АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5718/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3141/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Бондаревська С. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Дорош А.І., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі Коваль А.А.

за участю представника позивача:
Коломієць С.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду
м.Полтави від 15 серпня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Банк Фінанси
та кредит" до ОСОБА_2 про виселення
із житлового приміщення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Банк Фінанси та кредит"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про виселення з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
вказувало, що 20 червня 2012 року набрало
законної сили рішення Київського
районного суду м. Полтави по справі за
позовом Банку до ОСОБА_2, яким звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме
квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
є підставою для виселення всіх
мешканців, просило виселити ОСОБА_2
з житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки - квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 15 серпня 2014 року зазначений
позов Публічного акціонерного
товариства "Банк Фінанси та кредит" -
задоволено.

Ухвалено: виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
з житлового приміщення - квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Банк фінанси та кредит» понесені
судові витрати в сумі 114 грн. 70 коп.

Не погодившись з даним рішенням
місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржила його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила скасувати
оскаржуване нею судове рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач вказує на
недодержання судом першої інстанції
вимог Закону України «Про іпотеку»
щодо належного повідомлення боржника
про необхідність добровільного
виселення, зокрема зауважує на тому
факті, що жодних повідомлень про
виселення зі сторони позивача вона не
отримувала.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 своє
заперечення надало Публічного
акціонерного товариства "Банк Фінанси
та кредит", в якому спростовуючи доводи
апелянта, просило її скаргу -
відхилити, а рішення місцевого суду -
залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлено, і
це вбачається з матеріалів справи, що
рішенням Київського районного суду
м.Полтави від 28 лютого 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 20 червня 2012 року, позовні вимоги ПАТ
«Банк фінанси та кредит» задоволено та
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернуто
стягнення на предмет іпотеки згідно
договору іпотеки №З-39-2006
від 21 червня 2006 року, а саме на квартиру
АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2,
шляхом продажу її ПАТ «Банк Фінанси та
кредит» від свого імені
будь-якій особі.

Виходячи з вищезазначеного судового
рішення, яке набрало законної сили та є
чинним на час розгляду даної справи, а
також встановивши, що незважаючи на
наявність рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_2
зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1,
з урахуванням вимог ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та ст. 109
Житлового кодексу Української РСР, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідачка підлягає виселенню без
надання іншого житлового приміщення.

Проте з таким висновком місцевого суду
погодитись не можна, виходячи зі
слідуючого.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Так, згідно з ч. 1 ст. 40 Закону звернення
стягнення на передане в іпотеку
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.

У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону
законодавець установлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
Української РСР.

Як роз'яснено в п. 43 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 ЖК Української РСР, статей 39 -
40 Закону виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції не звернув уваги на
відсутність в матеріалах справи
відомостей про отримання ОСОБА_2
надісланої банком письмової вимоги про
виселення, помилково пославшись лише
на факт направлення відповідачу такої
вимоги згідно листа від 09 липня 2012
року, а також телеграм з вимогами про
виселення, які ОСОБА_2 не були
отримані.

В той же час у наданих на апеляційну
скаргу запереченнях, Публічне
акціонерне товариство "Банк Фінанси та
кредит" також не заперечує того факту,
що відповідачці було направлено лист
та телеграми з вимогами про виселення,
які останньою не були отримані.

Таким чином, суд першої інстанції,
залишивши поза увагою, що банком не
дотримано досудового порядку
врегулювання спору, а саме:
обов'язкової процедури письмового
попередження про виселення
відповідачів із займаного житлового
приміщення протягом одного місяця, як
встановлено ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та ч. 3
ст. 109 ЖК Української РСР, дійшов
передчасного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ПАТ "Банк Фінанси та
кредит" і виселення ОСОБА_2 з жилого
приміщення, яке є предметом іпотеки -
квартири АДРЕСА_1 - без надання іншого
житлового приміщення.

За наведених обставин рішення суду
першої інстанції, відповідно до п. п. 3, 4
ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309,
ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Київського районного суду
м.Полтави від 15 серпня 2014 року -
скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Банк Фінанси та кредит" -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: