АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7876/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Кірсанової Л.І.,

Трішкової І.Ю.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє
в інтересах ОСОБА_3,

на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 12 вересня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визначення порядку користування
квартирою,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року
був задоволений позов ОСОБА_4 Вирішено
визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 та виділити: у
користування ОСОБА_4 на належну йому 1/2
частину у праві власності - житлову
кімнату № 2, площею 33,6 кв.м та житлову
кімнату за № 4, площею 7,8 кв.м, з
відповідною часткою місць спільного
користування, загальною площею 59,6 кв.м;
у користування ОСОБА_3 на належну їй 1/2
частину у праві власності - житлову
кімнату за № 3, площею 13,3 кв.м та житлову
кімнату за № 5, площею 21,4 кв.м, з
відповідною частиною місць спільного
користування, загальною площею 53,8 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
вказане рішення суду, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування своїх
вимог посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Вказує, що позивач тривалий час
проживає за межами України, з вимогою
про усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
майном не звертався, питання про
примусове вселення не ставив, на
намагання укласти мирову угоду ніяк не
відреагував, квартирою не
користується, тому немає підстав для
задоволення його позову.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне в її задоволенні
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірною є чотирикімнатна ізольована
квартира АДРЕСА_1, житловою площею 76,1
кв.м, загальною площею 113,4 кв.м., яка
складається з житлових кімнат: №2,
площею 33,6 кв.м, №3, площею 13,3 кв.м, №4,
площею 7,8 кв.м, №5, площею 21,4 кв.м, а також
місць загального користування:
коридору №1, площею 19,5 кв.м, кухні №7,
площею 8,7 кв.м, ванної кімнати №8, площею
3,3 кв.м, вбиральні №9, площею 0,9 кв.м,
вбудованих шаф №10, площею 0,6 кв.м, №11,
площею 0,6 кв.м та №6, площею 3,7 кв.м.

Спірна квартира є спільною частковою
власністю сторін, була набута ними у
період шлюбу на підставі договорів
купівлі-продажу: 44/100 частин квартири -
за договором №Н6-1171 від 10.02.1995 р., 38/100
частин квартири - за договором №Н6-1172
від 10.02.1995 р., 18/100 частин квартири - за
договором №Н6-1313 від 24.02.1995 р., що
оформлені на ім'я відповідача ОСОБА_3 на
Харківській товарній біржі «Слобода».

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 09.12.2011 р. за ОСОБА_4
визнано право власності на 1/2 частину
спірної квартири, рішення набрало
законної сили.

Право власності сторін зареєстровано у
встановленому законом порядку.

Таким чином, на час вирішення справи
частки сторін у праві власності на
квартиру є рівними - по 1/2 за кожним.
Сторони постійно зареєстровані за
адресою спірної квартири.

Згідно ст. 317 Цивільного Кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох
чи більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен зі співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

В п. 14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» роз'яснено, що
квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У справі була проведена судова
будівельно-технічна експертиза від
26.02.2014 року, експертом наданий один
варіант порядку користування
квартирою, який взятий за основу при
вирішенні спору судом першої
інстанції.

Відповідач заперечує проти визначення
будь-якого варіанту порядку
користування квартирою, звертаючи
увагу на те, що позивач є хворою
людиною, мешкає та лікується в іншій
квартирі.

Однак з пояснень представника позивача
вбачається, що ОСОБА_4 іншого житла в
Україні не має, бажає повернутися в
Україну, тому наполягає на визначенні
порядку користування квартирою.

Судова колегія вважає, що тимчасова
відсутність ОСОБА_4 за місцем
проживання не є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Представник позивача пояснила, що
найбільша у квартирі кімната № 2 площею
33,6 кв.м. на відміну від решти кімнат
потребує значного ремонту, тому її
виділення у користування позивачу
разом із найменшою кімнатою № 4 площею
7,8 кв.м. не порушує прав відповідача.

Представник відповідача зазначених
доводів не спростувала, будь-яких інших
варіантів порядку користування
квартирою не запропонувала. Відповідач
не виказала бажання отримати у
користування кімнати, визначені
судовим рішенням у користування
позивачу.

У визначеному порядку користування
відступлення від ідеальних часток не є
значним. За наявними у матеріалах
справи доказами в інший спосіб спір між
сторонами по суті вирішити не
вбачається можливим .

Донька сторін ОСОБА_6 не є
співвласницею спірної квартири, тому
обраним порядком користування її права
не порушуються, оскільки відповідно до
ч. 1, ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону; житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

За таких обставин, висновок суду про
наявність підстав для задоволення
позову ОСОБА_4 ґрунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази. Доводи
апеляційної скарги не є суттєвими, і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -