АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції: Колдіна
справа №752/1550/14-ц
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій
В.С.

за участю представника
позивача Чудаківської Л.В.

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника
відповідачів ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Антонов» в особі Філії
«Серійний завод «Антонов», поданою
представником за довіреністю Рибкою
В»ячеславом Володимировичем, на
рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 03 вересня 2014 року у справі
за позовом Державного підприємства
«Антонов» в особі Філії «Серійний
завод «Антонов» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості по оплаті за
проживання, інфляційних втрат та 3%
річних, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ДП «Антонов» в особі
Філії «Серійний завод «Антонов»
звернулося до суду з позовом про
стягнення з відповідачів на користь
Філії ДП «Антонов» «Серійний завод
«Антонов» заборгованості по оплаті за
проживання в кімнаті АДРЕСА_1 в розмірі
3485 грн., інфляційних втрат в розмірі 34,85
грн. та 3% річних в сумі 165,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач ОСОБА_3, колишній працівник,
разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 та
двома дітьми займають кімнату АДРЕСА_1,
проте плату за проживання справляють
не систематично та не у повному
розмірі, у зв»язку із чим мають
заборгованість за період з 01 квітня 2012
року по 01 листопада 2013 року в сумі 3485
грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва від 03 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ДП
«Антонов» в особі Філії «Серійний
завод «Антонов», в інтересах якого діє
представник за довіреністю Рибка В.В.,
подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про стягнення з відповідачів
заборгованості по оплаті за проживання
в кімнаті АДРЕСА_1 ОК «Сокіл» Філії ДП
«Антонов» «Серійний завод «Антонов» в
сумі 3685,70 грн.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що висновок суду про відсутність
документів про статус гуртожитку є
необґрунтованим, оскільки суду було
надано довідку №070-30 від 16 січня 2014
року, яка підтверджує, що гуртожиток
знаходиться на балансі та утримується
Філією ДП «Антонов» «Серійний завод
«Антонов». Вважає необґрунтованим
висновки суду щодо відсутності між
сторонами письмового договору, що
передбачений ст.14 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», з огляду
на те, що відповідачі фактично
проживають у кімнаті та користуються
послугами, за що нараховується плата.
Заперечує проти висновків щодо
необґрунтованості встановлення
тарифів з оплати за проживання.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав.

Відповідачі та представник
відповідачів заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
з»явившихся осіб, розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з їх необґрунтованості та
недоведеності.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції установлено, що
в кімнаті АДРЕСА_1 проживають та
зареєстровані відповідачі (подружжя)
та двоє їхніх малолітніх дітей. Кімната
розрахована на 4 ліжко-місця, площею 24
кв.м житлової площі та 49,71 кв.м
загальною площею разом з приміщенням
загального користування.

Звертаючись з вимогами до
відповідачів, позивач посилається на
те, що останні проживають в кімнаті
гуртожитку за вказаною адресою та не в
повному обсязі вносять плату за
проживання.

Відповідно до Примірного
положення про гуртожиток (затверджений
Постановою Ради Міністрів УРСР №208 від
03 червня 1986 року) громадяни, які
проживають у приміщеннях, що
перебувають у їх відособленому
користуванні, вносять плату за
користування жилою площею і за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Відповідно до ст.14 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» ціни/тарифи на комунальні
послуги та послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій формуються і затверджуються
центральними органами виконавчої
влади, національними комісіями, що
здійснюють державне регулювання у
відповідних сферах, та органами
місцевого самоврядування відповідно
до їхніх повноважень , визначених
законом.

Судом першої інстанції вірно
установлено, що між сторонами договір
про участь в утриманні будинку та
прибудинкової території не укладався,
а тарифи на послуги в установленому
законом порядку не погоджувались.

З наданого позивачем розрахунку
убачається, що до складу вартості за
проживання включена вартість оплати
комунальних послуг та експлуатаційні
витрати.

З матеріалів справи також
убачається та не оспорюється
позивачем, що відповідачами щомісячно
вноситься оплата в розмірі 400-500 грн. в
залежності від кількості спожитих
комунальних послуг, що підтверджується
також даними відповідних квитанцій.

При цьому, вартість
експлуатаційних витрат по квартирі, де
мешкають відповідачі, визначена в
розмірі 668 грн. щомісячно, розрахунок
проводиться Управлінням економіки та
затверджується керівником
підприємства, що не свідчить про
затвердження тарифу на ці послуги в
установленому порядку.

Відтак, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для стягнення
визначеної позивачем заборгованості,
оскільки при проведенні її розрахунку
позивачем включено експлуатаційні
витрати, тариф на які не затверджено у
визначеному законом порядку.

Посилання позивача на
рекомендації, викладені в листі
Управління цінової політики №09050/4-439
від 08 грудня 2011 року (том 1 а.с.20), вимог
позовної заяви не підтверджують та
висновків суду не спростовують. Так,
згідно вказаного листа визначено, що в
м.Києві діють тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій по кожному
будинку окремо, розраховані
виконавцями послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій відповідно до Порядку
формування тарифів на зазначені
послуги, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 01
червня 2011 року №869, який
використовується для розрахунку
вартості на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій. Разом з тим, позивачем
розрахунок експлуатаційних витрат
проведено на власний розсуд, а не у
відповідності до цього Порядку з
включенням витрат, які не входять до
переліку послуг, що можуть бути
покладені на споживачів (зокрема,
використання флешки, обслуговування
бухгалтерських програм, курси КНС,
послуги зв»язку та інше).

Доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції щодо
необґрунтованого нарахування витрат з
експлуатаційних послуг за тарифом 668
грн. не спростовують, відомостей щодо
заборгованості за комунальними
послугами матеріали справи не містять.

Інші твердження апеляційної
скарги висновків суду не спростовують
та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального
права, які призвели б до неправильного
вирішення справи , колегією суддів не
установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Антонов» в особі Філії
«Серійний завод «Антонов», подану
представником за довіреністю Рибкою
В»ячеславом Володимировичем,
відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 03 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

Є.В. Болотов