справа № 359/9627/14-ц
провадження № 2/359/2549/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі: головуючої судді Яковлєвої Л.B.,

при секретарі Леоненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бориспіль
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, малолітньої ОСОБА_3, в інтересах
якої діє ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог Служба у
справах дітей виконавчого комітету
Бориспільської міської ради Київської
області про визнання осіб такими, що
втратили право користування житлом, -

встановив:

23 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області з даним позовом, яким
просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням в квартирі за
адресою : АДРЕСА_1; позбавити
відповідачів права на користування
вказаним жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
ОСОБА_1 на підставі ордеру в квітні 2001
року надано трьохкімнатну службову
квартиру за адресою АДРЕСА_1. В ній
прописані позивач, відповідачі та
ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його
колишньою дружиною та рідною донькою. В
2007 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
розірвано. Одразу після цього колишня
дружина зібрала свої та дітей речі та
виїхала з спірної квартири. На
сьогоднішній день ОСОБА_2 повторно
одружилась та разом з донькою проживає
разом з новим чоловіком в його будинку,
що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2.
Протягом всього часу з 2007 року
відповідачі по місцю реєстрації не
проживають, витрат по утриманні
квартири не здійснюють.

Позивач, будучи належним чином
повідомленим про дату, час і місце
розгляду справи, до суду не з'явився.
Через канцелярію суду подав заяву, якою
розгляд справи просив здійснити у його
відсутність, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
судового засідання повідомлялися
належним чином. Від ОСОБА_2 надійшла
заява, якою позовні вимоги щодо себе
вона визнала та не заперечувала проти
їх задоволення, в частині вимог щодо
неповнолітньої ОСОБА_3 заперечила та
просила відмовити в позові,
розглядусправи просила здійснити у її
відсутність

Представник третьої особи без
самостійних вимог будучи належним
чином повідомленою про дату, час і
місце розгляду справи, до суду не
з'явилась. Через канцелярію суду подала
заяву, якою розгляд справи просила
здійснити у її відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши подані сторонами заяви
разом з додатками, матеріали справи,
прийшов до наступного.

Судом встановлено, 11.04.2001 року
виконавчим комітетом Бориспільської
міської ради на підставі рішення від
10.04.2001 р. за № 215 видано ОСОБА_1 з сім'єю у
складі трьох чоловік службовий ордер
НОМЕР_1 на право зайняття жилого
приміщення житловою площею 33,1 кв.м.
(загальна площа 53,4 кв.м.), яка
складається з трьох кімнат у квартирі
за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано
23.10.2007 p., що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2
виданого відділом реєстрації актів
цивільного стану Бориспільського
міськрайонного управління юстиції
Київської області, актовий запис № 376
(а.с.6).

З довідки Житлово-експлуатаційної
контори № 1 встановлено, що у квартирі
за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - наймач (з 22.05.2001 p.),
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - колишня дружина (з
22.05.2001 p.), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 - син (з
22.05.2001 p.), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька (з
15.06.2004 р.) (а.с. 8, 31).

р. ОСОБА_2 вийшла заміж заміж за ОСОБА_6
Наведене підтверджується свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_3 виданим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
актовий запис № 376. Прізвище після
реєстрації шлюбу подружжю присвоєно
єдине - ОСОБА_6 (а.с. 26).

Згідно Актів обстеження
житлово-побутових умов, складених
22.06.2014 p., 25.09.2014 р. та

р. депутатом Бориспільської міської
ради VI скликання Київської області
Мартишком В.І. встановлено, що у
вищевказаній квартирі на даний час
проживають позивач зі своєю дружиною
ОСОБА_9 Відповідачі у справі - ОСОБА_2 -
колишня дружина та ОСОБА_3 - донька, з 2007
року в цій квартирі не проживають (а.с.
47-49).

Відображені в Актах депутата відомості
також підтвердили своїми свідченнями
та підписами сусіди ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 (інформація на звороті Актів на
а.с. 47-49).

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 повідомив суду, що є сусідом
ОСОБА_1 з 2001 p.. На час їх знайомства
позивач був одруженим з ОСОБА_2, проте у
2007 р. вони розлучились. З цього часу
свідок жодного разу не бачив в квартирі
ОСОБА_1 його колишню дружину разом з
донькою. Достеменно це ствердив,
оскільки в період з 2007 по 2009 роки свідок
допомагав позивачу робити ремонт в
квартирі та приходив до ннього
постійно. Наразі свідок товаришує з
ОСОБА_1 та гостює в нього щоп'ятниці.
Проте жодного разу відповідачів у
квартирі, що розташована за адресою :
АДРЕСА_1, не зустрічав.

Свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що знає
та товаришує з позивачем з 2003 року.
Приблизно в 2006-2007 років ОСОБА_1
розлучився з дружиною ОСОБА_2. З того
часу ні колишньої дружини, ні їх
спільних дітей разом з ОСОБА_1 свідок
жодного разу не бачив. З позивачем
свідок бачиться та спілкується майже
кожного дня та знає, що ОСОБА_1 повторно
одружився і проживає разом з новою
дружиною в службовій квартирі
позивача.

Відповідно до ст. 47, 48 Конституції
України гарантоване кожному право на
житло. Ніхто не може бути позбавлений
житла.

Згідно ч.4 ст.9 Житлового кодексу
України ніхто не може бути виселений із
займаного житлового приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 163 Житлового кодексу
України встановлено, що у разі
тимчасової відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
займане жиле приміщення у випадках і в
межах строків, установлених частиною
першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і
частиною четвертою статті 71 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу
України суд визнає особу такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені терміни.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р.
за № 2 визначено, що у справах про
визнання наймача або члена його сім'ї
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги щодо
себе визнала та не заперечувала проти
їх задоволення.

Разом з тим, судом встановлено, що
більше семи років в спірній квартирі,
що розташована за адресою : АДРЕСА_1,
відповідачі не проживають. Перешкод в
користуванні цією квартирою не мають,
своїх речей там не зберігають, жилою
площею не цікавляться, витрат по її
утриманню не несуть, дій, які б свідчили
про намір та бажання зберегти за собою
право користування жилим приміщенням,
не вчинили, з заявами про вселення на
спірну жилу площу не звертались.
Доказів поважності причин відсутності
у спірній квартирі у строк понад шість
місяців судку не подано.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачі втратили
право користування спірним жилим
приміщенням, добровільно залишивши
спірне жиле приміщення і без поважних
причин в ньому не проживаючи більше
шести місяців, що відповідно до вимог
ст. 71 ЖК України дає суду підстави
визнати їх такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА1, а тому
позов підлягає до задоволення в
повному обсязі.

В частині позовних вимог щодо
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, судом також встановлено,
що відповідно до ч. З ст. 29 Цивільного
кодексу України місцем проживання
фізичної особи у віці від десяти до
чотирнадцяти років є місце проживання
її батьків (усиновлювачів) або одного з
них, з ким вона проживає, опікуна
абомісцезнаходження навчального
закладу чи закладу охорони здоров'я
тощо, в якому вона проживає, якщо інше
місце проживання не встановлено за
згодою між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Судом встановлено, що неповнолітня
ОСОБА_3проживає разом зі своєю матір'ю.
Місце проживання дитини є інше житлове
приміщення, визначене її матір'ю -
ОСОБА_2 (ОСОБА_2.), і це місце проживання
відмінне від спірного житлового
приміщення, у якому дитину лише
зареєстровано і у якому вона не
проживає протягом тривалого часу.

З огляду на викладене, місце проживання
дитини слідує за місцем проживання
одного із її батьків (мами), а тому
позовні вимоги щодо неповнолітньої
дитини також підлягають задоволенню.

Частиною 2 п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Судку України «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» за № 9 від 01.11.1996
року визначено, що при розгляді спорів
про право користування жилим
приміщенням необхідно брати до уваги,
що ст. 33 Конституції України гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання. Це означає, що
наявність чи відсутність прописки самі
по собі не можуть бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 9, 71,72, 163 Житлового кодексу України,
п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» № 2 від
12.04.1985 р., ст.47, 48 Конституції України, п.
15 Постанови Пленуму Верховного Судку
України «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя» за
№ 9 від 01.11.1996 року, ст. З, 10, 11, 57, 58, 60, 208 -
210, 212-215*, 218, 293 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, малолітньої
ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог Служба у справах дітей
виконавчого комітету Бориспільської
міської ради Київської області про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житлом, - задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право
користування квартирою, що розташована
за адресою : АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до апеляційного суду Київської
області через Бориспільський
міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.В. Яковлєва