Справа № 165/2026/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Галушка О.Г. Провадження №
22-ц/773/1743/14 Категорія: 30 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Здрилюк О.І.,

секретаря - Вергуна Т.С.,

за участю:

прокурора - Бородчук О.В.,

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом прокурора міста
Нововолинська в інтересах держави в
особі Нововолинського ліцею-інтернату
Волинської обласної ради до ОСОБА_1 про
відшкодування майнової шкоди,
заподіяної внаслідок вчинення
кримінального правопорушення, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області від 09 жовтня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року прокурор міста
Нововолинська звернувся до суду з
позовом в інтересах держави в особі
Нововолинського ліцею-інтернату
Волинської обласної ради до ОСОБА_1, в
якому просив стягнути з відповідача
шкоду, завдану державі в розмірі 39 139,92
грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що винними діями відповідача під час
виконання нею своїх службових
обов'язків завдано державі
матеріальних збитків, що
підтверджується вироком
Нововолинського міського суду
Волинської області від 18 червня 2014
року.

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 09 жовтня 2014
року, позовні вимоги прокурора міста
Нововолинська в інтересах держави в
особі Нововолинського ліцею-інтернату
Волинської обласної ради задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Нововолинського ліцею-інтернату
Волинської обласної ради шкоду в сумі 39
139,92 грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у позові прокурора
міста Нововолинська в інтересах
держави в особі Нововолинського
ліцею-інтернату Волинської обласної
ради відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши обставини
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу
відповідача слід відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погоджується й
апеляційний суд, виходив з того, що
винними діями відповідача завдано
державі шкоду, що встановлено під час
розгляду кримінальної справи за
обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні
кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК
України, та на підставі ст. 1166 ЦК
України стягнув у рахунок
відшкодування майнової шкоди, завданої
кримінальним правопорушенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, працюючи
на посаді медичної сестри по
обслуговуванню дієтичного
обслуговування учнів Нововолинського
ліцею-інтернату Волинської обласної
ради, будучи службовою особою, яка
наділена організаційно-розпорядчими
обов'язками, в порушення посадової
інструкції медичної сестри з
дієтичного харчування та в порушення ч.
2 ст. 56 «Інструкції з обліку запасів
бюджетних установ», затвердженої
наказом Державного казначейства
України від 08.12.2000 року № 125, шляхом
внесення недостовірних відомостей у
меню-вимоги, на підставі раніше
складених нею технологічних карток при
проведенні безоплатного харчування
учнів ліцею, на списання продуктів
харчування, умисно завищуючи норми
закладки, допустила розтрату продуктів
харчування, що перебували в її віданні.
Одночасно складала завідомо
неправдиві офіційні документи
меню-вимоги, в яких умисно завищувала
норми закладки відповідно до раніше
складених нею технологічних карток за
2007 рік, за якими списано продукти
харчування, чим спричинила позивачу
матеріальну шкоду на загальну суму
39139,92 грн.

Вироком Нововолинського міського суду
Волинської області від 18 червня 2014 року
ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст.
366 КК України, та призначено покарання у
вигляді одного року позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських та
організаційно-розпорядчих функцій
строком на два роки. На підставі п. «г»
ст.1 Закону України «Про амністію у 2014
році» ОСОБА_1 звільнено від відбуття
покарання.

В ході розгляду кримінального
провадження судом встановлено, що
внаслідок зловживання своїм службовим
становищем відповідачка ОСОБА_1, будучи
службовою особою, на посаді медичної
сестри з дієтичного харчування
ліцею-інтернату, наділеною
повноваженнями щодо складання
щоденних меню-вимог, склала завідомо
неправдиві офіційні документи
меню-вимоги, в яких умисно завищувала
норми закладки відповідно до раніше
складених нею технологічних карток за
2007 рік, за якими списано продукти
харчування, чим спричинила
Нововолинському ліцею-інтернату
Волинської обласної ради матеріальну
шкоду на загальну суму 39 139,92 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№ 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть повну матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації,
зокрема, у випадках, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст.135-1 КЗпП України укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому на
зберігання, а також коли шкоди завдано,
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку.

Із роз'яснень, викладених у п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року, що
відповідно до ст. 130 КЗпП відшкодування
шкоди проводиться незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності за дії
(бездіяльність), якими заподіяна шкода
підприємству, установі, організації.

Доводи апеляційної скарги стосовно
порушення судом принципу змагальності
сторін, подання доказів, що фактично
звільнив позивача від доказування
розміру завданої шкоди не заслуговують
на увагу, оскільки з тексту вироку
вбачається, що відповідач ОСОБА_1
визнала себе винуватою у вчиненні
злочинів, які їй були інкриміновані,
цілком розуміла та усвідомлювала
наслідки угоди про визнання
винуватості відповідно до ст. 476 КПК
України, а отже і про наслідки, що
випливають у подальшому.

Посилання на відсутність доказів які
підтверджують, що своїми діями ОСОБА_1
завдала майнової шкоди, та розмір цієї
шкоди, спростовується тим, що згідно зі
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Аналіз положення статті 1166 ЦК України
дозволяє дійти висновку про те, що
загальною підставою деліктної
відповідальності є протиправне, винне
діяння заподіювача шкоди (цивільне
правопорушення), яке містить такі
складові: протиправна поведінка особи,
настання шкоди, причинний зв'язок між
ними та вина заподіювача шкоди.
Протиправною у цивільному праві
вважається поведінка, яка порушує
імперативні норми права або
санкціоновані законом умови договору,
внаслідок чого порушуються права іншої
особи. Під шкодою розуміється майнова
шкода, що виражається у зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення
належного йому майнового права.
Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою особи та завданою шкодою є
обов'язковою умовою відповідальності,
яка передбачає, що шкода стає
об'єктивним наслідком поведінки
заподіювача шкоди. Деліктна
відповідальність за загальним
правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди (умислу або
необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є
підставою для звільнення особи від
відповідальності, якщо інше не
встановлено законом.

Вказані складові цивільно-правової
відповідальності доведено в ході
кримінального провадження про
обвинувачення ОСОБА_1, тому оцінка
зазначених обставин у спосіб,
здійснений судом першої інстанції, є
правильним.

Вірно встановивши обставини справи та
характер спірних правовідносин, суд
першої інстанції законно і
обґрунтовано ухвалив рішення про
стягнення з ОСОБА_1 завданих збитків на
суму 39 139,92 грн.

З наведеного вбачається, що скарга є
необґрунтованою, оскільки викладені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності даного судового
рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду
Волинської області від 09 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: