Номер провадження: 22-ц/785/8294/14
Головуючий у першій інстанції Ільяшук
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Ступакова О. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за борговою розпискою,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Роздільнянського
районного суду Одеської області від 26.
04. 2013 р.,

в с т а н о в и л а:

06. 03. 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_3 210000
основного боргу і пені в розмірі 34750,68
грн. з посиланням на те, що 02. 04. 2012 р.
відповідачка за договором позики за
розпискою отримала у нього гроші в
розмірі 210000 грн., але у встановлений
термін до 01. 05. 2012 р. борг не повернула, у
зв'язку з чим має сплатити ще 20% річних
від суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Заочним рішенням Роздільнянського
районного суду Одеської області від 26.
04. 2013 р. задоволено зазначений позов
ОСОБА_2 і стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 заборгованість за борговою
розпискою у сумі 210000 грн. та проценти за
прострочення платежу за борговою
розпискою на суму 34750,68 грн. і судові
витрати у справі.

Ухвалою Роздільнянського районного
суду Одеської області від 26. 09. 2013 р.
залишено без задоволення заяву ОСОБА_3
про перегляд вказаного заочного
рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду як незаконне та
необґрунтоване з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_2 Зокрема, вказала, що не
знає ОСОБА_2, і ніколи не брала у нього
гроші в сумі 210000 грн., але підтверджує,
що заповнила своїм почерком розписку з
поясненням, що цей документ був нею
написаний невідомим особам на їх
вимогу за її місцем роботи у дитячому
садку без свідків, які вказані в
розписці, у зв'язку з тим, що ці невідомі
люди надали їй агентський договір, який
вона не підписувала, по здійсненню
представництва ТОВ «Нова пошта» від 13.
09. 2011 р., укладений від її імені як
фізичної особи-підприємця з ТОВ «Нова
пошта» в особі її директора, і за яким
діяльність за цим договором могли
здійснювати її колишній чоловік та син,
і пояснили, що проводиться звірка
фінансово-господарської діяльності з
нею і якщо буде встановлена нестача, то
вона допише суму боргу, але в розписці
вона не ставила суму боргу і передала
розписку сину ОСОБА_4 і не знає хто
дописав суму боргу в розписці. З
приводу нестачі в розмірі 210000 грн. за
заявою ТОВ «Нова пошта» проводилася
перевірка Роздільнянським РВ ГУМВС
України в Одеській області і
провадження було закрито. Звертає
увагу, що у зв'язку з відсутністю при
розгляді справи не змогла оспорити
договір позики.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 18. 02. 2014 р. було скасовано
заочне рішення Роздільнянського
районного суду Одеської області від 26.
04. 2013 р. і ухвалене нове рішення про
відмову у задоволенні зазначеного
позову ОСОБА_2

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16. 07. 2014 р.
зазначене рішення апеляційного суду
скасовано з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_3 і її
представник ОСОБА_5 підтримали доводи
апеляційної скарги, а ОСОБА_6,
представник ОСОБА_2, вважає рішення
суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Задовольняючи позов про ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики суд першої інстанції виходив з
його обґрунтованості.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 611, 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом або договором,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
актів цивільного законодавства, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором.

За положеннями ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
строк, що встановлений договором
згідно вимог ч. 1 ст.1049 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, то він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу - тобто суму боргу, а також
проценти. Розмір і порядок одержання
процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини, що
встановлюється згідно зі ст. ст. 215, 230-233
ЦК України в судовому порядку на
підставі пред'явлення відповідного
позову.

Судом встановлено, що згідно розписки
№ 1 ОСОБА_3 дала цю розписку ОСОБА_2, що
вона ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 у борг
грошові кошти в сумі 210000 грн. і
зобов'язується повернути позику до 01. 05.
2012 р. У випадку прострочення повернення
боргу у вищезазначений строк,
зобов'язується сплатити 20% річних від
суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу. Розписка
виконана у вигляді комп'ютерної
заготовленої форми, де прізвища та інші
дані фізичних осіб, сума грошових
коштів, строк повернення позики, дата
підписання виконані рукописно.

Зазначено, що розписка написано
власноруч 02. 04. 2012 р. з підписом ОСОБА_3

Термін повернення боргу сплинув, але
відповідач ОСОБА_3 гроші не повернула
позивачу і відмовляється це зробити, а
також не сплачувала і не сплачує
проценти за прострочення повернення
позики.

Позивач надав суду розрахунок суми
несплачених процентів на день подачі
позову, тобто на 06. 03. 2013 р., що складає
34750,68 гривен.

Вказані обставини справи підтверджені
матеріалами справи і сторонами не
спростовані.

З урахуванням викладеного та наведених
правових положень апеляційний суд
вважає законним і обґрунтованим
висновок суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
борговою розпискою в розмірі 210000 грн.
та проценти за прострочення платежу за
борговою розпискою на суму 34750,68 грн.

Що стосується вищевказаних доводів
апеляційної скарги з боку відповідача
в межах якої перевіряється рішення
суду, то за наведених обставин вони не є
підставами для скасування вказаного
рішення суду першої інстанції.

З цього приводу апеляційний суд
враховує, що рішенням апеляційного
суду Полтавської області від 29. 09. 2014 р.
скасовано рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 23. 04. 2014 р.
і відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
зазначеного договору позики недійсним.

Як вказано у даному рішенні
апеляційного суду Полтавської області,
зі змісту розписки № 1 від 02 квітня 2012
року вбачається, що ОСОБА_3 написала
розписку ОСОБА_2 про те, що отримала від
нього грошові кошти у розмірі 210000 грн.,
які зобов'язалася повернути до 1 травня
2012 року. У випадку прострочення
повернення боргу в указаний строк
зобов'язана сплатити 20 % річних від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу. ОСОБА_3
посилається на безгрошів'я даної
розписки, заперечуючи факт отримання
грошових коштів за розпискою № 1 від 2
квітня 2012 року. При цьому вона
зазначила, що відомості про особу
позикодавця та позичальника у
розписці, час її складення та строк
виконання зобов'язання виконано нею
власноруч, але під психологічним
тиском осіб, які повідомили про нестачу
майна у ТОВ «Нова пошта», де працював її
син від її імені за агентським
договором. Також посилалася на те, що
суму позики вписано іншою особою та
зазначені кошти не були нею отримані.
Із матеріалів справи вбачається, що за
агентським договором № 90 від 13 вересня
2011 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва серії ВОО
№ 129816 (агент) зобов'язалася здійснювати
представництво ТОВ «Нова пошта»
(принципала) перед його замовниками,
щодо доставки вантажів/пошти.
Відповідно до п. 2.11 договору право
отримувати вантаж/пошту на філії
принципала можуть ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Актом інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей від 3
квітня 2012 року було виявлено факт
недостачі майна у ТОВ «Нова пошта» на
суму 210 208 грн., завданої внаслідок
скоєння ФОП ОСОБА_3 систематичних
крадіжок грошових коштів, які вона
отримувала від клієнтів за перевезення
вантажів та пошти згідно повноважень
за агентським договором від 13 вересня
2011 року. З договору № 90 від 13 вересня 2011
року вбачається, що послуги агента
ОСОБА_3 надавала ТОВ «Нова пошта»
як підприємець, а розписка видана
фізичною особою - позичальником -
ОСОБА_3 фізичній особі-кредитору -
ОСОБА_2. Таким чином, наявність
правовідносин, що склалися між ТОВ
«Нова пошта» та ФОП - ОСОБА_3 за
агентським договором, не спростовує
факт отримання коштів ОСОБА_3, як
фізичною особою, за договором позики
від 02 квітня 2012 року. З матеріалів
справи вбачається та не заперечується
представником ОСОБА_3, що вона не
зверталася до правоохоронних органів
із заявою на неправомірні дії щодо неї,
які полягали б у застосуванні
будь-якого тиску при написанні
розписки.

За таких обставин, рішенням
апеляційного суду Полтавської області
від 29. 09. 2014 р. встановлено, що будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження підстав з яких
зазначений договір позики від 02 квітня
2012 року може бути визнаний недійсним з
матеріалів справи не вбачається.

При розгляді даної цивільної справи
апеляційний суд виходить з того, що
відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, апеляційний суд приймає до
уваги, що постановою про закриття
кримінального провадження від 26. 04. 2013
р. закрито кримінальне провадження у
зв'язку з відсутністю складу злочину
щодо того, що в період з 01. 01. 2012 р. по 03. 04.
2012 р. в м. Роздільна Одеської області
невстановлена особа таємно викрала
передані замовником ОФ ООО «Нова
почта» за доставку почтових вантажів
агентів ОФ ООО «Нова почта» в м.
Роздільна Одеської області по вул.
Леніна 75, грошові кошти в сумі 197876 грн.
та вантажі вартістю 12332 грн., завдав ОФ
ООО «Нова почта» значну шкоду в розмірі
210208 грн., а згідно листа від 06. 11. 2014 р. №
270-14 ТОВ «Нова пошта» повідомила, що
станом на 2-3 квітня 2012 р. ОСОБА_2 обіймав
посаду керівника проектів і програм у
сфері виробництва ТОВ «Нова пошта», а
ОСОБА_3 в трудових відносинах з ТОВ
«Нова пошта» ніколи не перебувала, в
підпорядкуванні (підзвітності) у
ОСОБА_2 не знаходилася.

Апеляційний суд також враховує, що
відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1,
308 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень норм
матеріального та процесуального права
не допустив, а наведені в апеляційній
скарзі доводи висновки суду не
спростовують, в зв'язку з чим рішення
суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317,
319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
заочне рішення Роздільнянського
районного суду Одеської області від 26.
04. 2013 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков