Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4998/14
Головуючий у 1 інстанції Малінова О.С.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 02 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання права власності на жилий
будинок, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5 про визнання права власності
на ? частину житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності на житловий будинок.

В позові зазначав, що перебував з
ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі до 24
березня 2004 року. В липні 2011 року ОСОБА_3
зверталась до Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
із позовом про поділ майна, але під час
розгляду справи цей спір було
врегульовано ними у добровільному
порядку, він сплатив ОСОБА_3 20000 грн. і
16.12.2011 року ухвалою суду провадження у
справі було закрито на підставі п. 3 ст.
205 ЦПК України.

У березні 2014 року він звернувся до
приватного нотаріуса
Костянтинівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 з метою
продажу належного будинку АДРЕСА_1, але
постановою приватного нотаріуса йому
було відмовлено з огляду на те, що
вищевказана ухвала суду не вирішила
майнових питань між ним і колишньою
дружиною - ОСОБА_3 і визнає за ним право
особистої власності на будинок.

Просив суд визнати за ним право
приватної власності на спірний будинок
АДРЕСА_1 в зв'язку із фактичним
добровільним вирішенням спору щодо
спільного майна у 2011 році.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
визнання права власності на ? частину
житлового будинку.

В зустрічному позові зазначала, що
дійсно у період спільного проживанням
з ОСОБА_4 ними було придбано спірний
будинок, який з обопільної їх згоди
було записано на ОСОБА_4 Вважає, що цей
будинок є їхньою спільною сумісною
власністю, у відповідності до ст.. 22
Кодексу про шлюб і сім'ю України, і вона
має право на одну другу частку будинку,
тому що розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності
подружжя.

Просила суд визнати за нею право
власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 вересня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у
повному обсязі. Її зустрічний позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ, підсудність даної справи
визначено саме апеляційному суду
Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Стаття 308 ЦПК України передбачає
підстави для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін. За
її змістом Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог, суд, виходив з того, що
сторони добровільно вирішили майнові
питання щодо спільно нажитого майна у
шлюбі у 2011р., а тому є всі підстави для
визнання права власності на спірний
будинок за одним із них, а саме за
ОСОБА_4

Такий висновок суду першої інстанції
ґрунтується на матеріалах справи та
відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо
необґрунтованості і незаконності
висновків суду про відсутність підстав
для визнання за ОСОБА_3 права власності
на ? частину спірного будинку є
неприйнятними, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
20.11.1980р. по 24.03.2004р. Під час спільного
проживання сторонами було придбано
житловий будинок АДРЕСА_1. Будинок був
зареєстрований на ОСОБА_4

У липні 2011р. ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного
майна. Спільним майном вона зазначила
спірний будинок та автомобіль ВАЗ-2105.
Справа була закрита у зв»язку з
відмовою від позову через добровільне
вирішення майнового спору, а саме
ОСОБА_4 було сплачено ОСОБА_3 в якості
компенсації за спільне майно 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою.

Відповідно до п.п. 22-25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Оскільки у 2011р. між сторонами була
досягнута домовленість щодо поділу
майна та сплачена обумовлена грошова
компенсація, ОСОБА_3 фактично
позбавилася права вимагати визнання за
собою права на ? частину у спільно
нажитому майні, зокрема на спірний
будинок. Внаслідок зазначеного, ОСОБА_4
набув одноособове право на спірний
будинок.

Суд при ухвалені рішення дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлених обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які б свідчили про порушення норм
матеріального і процесуального права,
які призвели чи могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303,308, 313- 315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 вересня 2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: