Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

Парінової І.К.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх ОСОБА_6,
ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах
дітей Черкаської міської ради,
Придніпровський РВ у м. Черкаси
Управління державної міграційної
служби України в Черкаській області,
про усунення перешкод у користуванні
майном шляхом виселення, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
на рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 23 травня 2014 року та
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 9 липня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство (далі - ПАТ) «Банк «Фінанси
та Кредит» звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтувавши свої
вимоги тим, що 28 вересня 2007 року між ним
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір № 1114-ЧД, згідно якого останній
отримав кредит у розмірі 158 400 грн, зі
сплатою 10,7 % річних, строком до

27 вересня 2022 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором, 28
вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3
було укладено іпотечний договір №
1114-ЧД, відповідно до якого було
передано в заставу банку нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

Зазначав, що державним виконавцем
Центрального ВДВС Черкаського МУЮ було
відкрито виконавче провадження від 2
грудня 2010 року № 226 по стягненню
заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та інших на
підставі виконавчих листів, виданих
Придніпровським районним судом м.
Черкаси.

Вказував, що відповідно до договору про
надання послуг з організації і
проведення прилюдних торгів по
реалізації арештованого майна № 16/050-121
від 28 березня 2012 року прилюдні торги
проводила Черкаська філія

ПП «Юстиція», які не відбулися у зв'язку
з відсутністю купівельного попиту та
винесено постанову про передачу майна
банку.

20 вересня 2013 року приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 Банку було видано
свідоцтво про право власності на
іпотечну чотирикімнатну квартиру, що
було зареєстровано у встановленому
законом порядку 20 вересня 2013 року.

Посилаючись на те, що відповідачі
відмовляються добровільно звільнити
спірну квартиру, просив усунути
перешкоди в користуванні майном шляхом
виселення з вказаної квартири ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, та неповнолітніх
ОСОБА_6, ОСОБА_7

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 23 травня 2014 року
позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні
квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 9 липня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» О.М. просить скасувати
рішення апеляційного суду і змінити
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції посилався на те,
що виселення з посиланням на ст. 40
Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст.
109 ЖК УРСР можливе тільки у разі
наявності рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а
оскільки жодним судом не було ухвалено
таке рішення, тому суд першої інстанції
помилково застосував вказані норми
закону та задовольнив позов.

Однак з вказаними висновками суду в
повній мірі погодитись не можна,
оскільки суд першої інстанції виходив
з того, що відповідачі у добровільному
порядку відмовились звільнити
квартиру, чим порушили права позивача,
як власника, у користуванні та
розпорядженні належним йому майном, а
саме - спірною квартирою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Судами встановлено, що 28 вересня 2007
року між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 1114-ЧД,
згідно якого останній отримав кредит у
розмірі 158 400 грн, зі сплатою 10,7 % річних,
строком до 27 вересня 2022 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором, 28
вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3
було укладено іпотечний договір №
1114-ЧД, відповідно до якого було
передано в заставу банку нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 27 серпня 2009 року
стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_9 на користь ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» заборгованість по
кредитному договору в розмірі 1 269 264 грн
82 коп.

Державним виконавцем Центрального
ВДВС Черкаського МУЮ відкрито
виконавче провадження від 2 грудня 2010
року № 226 по стягненню заборгованості
з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит».

27 серпня 2009 року державним виконавцем
було здійснено

опис та арешт нерухомого майна -
чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 158,4 кв. м, житловою
площею 86,9 кв. м.

Згідно договору про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого майна
від 28 березня 2012 року № 16/050-121 Черкаська
філія ПП «Спеціалізоване підприємство
«Юстиція» проводило прилюдні торги, що
були призначені на 28 березня 2012 року з
реалізації вказаного арештованого
нерухомого майна.

Проте вказані торги не відбулися у
зв'язку з відсутністю купівельного
попиту.

20 квітня 2012 року та 7 грудня 2012 року
повторні прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна також не
відбулися, у зв'язку з відсутністю
купівельного попиту.

Державним виконавцем Центрального
ВДВС Черкаського МУЮ

21 серпня 2013 року було запропоновано
позивачу залишити за собою
нереалізоване майно - чотирикімнатну
квартиру № 21.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надало
згоду на прийняття зазначеного майна,
та 19 вересня 2013 року державним
виконавцем Центрального ВДВС
Черкаського МУЮ було складено акт про
те, що прилюдні торги не відбулися та
винесено постанову про передачу майна
стягувачу в рахунок часткового
погашення боргу.

20 вересня 2013 року приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 було видано свідоцтво №
1530, яким посвідчено, що Банку належить
вказана квартира № 21 на праві
власності (а.с. 8).

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно витягу з Державного реєстру
речових права на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від

20 вересня 2013 року за № 9725799 ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» зареєстрував своє
право власності на квартиру АДРЕСА_1

14 листопада 2013 року на адресу
відповідачів, Банком були направлені
письмові вимоги про добровільне
звільнення житлового приміщення, які
були отримані відповідачами 20
листопада 2013 року, що стверджується
письмовими вимогами про виселення №№
556, 557, 558 та рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (а.с. 52-59).

Однак вимоги про добровільне
звільнення квартири відповідачами не
виконані.

Судами встановлено, що позивач є
власником та йому на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1, тому
останній мав право вимагати захисту
своїх прав власника щодо володіння,
користування і розпорядження своїм
майном на власний розсуд від будь-яких
посягань інших осіб.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначив, що посилання
суду першої інстанції на вимоги ч. 1 ст.
40 Закону України «Про іпотеку» та

ч. 3 ст. 109 ЖК України, які регулюють
звернення стягнення на передане в
іпотеку житлове приміщення є
необґрунтованими.

Однак, скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд не звернув уваги на те,
що в позовній заяві

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є
посилання на вимоги статей

317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, на які при
вирішенні спору

послався суд першої інстанції у
мотивувальній частині рішення.

Способи захисту права власності
передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Зокрема згідно ст. 391 ЦК України власник
може вимагати усунення будь-яких
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Тому враховуючи вище викладене, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про задоволення позовних
вимог виходячи з того, що відповідачі в
добровільному порядку не звільняють
квартиру АДРЕСА_1, власником якої є
позивач на підставі свідоцтва про
право власності, яке є чинним та ніким
не скасовано.

Оскільки на час ухвалення рішення
судом першої інстанції було досліджено
усі надані сторонами докази, їм дано
відповідну правову оцінку та зроблено
висновки, що відповідають обставинам
справи, проте судом помилково
застосовано норми закону, які не
підлягали застосуванню, існують
підстави для його зміни у
мотивувальній частині, з виключенням
посилань на вказані норми закону, а
саме на ч. 1 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України.

За таких обставин, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції зміні в мотивувальній
частині.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області від 9 липня 2014 року
скасувати.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 23 травня 2014 року
змінити.

Виключити із мотивувальної частини
рішення суду першої інстанції
посилання на ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 109 Житлового Кодексу
Української РСР.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: В.М.
Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак С.П.
Штелик