Справа № 365/613/13-ц Головуючий у І
інстанції Хижний Р.В.Провадження №
22-ц/780/6056/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Відділу
державної виконавчої служби
Згурівського районного управління
юстиції на ухвалу Згурівського
районного суду Київської області від 18
вересня 2014 року у справі за поданням
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Згурівського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року державний виконавець
ВДВС Згурівського районного
управління юстиції звернувся до суду
із поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України відносно
ОСОБА_1 Обґрунтовуючи подання,
вказував, що на виконанні відділу
перебуває виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 695
грн., але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
щомісячно, починаючи з 12 серпня 2013 року
і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою від 08 лютого 2014 року
відкрито виконавче провадження і
направлено її копію сторонам, однак
боржником не вчинено дій, спрямованих
на виконання рішення суду. ОСОБА_1
проживає за адресою АДРЕСА_1, на обліку
в Згурівському районному центрі
зайнятості населення як безробітний не
значиться, пенсії не отримує, майно за
боржником не зареєстроване. Боржнику
неодноразово направлявся розрахунок
заборгованості по аліментах та він
попереджався про кримінальну
відповідальність за злісне ухилення
від сплати аліментів. На підставі ст.
ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України в в'їзду в
Україну громадян України» просив
встановити тимчасове обмеження у праві
виїзду ОСОБА_1 за межі території
України.

Ухвалою Згурівського районного суду
Київської області від 18 вересня 2014 року
в задоволенні подання державного
виконавця відмовлено.

Відділ державної виконавчої служби
Згурівського районного управління
юстиції, не погоджуючись із ухвалою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
права, просив скасувати ухвалу
Згурівського районного суду Київської
області від 18 вересня 2014 року та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіряючи законність
та обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 08 лютого 2014 року постановою
старшого державного виконавця ВДВС
Згурівського районного управління
юстиції відкрито виконавче
провадження ВП № 41971091 про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в
твердій грошовій сумі в розмірі 695 грн.,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
на дитину відповідного віку щомісячно,
і до досягнення дитиною повноліття.

В матеріалах виконавчого провадження
знаходиться супровідний лист від 10
лютого 2014 року про направлення
постанови про відкриття виконавчого
провадження на адресу стягувача та
боржника (а. с. 17).

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 25 лютого 2014 року,
відсутні відомості щодо
зареєстрованого права власності на
нерухоме майно за ОСОБА_1

Згідно відповіді № від 26 лютого
2014 року на запит до ДПС України про
джерела отримання доходів боржників -
фізичних осіб відсутня інформація
стосовно боржника ОСОБА_1 щодо сум
доходу, нарахованого (сплаченого)
податковим агентом на користь
платників податку, та сум отриманого з
них податку в ДРФО.

03 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
ВДВС Згурівського районного
управління юстиції із заявою про
підготовку подання до суду про
обмеження у праві виїзду за межі
території України ОСОБА_1, оскільки
рішення боржником самостійно не
виконується та з моменту винесення
виконавчого листа аліментів вона від
ОСОБА_1 не отримувала.

Вказані обставини підтверджуються
наявними в справі доказами.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні подання державного
виконавця, прийшов до висновку, що
державним виконавцем не доведено
необхідність застосування тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, а також наявність
ризику його виїзду за кордон.

На думку колегії суддів, при розгляді
подання державного виконавця судом
першої інстанції порушено порядок,
встановлений для його вирішення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо
діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано
цивільний позов до суду - до закінчення
провадження у справі (п. 8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р.
Закону України від 4 листопада 2010 року
«Про внесення змін до Закону України
«Про виконавче провадження» та деяких
інших законодавчих актів щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб)» закріплено
право державного виконавця, у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань покладених на нього
рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України.
У зв'язку із цим суди розглядали
подання державних виконавців про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржників у виконавчому
провадженні.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано
вирішення судом питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

З погляду значення словосполучення
«ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи)», вжите
у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3
ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження», позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Зазначені вимоги закону суд першої
інстанції залишив поза увагою, не
встановив фактичні обставини, що
унеможливлює вирішення справи по суті
на стадії апеляційного перегляду.

Так, суд першої інстанції не з'ясував,
чи отримував ОСОБА_5 копію постанови
про відкриття виконавчого провадження;
чи мав ОСОБА_5 можливість із
урахуванням часу отримання такої
постанови виконати в добровільному
порядку рішення суду; чи здійснювався
державним виконавцем вихід на
місцевість із перевіркою знаходження
ОСОБА_5 за місцем проживання, вказаного
у виконавчому листі; чи ухилявся ОСОБА_5
від вчинення виконавчих дій, і в
залежності від встановленого не
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, здійснивши передчасний
висновок про недоведення необхідності
застосування тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон.

При цьому наявність ризику виїзду
боржника за кордон, на існування якої
посилався суд, не вимагається законом
при прийнятті судом відповідного
рішення, оскільки такий ризик без
встановленого обмеження виїзду є
постійним.

Крім того, в матеріалах справи
міститься копія подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, яке і вирішувалося судом
першої інстанції, а відповідно до вимог
ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень вирішується за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, а не за копією
подання. Зазначене суд першої
інстанції також залишив поза увагою.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а ухвала суду
скасуванню з передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, оскільки постановлена з
порушенням порядку, встановленого для
його вирішення.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Згурівського
районного управління юстиції
задовольнити частково.

Ухвалу Згурівського районного суду
Київської області від 18 вересня 2014 року
скасувати та передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.