Справа № 186/1329/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Першотравенський
міський суд Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді
Бондарьової Г. М.

секретар Кобка Т.В.

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Першотравенську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

Встановив:

13 серпня 2014 року ОСОБА_1 заявив в суді
позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу в
сумі 80 000гривень в зв»язку з
невиконанням зобов»язання,згідно
розписки(договору позики) від 04 квітня
2012 року,посилаючись на те,що 04 квітня 2012
року він позичив відповідачу у справі
80000гривень з зобов»язанням відповідача
повернути борг за першою вимогою
згідно доданої його письмової
розписки.

На початку 2014 року він звернувся до
відповідача з проханням повернути борг
у повному розмірі,але відповідач
попрохав його почекати деякий
час,після чого на його неодноразові
звернення до відповідача про
повернення боргу,він
відмовляв,пояснюючи відмову
відсутністю коштів.

28 серпня 2014 року ОСОБА_1 заявив в суді
позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу в
розмірі 50 000гривень в зв»язку з
невиконанням зобов»язання згідно
розписки(договору позики) від 12 травня
2009 року,посилаючись на те,що 12 травня 2009
року він позичив відповідачу у справі 50
000гривень для розвитку його
підприємницької діяльності за
договором позики(розпискою).

На початку 2014 року він звернувся до
відповідача з проханням про повернення
боргу,але відповідач попрохав його
почекати деякий час,після чого на його
неодноразові звернення до відповідача
про повернення боргу,він відмовляв
,пояснюючи відсутністю коштів.

02 вересня 2014 року ОСОБА_1 заявив в суді
позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу в
розмірі 150 000 гривень в зв»язку з
невиконанням зобов»язання згідно
розписки( договору позики) від 02 січня
2014 року,посилаючись на те,що 02 квітня
2014 року він позичив відповідачу у
справі 150 000гривень з зобов»язанням
відповідача повернути борг за першою
вимогою згідно договору
позики(розписки).

На початку лютого 2014 року він
звернувся до відповідача з проханням
про повернення боргу,але відповідач
попрохав його почекати деякий
час,після чого на його неодноразові
звернення до відповідача про
повернення боргу,ві
відмовляв,пояснюючи відсутністю
коштів.

Ухвалою суду від 15 вересня 2014 роки
зазначені справи об»єднані в одне
провадження.

Позивач просить суд стягнути на його
користь з відповідача 280000гривень у
зв»язку з невиконанням зобов»язання
згідно зазначених розписок(договорів
позики) та стягнути понесені ним
судові витрати по сплаті судового
збору.

Позивач підтримав свої позовні вимоги
в суді.

Відповідач у справі ОСОБА_3 та його
представник позов визнали частково на
суму 150000гривень по його борговій
розписці від 02 січня 2014 року,які він не
повернув по цей час.

Позовні вимоги про стягнення з нього
50000грн в рахунок повернення боргу за
наданим позивачем договором позики від
12 травня 2009 року він не визнає,оскільки
згідно п.3 зазначеного договору
договір позики набирає чинності з
момету підписання Позичальником цього
договору та розписки. Згідно п.4
зазначеного договору було
встановлено,що при поверненні позики
Позикодавець повертає Позичальнику
його розписку.Ним,як позичальником,
виконано всі умови даного договору,він
підписав разом з позикодавцем договір
позики,видав йому при передачі 50тисяч
гривень позики боргову розписку,яку
ОСОБА_1 повернув йому,відповідачу,при
поверненні йому даної суми
боргу.Наданий суду оригінал договору
позики ,ксерокопія якого посвідчена
судом та приєднана до матеріалів
справи, не відповідає дійсному
оригіналу договору позики,який вони
підписали з позивачем 12 травня 2009 року
в одному екземплярі,який залишився у
ОСОБА_1,оскільки в наданому позивачем
договору позики ,який був виконаний
печатним способом,у п.4 договору позики
внесені зміни ОСОБА_1 особисто,який
своєю рукою ручкою взяв у дужки
вислів «його розписку» та дописав
своєю рукою «договір позики»,що
суттєво змінило суть договору,зокрема
в тім,що згідно дійсного печатного
договору позики між ними в п.4 було
передбачено ,що при поверненні суми
позики Позикодавець повертає
Позичальнику його розписку,а ОСОБА_1
самостійно взяв у дужки вислів «його
розписку» та дописав своєю рукою
вислів «договір позики»,суттєво
змінивши суть п.4 укладеного між ними
договору,що дало підставу ОСОБА_1 при
відсутності у ОСОБА_1 його,ОСОБА_3,
боргової розписки,так як вона була
повернута йому ОСОБА_1 при поверненні
боргу, повторно вимагати з нього
повернення ще раз 50 000гривень
посилаючись лише на договір позики,де
прямо передбачено ,що обов»язковою
його складовою є наявність боргової
розписки.В підтвердження того,що
ОСОБА_1 був досвідчений в оформленні
таких договорів позики ,зокрема як
договору позики так і обов»язкових до
нього розписок,представник
відповідача надав суду договір позики
з розпискою між ОСОБА_1 зокрема з
ОСОБА_4 від 20 жовтня 2007 року ,з якого
вбачається,що між ними було укладено
договір позики з аналогічними
пунктами 3 та 4 з обов»язковою
складовою частиною договору позики
розписки,яка також видана ОСОБА_4
ОСОБА_1 20 жовтня 2007 року при отриманні
ним позики від ОСОБА_1,а також ним
доданий договір позики між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 з аналогічними пунктами 3 та 4
договору позики з обов»язково
складовою договору наявності
розписки,який також одностороннє
змінений у печатному тексті договору
самим ОСОБА_1

Тому відповідач вважає,що він виконав
всі умови договору позики від 12 травня
2009 року ,повернув ОСОБА_1 борг та він
повернув йому його розписку,що прямо
передбачено умовами п.п.3 та 4
укладеного між ними договору позики.

Також відповідач не визнає заявлені
ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення з
нього 80 000гривень боргу по його
борговій розписці від 04 квітня 2012
року,оскільки зазначену суму він
дійсно позичав у ОСОБА_1 04 квітня 2012
року на підставі договору позики та
виданої ним розписки.Після чого
передаючи гроші йому,ОСОБА_3, ОСОБА_1
попросив написати йому ше одну
розписку на цю суму,оскільки він
загубив першу розписку,що ним,ОСОБА_3 і
було зроблено,тобто він видав ОСОБА_1 ще
одну боргову розписку на зазначену
суму,яку ОСОБА_1 повернув йому при
поверненні ним боргу. Отже ,вважає,що
ОСОБА_1 обманув його ,отримавши дві
боргові розписки,одну з яких надав
суду,а другу повернув йому,ксерокопію
якої він додає до справи.

Зазначають,що ОСОБА_1 завжди оформляв
боргові відносини шляхом укладення
договору позики та розписки,причому
договір позики здійснював в одному
екземплярі ,який залишав у себе.

Просить позов задовольнити частково на
суму 150 тисяч гривень,у задоволенні
трешти поовних вимог відмовити.

Всилухавши пояснення
сторін,дослідивши матеріали справи суд
вважає,що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав:

Як вбачається з наданих суду позивачем
та оглянутих судом оригіналів боргових
розписок відповідача,ксерокопії яких
посвідчені судом та долучені до
матеріалів справи (а.с._______) ОСОБА_3 взяв
у борг у позивача 04 квітня 2012 року
80000гривень,02 січня 2014 року 150000гривень з
зобов»язаннями відповідача повернути
борг за першою вимогою позивача,що ним
не здійснено по цей час, оригінали
боргових розписок відповідача ОСОБА_3
по зазначених сумах боргу, написані ним
власноручно,що ним підтверджено
суду,знаходяться на день вирішення
спору у позивача ОСОБА_1,тому зазначені
суми боргу підлягають примусовому
стягненню з відповідача на підставі
ст.ст.536,1046-1050 ЦК України.

Як вбачається з наданого суду
оригіналу договору позики від 12 травня
2009 року,оглянутого судом,ксерокопія
якого посвідчена судом та долучена до
матеріалів справи (а.с._________),виконаного
печатним способом, позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_3 12 травня 2009 року
уклали договір позики відповідно до п.1
якого позикодавець ОСОБА_1 надає
позичальнику ОСОБА_3 безпроцентну
грошову позику у вітчизняній
валюті(гривнях) у сумі 50 000(п»ятдесят
тисяч) гривень з зобов»язанням
позичальника згідно п.2 договору
повернути суми позики в 15-ти денний
термін ,після дати повідомлення про
повернення позики.

Відповідно до п.3 договору позики
договір позики набирає чинності з
моменту підписання Позичальником
цього договору та розписки.

Відповідно до п.4 договору позики від 12
травня 2009 року ,виконаного печатним
способом ,було передбачено ,що при
поверненні суми позики Позикодавець
повертає Позичальнику його розписку.

Аде в наданому суду для огляду
оригіналі договору позики від 12 травня
2009 року ,ксерокопія якого долучена до
матеріалів справи ,вбачається що
останне слово речення п.4 договору ,а
саме вислів «його розписку» взято в
дужки кульковою ручкою ,та далі
кульковою ручкою дописано вислів
«договір позики».Ці зміни в печатному
тексті договору позики,які внесені
ОСОБА_1,,що він підтвердив у
суді,проведені без будь-яких
двосторонніх оговорок сторін в тексті
договору та без будь-яких письмових
доказів згоди на це позичальника
ОСОБА_3

Посилання позивача ОСОБА_1 в цій
частині на те ,що по даному договору
позики від пропонував ОСОБА_3 надати
письмову розписку,але ОСОБА_3 сказав,що
він ставить на свій підпис під
договором печатку його, як підприємця
,що має більше значення ніж його
розписка,тому по даній позиці у нього
відсутня розписка ОСОБА_3 на суму боргу
50 тисяч гривень,суд вважає
необгрунтованим,оскільки внесені
ОСОБА_1 зміни кульковою ручкою в
печатний текст договору позики,яким
прямо передбачено набрання ним
чинності з моменту підписання
позичальником цього договору та
розписки,а також передбачено в його
печатному виді ,що при поверненні суми
позики позикодавець повертає
позичальнику саме розписку ,а не
договір позики,як дописано кульковою
ручкою самим позичальником без
будь-яких двосторонніх оговорок у
тексті договору та без надання ОСОБА_1
будь-яких письмових доказів згоди на
внесення таких змін до договору позики
позичальником ОСОБА_3.

Оскільки зазначеним договором позики
у його печатному виді ,без внеснених
змін рукою ОСОБА_1, прямо передбачено у
п.4 ,що при поверненні суми позики
позикодавець повертає позичальнику
його розписку ,ОСОБА_3 стверджує,що він
повернув борг ОСОБА_1, а той повернув
йому його боргову розписку на 50 тисяч
гривень, позивач ОСОБА_1 на день
вирішення спору не надав суду
наявності у нього письмової розписки
ОСОБА_3 на цю суму боргу,суд вважає не
доведеними позовні вимоги позивача у
цій частині його позовних вимог у
точній відповідності до укладеного між
ними договору позики без внесених
одностороннє ОСОБА_1 змін до нього.

Про безпідставність позовних вимог
позивача в цій частині позову
опосередковано свідчать також
надані відповідачем за заявою іншого
боржника ОСОБА_1-ОСОБА_4 ксерокопії
договору позики та розписки між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ще від 20 жовтня 2007
року,де також в п.п.3 та 4 договору
зазначено про набрання чинності
договору з моменту підписання
позичальником договору та розписки,а
також про те,що при поверненні суми
позики позикодавець повертає
позичальнику його розписку,що свідчить
про наявність досвіду у позивача в
оформленні договору позики
аналогічним способом з ОСОБА_3 12.05.2009
року ,що спростовує посилання позивача
на те,що він не потребував від ОСОБА_3
розписки,так як той запропонував йому
замінити її проставленням печатки
ОСОБА_3 як підприємця на підпис ОСОБА_3
у договорі замість видачі розписки.

Також суд вважає не доведеними
належним чином в цій частині позовні
вимоги посилання ОСОБА_1 на наданий
ним оригінал аркуша
паперу,ксерокопія якого долучена до
матеріалів справи(а.с._________), з записами
на ньому ,по ствердженню ОСОБА_1 рукою
ОСОБА_3,що не заперечував у суді
представник ОСОБА_3, про борги, без
чіткого визначення їх
параметрів,оскільки вони не містять
чіткого доказу неповернення ОСОБА_1
боргу в розмірі 50 тисяч гривень по
договору позики від 12.05.2009 року
,оскільки згідно вимог закону єдиним
прямим доказом такого неповернення
боргу ОСОБА_1 може бути лише наявність у
нього на руках боргового документу
боржника,яким згідно умов договору
позики від 12.05.2009 року , без внесених
одностороннє рукою ОСОБА_1 змін до
нього, може бути лише розписка
відповідача.

Відпвідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки
відповідача,які знаходяться у
позивача,суд встановив укладення між
сторонами договорів позики.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК
України встановлено, що за договором
позики на позичальникові лежить
зобов'язання повернути суму позики у
строк та в порядку, що передбачені
договором.

Предметом договору позики у справі є
національна валюта-гривні.

Отже суд враховує, що письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику;

Відповідно до ст.530 ЦК України:

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України
кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі.

З наведеного випливає, що кредитор в
даному випадку повинен видати розписку
лише на вимогу боржника. Якщо такої
вимоги від боржника не надійшло,
зазначений обов'язок у кредитора не
наступає. Тому для боржника вкрай
важливо документально підтвердити
факт виконання свого зобов'язання.

Якщо ж боржник при отриманні позики
видав кредиторові борговий документ
(розписку), кредитор, приймаючи її
повернення, повинен повернути борговий
документ (розписку) боржникові. Якщо
кредитор з якоїсь причини не може
повернути борговий документ (розписку)
(наприклад, у випадку її втрати,
знищення, передачі іншим особам і т.п.),
він зобов'язаний видати боржникові
свою розписку, вказавши в ній про це.

Наявність розписки (чи іншого
боргового документа) у боржника
підтверджує виконання ним своїх
обов'язків. Відповідно ж наявність
оригіналу розписки у кредитора
свідчить про невиконання боржником
свого обов'язку, в тому числі і щодо
повернення боргу, що підтверджується і
судовою практикою (ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.02.2011р. по справі №6-2573св10).
Якщо кредитор відмовляється повернути
боргову розписку або видати свою
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. Зазначені дії
кредитора розцінюються як його
прострочення.

Аналізуючи зазначені обставини справи
та вимоги закону та враховуючи, що
боргові розписки відповідача ОСОБА_3
від 04 квітня 2012 року на суму 80 тисяч
гривень та від 02 січня 2014 року на суму
150 тисяч гривень знаходяться у
позивача,як кредитора, а не у
відповідача,як боржника,відповідач у
справі ОСОБА_3 не надав суду належних
письмових доказів повернення ним цих
боргів ОСОБА_1, суд вважає доведеними
позовні вимоги позивача у цій частині
його позовних вимог.

Разом з тим суд вважає не доведеними
належними доказами в суді позивачем
неповернення йому боргу в сумі 50тисяч
гивень за договором позики від 12
травня 2009 року,оскільки позивач не
надав суду доказів наявності у нього
на руках письмової розписки ОСОБА_3 на
цю суму,тоді коли наявність такої
письмової розписки є обов»язковою
умовою чинності підписаного сторонами
12 травня 2009 року договору позики.

На підставі викладеного,керуючись
ст.ст. 10,11,209,212,214,215 ЦПК
України,ст.ст.525,530,545,1046-1050 ЦК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заборгованість у розмірі 230 000(двісті
тридцять тисяч)гривень у зв»язку з
невиконанням зобов»язань згідно
розписок від 04 квітня 2012 року,від 02
січня 2014 року,складених на
підтвердження позики та в рахунок
повернення понесених судових витрат
по сплаті судового збору в розмірі
2300гривень,а всього стягнути в розмірі
232300(двісті тридцять дві тисячі
триста)гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: Г. М. Бондарьова