності до ч. 1 ст. 11
ЦПК України та з ретельним дотриманням
вимог законодавства щодо процедури
надання згоди на тимчасовий виїзд
дитини за кордон згідно з Правилами
перетинання державного кордону
громадянами України, які затверджені
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року за № 57, а також з
урахуванням рішення Печерського
районного суду м. Києва від 12.03.2014 року.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення суду ,
ухваленого в даній справі, підстави до
скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 15 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -