Справа 2/205/2772/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Давиденко Я.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Комунального підприємства
«Жилсервіс-5» Дніпропетровської
міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3, Ленінський районний
відділ м. Дніпропетровська Головного
управління державної міграційної
служби України про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2013 року позивач
звернувся до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Ленінський
районний відділ м. Дніпропетровська
Головного управління державної
міграційної служби України про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
(а.с.2-4).

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що на його балансі перебуває
гуртожиток, що розташований по АДРЕСА_1

З 07.12.1998 року у вищевказаному
гуртожитку в кімнаті НОМЕР_3
зареєстровані відповідачі, але
працівниками КП «Жилсервіс-5» ДМР було
встановлено факт не проживання їх за
місцем реєстрації.

Отже, на підставі вищевикладеного,
позивач вимушений був звернутися до
суду із даним позовом, в якому просив
суд визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням кімнатиАДРЕСА_1 та
стягнути судові витрати в рівних
частках.

Заочним рішенням суду від 18 лютого 2014
року позовні вимоги КП «Жилсервіс-5»
ДМР задоволено (а.с.19-21).

Не погодившись із заочним розглядом
справи співвідповідачі 10 квітня 2014
року подали до суду заяву про перегляд
заочного рішення (а.с.29-32).

Ухвалою суду від 23 квітня 2014 року
заочне рішення суду скасовано, а справу
призначено до розгляду в загальному
порядку (а.с.47).

Під час нового судового розгляду
справи судом до участі у справі у
якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог залучено ОСОБА_3.

Позивач, в особі свого представника за
довіреністю - Чернущикова О.О., в
судових засіданнях позовні вимоги
підтримував, посилаючись на викладені
в обґрунтування доводи та надані
докази, просив суд позовні вимоги
задовольнити. На наступне судове
засідання не з'явився, до суду надіслав
письмову заяву з клопотанням завершити
розгляд справи по суті вимог без своєї
присутності (а.с.17, 200).

У судових засіданнях співвідповідачка
- ОСОБА_2, діючи також за довіреністю в
інтересах ОСОБА_1, обставини позову та
позовні вимоги не визнавала. В
обґрунтування заперечувала право
вимоги позивача як балансоутримувача
на звернення до суду із даним позовом,
посилалася на доводи щодо постійного
проживання у гуртожитку. В подальшому у
судове засідання не з'явилася,
надіславши до суду без підтверджуючих
документів щодо поважності причин
неявки письмову заяву з проханням
відкласти розгляд справи на іншу дату,
у зв'язку із своєю хворобою (а.с.197).

Представник ОСОБА_2 за договором
адвокат ОСОБА_5 також у судове
засідання не з'явився, про місце та час
судового розгляду будучи повідомлений
під письмову розписку, про причини
своєї неявки суд не повідомив.

Співвідповідач - ОСОБА_1, в судове
засідання не з'явився. Про день, час та
місце судового розгляду повідомлявся
належним чином, через свого
представника за довіреністю ОСОБА_2 Про
причини своєї неявки не повідомив.

Третя особа - ОСОБА_3, будучи присутньою
в судових засіданнях раніше, у своїй
висловленій думці підтримувала
позицію та вимоги позивача, просила суд
задовольнити. На наступне судове
засідання в особі свого представника
за довіреністю - ОСОБА_6 надіслала
клопотання з проханням здійснювати
розгляд справи без своєї присутності
(а.с.198).

Третя особа - Ленінський районний
відділ м. Дніпропетровська Головного
управління державної міграційної
служби України в особі свого
представника до суду також надали
клопотання про розгляд справи за
відсутністю свого представника
(а.с.183-184).

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України,
у зв'язку із неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснювалося.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

У відповідності до ст.30 Конституції
України, кожному громадянину
гарантується право на недоторканість
житла. Згідно ч.2 ст.311 ЦК України,
фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена
житла, крім випадків, встановлених
законом. За ст.9 ЖК України, житлові
права громадян охороняються законом,
за винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ст.18 ЖК України,
управління житловим фондом
здійснюється власником або
уповноваженим ним органом у межах,
визначених власником.

Підставою звернення позивача до суду є
захист прав та майнових інтересів,
пов'язаних із правом користування та
розпорядження приміщенням гуртожитку
державного житлового фонду.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
з`ясувавши обставини у справі та
перевіривши їх письмовими доказами
вважає, що позовні вимоги належать до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Дніпропетровської міської
ради №53/28 від 14.11.2012 року «Про внесення
змін до рішення міської ради від
30.05.2012р. №35/24 «Про припинення як
юридичної особи КП «Жилсервіс-3» та
рішення міської ради від 02.03.2011р. №16/9,
від 25.01.2012р. №27/20, від 24.02.2010р. №35/55
стосовно реорганізації комунальних
житлово-експлуатаційних підприємств
та балансоутримання житлового фонду»,
позивач по справі Комунальне
підприємство «Жилсервіс-5»
Дніпропетровської міської ради є
балансоутримувачем гуртожитку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.5-6,7-9, 201-213).

Співвідповідачі по справі ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 є колишнім подружжям, шлюб між
ними розірвано 17 травня 2004 року (а.с.130)

У кімнаті НОМЕР_3 житловою площею 24,0
кв.м. гуртожитку є зареєстрованими
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_7
(а.с.10).

Але фактично постійно проживають
ОСОБА_3 із сином ОСОБА_8, вселені у
примусовому порядку на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 лютого 2014 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
кімнатою (а.с.43-44).

Із пояснень допитаних у судовому
засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14
вбачається, що між співвідповідачкою
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 впродовж тривалого
часу існують напружені сімейні
відносини. На ґрунті вкрай
непримиримих стосунків, між ними
систематично виникали конфлікти, в
результаті яких мати неодноразово
виганяла доньку то з належного їй на
праві власності домоволодіння у
с.Карнаухівка, то із кімнати
гуртожитку.

За свідченнями свідка ОСОБА_13 ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 жодного дня не мешкали у
гуртожитку, тому що протягом тривалого
часу робили в кімнаті ремонт, потім
здавали її в піднайом квартирантам, у
тому числі й сестрі свідка ОСОБА_15
Деякий час мати ОСОБА_2 дозволила в
кімнаті жити ОСОБА_3 із своєю сім'єю, аж
до поки в минулому році знову в
черговий раз не вигнала її.

Факт тимчасового проживання у кімнаті
квартирантів під час вирішення судом
спору про вселення також
підтверджується власноручно написаною
ОСОБА_2 запискою, адресованою
мешканцеві про необхідність пошуку
останнім нового житла (а.с.121).

За ст.. 71 Житлового кодексу УРСР, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Відповідно до ст..72 Житлового кодексу
УРСР, визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі
докази за своїм внутрішнім
переконанням щодо їх належності,
допустимості, достовірності, а також
достатності і взаємності зв'язку у
сукупності, суд першої інстанції,
розглядаючи даний спір в межах
заявлених позовних вимог, дійшов до
висновку щодо доведеності обставин
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
у зв'язку із чим,слід визнати ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
кімнати АДРЕСА_1

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України суд враховує, що позовні вимоги
КП «Жилсервіс-5» ДМР задоволено, від
оплати судових витрат співвідповідачі
не звільнені, у зв'язку із чим із ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на користь позивача, в рівних
частках, належать до стягнення судовий
збір в сумі 230,00 грн.

З урахуванням наведеного, керуючись
ст.30 Конституції України, ст. ст. 9, 71,72,
127,128,129 ЖК УРСР, ст. 133,136 ГК України, ст.7
Закону України «Про управління
об'єктами державної власності», ст.1
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», ч.2 ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання», ст.ст.10,11,59, 60, 88, 197, 209,
212, 213-215, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального
підприємства «Жилсервіс-5»
Дніпропетровської міської ради до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3,
Ленінський районний відділ м.
Дніпропетровська Головного управління
державної міграційної служби України
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням кімнати АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_1,
РНОКПП:НОМЕР_1, та ОСОБА_2, РНОКПП:НОМЕР_2,
на користь Комунального підприємства
«Жилсервіс-5» Дніпропетровської
міської ради, в рівних частках, судовий
збір в сумі 230,00 грн. (двісті тридцять
гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В. С.
Шавула