Справа №667/5438/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Комсомольський
районний суд м.Херсона у складі:

головуючої судді
Іванцової Н.К.

за участю секретаря Радчук Є.А.,
Севастьянової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи -
Комсомольський РВ у м. Херсоні УДМС
України в Херсонській області, ПП
«Жилтранс» про визнання особи такою, що
втратили право користування жилим
приміщенням,-

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом посилаючись
на те, що йому було видано ордер за № 3
від 24.02.1995 р. на службову квартиру
АДРЕСА_2, в будинку, який знаходиться на
балансі ПП «Жилтранс». За вказаною
адресою, як вказує позивач, він
зареєстрований та фактично проживає.
Крім того, разом з ним в квартирі
зареєстровані колишня дружина і син,
які вже більше десяти років проживають
за іншою адресою. Позивач зазначає, що
він змушений сплачувати за комунальні
послуги за трьох осіб, при цьому
проживає він фактично сам в квартирі.
На підставі вищевикладеного, позивач
просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням і зобов'язати
Комсомольський РВ у м. Херсоні УДМС
України в Херсонській області зняти
відповідачів з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м.Херсона від 09.12.014 року позовні
вимоги в частині зобов'язання
Комсомольського РВ у м. Херсоні УДМС
України в Херсонській області зняти
відповідачів з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 - залишені без розгляду.

Позивач та його представник, за
договором ОСОБА_4, в судовому засіданні
підтримали заявлені позовні вимоги,
просили задовольнити позов з тієї
правової підстави, що відповідачі вже
понад шість місяців не проживають в
квартирі, виїхавши з неї добровільно та
забравши свої речі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала,
заперечувала проти задоволення позову
з тих підстав, що в період з 1994р. по 1999р.
вона разом з сином проживала у даній
квартирі. За рішенням суду у 2000 році
вона разом з сином вселилась до
помешкання та проживала до 2007 року. Як
зазначила відповідач, в 2007 році вона з
сином виїхала тимчасово проживати до
її матері, оскільки вона та її син
навчались, а умови для проживання у
спірній квартирі були неприйнятні для
цього. Зокрема, в квартирі були
відсутні опалення, вода, світло. За
комунальні послуги вона не сплачує,
оскільки вважала, що 5 тисяч грн., які
позивач був винен їй по сплаті
аліментів спрямовані на квартплату.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, заперечував
проти задоволення позову. При цьому
зазначив, що у дитинстві він проживав у
спірній квартирі, однак в зв'язку із
потребами у його навчанні вони з
матір'ю переїхали до бабусі в 2007 році,
оскільки у даній квартирі умов для
навчання не існувало, однак вечорами
вони ходили навідуватись до квартири. З
вересня 2014 року він проживає у
гуртожитку.

Представник третьої особи -
Комсомольського РВ у м. Херсоні УДМС
України в Херсонській області в судове
засідання не з'явився, про розгляд
справи був повідомлений належним
чином, надав на адресу суду заяву про
розгляд справи у відсутність їх
представника.

Представник третьої особи - ПП
«Жилтранс» в судове засідання не
з'явився, про розгляд справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
отримання судової повістки.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши сторони, суд встановив, що
відповідно до наказу за № 3 від 07.02.1995
року, виданого житлово-експлуатаційним
об'єднанням Комсомольського району м.
Херсона про надання службового житла, а
також відповідно до архівного витягу
із рішення виконкому Херсонської
міської ради народних депутатів за № 56
від 21.02.1995 року про затвердження
спільних рішень адміністрацій і
профспілкових комітетів про надання
жилої площі громадянам по
підприємствах і установах міста та за
місцем проживання, службову
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 було
передано у користування ОСОБА_1 на
склад сім`ї у 1-2 чол.

Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу
НОМЕР_1, виданого Комишанською селищною
радою народних депутатів м.Херсона,
05.08.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
зареєстровано шлюб. Вказаний шлюб було
розірвано 09.04.1998 року, про що свідчить
свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2,
видане 09.04.1998 року Комсомольським
відділом РАГС м.Херсона, про що
зроблено відповідний актовий запис №
212. Від вказаного шлюбу народився син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_3, виданим 22.06.1995 року
Суворовським р/в РАГС м.Херсона.

З огляду на довідку про склад сім`ї за
вих.№ 964 від 30.06.2013 року, виданої ПП
«Жилтранс», за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані: ОСОБА_2, 1974 року
народження, відповідно до акту від
10.06.2013 р. за даною адресою не проживає;
ОСОБА_3, 1995 року народження, відповідно
до акту від 10.06.2013 р. за даною адресою не
проживає; ОСОБА_5 - квартиронаймач.

Окрім цього, відповідно до акту та
погодження від 10.06.2013 року про
встановлення осіб, проживаючих за
адресою: АДРЕСА_1, складених
працівниками ПП «Жилтранс»,
встановлено, що відповідачі за
вказаною адресою не проживають з 2000
року, їх особистих речей в квартирі не
має.

За довідкою ПП «Жилтранс» від 03.10.2014 р.
за вих.№ 3933 вбачається, що ОСОБА_1, який
є наймачем квартири АДРЕСА_2, в період з
03.05.2007 року по 01.10.2014 р. нараховано за
послуги з утримання будинків, споруд та
прибудинкової територій (квартирна
плата) 2521,79 грн., сплачено за вказаний
період 2482,20 грн. Станом на 01.10.2014 р.
заборгованість відсутня.

Із наданих суду копій квитанцій по
сплаті за житлово-комунальні послуги
за адресою: АДРЕСА_1, стороною позивача,
вбачається, що за житлового -
комунальні послуги сплачує ОСОБА_1

За актом та погодженням, датованим
03.10.2014 року про встановлення осіб,
проживаючих за адресою: АДРЕСА_1,
складених працівниками ПП «Жилтранс»,
встановлено, що відповідачі за
вказаною адресою дійсно не проживають
з червня 2000 року і до теперішнього часу,
їх особисті речі відсутні. Факт не
проживання відповідачів очевидний, що
підтверджують сусіди.

За долученим до матеріалів справи
повідомленням ПП «Жилтранс» від 07.10.2014
р. за вих.№ 288, вбачається, що в період з
03.05.2007 року по 01.10.2014 рік, будь яких
звернень за заявами, повідомленнями та
інше від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПП
«Жилтранс» не надходило.

Також, як вбачається із доказів поданих
стороною відповідачів, за рішенням
Комсомольського районного суду
м.Херсона від 14.02.2000 року, у позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
втратившою право користування
житловим приміщенням у кв.АДРЕСА_1 -
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням та
вселення було задоволено, вирішено
вселити ОСОБА_2 разом з неповнолітньою
дитиною ОСОБА_3, 1995 року народження до
кВ.АДРЕСА_1.

З огляду на розписку, датовану 02.10.2013
роком, дану на ім'я ОСОБА_2 в тому, що
аліменти в розмірі 5000 грн. з її дозволу
витрачені на оплату квартплати та
зносу газової труби, проекту та штрафу.

Згідно довідки від 14.05.2014 року за вих.№
30/06, виданої Херсонським
Гідрометеорологічним технікумом
Одеського державного екологічного
університету, вбачається, що ОСОБА_3
дійсно є студентом 4 курсу технікуму,
денної форми навчання, навчається з
01.09.2010 року, згідно наказу №33 від 12.08.2010
року за умови держбюджету.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача ОСОБА_1,
показала, що після розірвання шлюбу між
сторонами, ОСОБА_2 вивезла усі свої
особисті речі. Ключі від даної квартири
у неї з 2000 року. Свідок вказала, що двері
та замки у квартирі ніколи не мінялись,
всі плати за комунальні послуги
проводить її син.

Свідок ОСОБА_7, яка є сусідкою позивача,
показала, що вона мешкає за даною
адресою з народження, ОСОБА_2 виїхала з
квартири давно, чи маються у квартирі
її особисті речі вона не знає. Свідок
ОСОБА_8, який є другом сім'ї, показав, що
ОСОБА_1 отримав вказану квартиру, як
службову, після розірвання шлюбу вони
розійшлися, у квартирі залишився
проживати ОСОБА_5 з іншою жінкою.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9, яка є матір'ю відповідача
ОСОБА_2, показала, що її донька ОСОБА_2
проживала у спірній квартирі до 2007
року, потім у зв'язку із вступом на
навчання та поганими умовами для
проживання стала проживати з нею, а у
квартиру позивача тільки навідувалась.
В січні 2014 року, навідавшись в черговий
раз до квартири, виявили, що не можуть
відчинити дверей.

Свідок ОСОБА_10, яка живе напроти
позивача та є другом його родини, в
судовому засіданні зазначила, що
товаришує із позивачем вже 15 років,
часто буває родиною в нього вдома,
приблизно 3-4 рази на місяць. При цьому
відповідачів ніколи не зустрічала.

Свідок ОСОБА_11, яка є колегою
відповідача ОСОБА_2, в судовому
засіданні пояснила, що з 2007 року вона
разом із ОСОБА_2 періодично ходила
навідуватись у спірну квартиру. Зі слів
ОСОБА_2 їй відомо, що та виїхала з
квартири в 2007 році через неможливість в
ній проживати до матері. Крім того
зазначила, що в січні 2014 року вони не
змогли потрапити до квартири, оскільки
щось було із замком.

Відповідно до ст.ст.64,65 ЖК України,
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Особи, що вселилися в
жиле приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно ч.1, 2 ст. 71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом. Стаття 72 ЖК України, вказує, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Як роз'яснюється в п.9 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р.
із наступними змінами «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» - вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.15
постанови від 1 листопада 1996р. N 9 "Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя", наявність чи
відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому. Крім цього, п.10 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р.
із наступними змінами «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» визначено, що у справах про
визнання наймача або члена його сім'ї
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню, оскільки в
судовому засіданні достовірно
встановлено, що відповідачі понад
шість місяців не проживають у спірній
квартирі, виїхавши з неї добровільно.
Протягом часу їх відсутності перешкоди
у проживанні в ній позивачем не
чинились. Як пояснювала в судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2, причиною
її виїзду в 2007 році на тимчасове
проживання до матері стала відсутність
умов для її проживання в квартирі, як-то
відсутність опалення, води, світла.
Однак, суд не може визнати такі причини
відсутності відповідачів у житловому
приміщенні поважними. Так, відповідач
ОСОБА_2 окрім наведеного зазначила, що
на момент її примусового вселення в
квартиру в 2000 році на підставі рішення
суду умови для проживання в квартирі
були не кращі, за час її проживання з 2000
року до 2007 року так само були відсутні
опалення, вода і світло. Тобто, слід
зробити висновок, що причини на переїзд
до матері із дитиною у відповідача
ОСОБА_2 були суб'єктивні, рішення нею
приймалось добровільно, оскільки умови
для проживання в квартирі залишались
незмінними, і протягом семи років вони
її влаштовували, позивач не чинив
перешкоди до проживання відповідачів у
квартирі, до 2014 року позивач
безперешкодно у будь-який зручний для
неї час потрапляла до квартири.

Щодо посилань відповідачів на ст.71 ЖК
України, яка регламентує збереження
жилого приміщення за тимчасово
відсутнім членом сім'ї наймача у
випадку тимчасового виїзду з
постійного місця проживання у зв'язку з
навчанням, протягом всього часу
навчання, як на підставу для відмови в
задоволенні позовної вимоги про
визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в України» - місце
проживання - житло, розташоване на
території
адміністративно-територіальної
одиниці, в якому особа проживає
постійно або тимчасово. Відповідачами
у справі неодноразово зазначалось, що з
2007 року вони тимчасово проживають в
квартирі матері відповідача ОСОБА_3.
Саме з цієї квартири відповідач ОСОБА_3
вибув на навчання, а тому п.2 ч.3 ст.71 ЖК
України на нього не розповсюджується
по відношенню до спірної квартири.

Керуючись ст.ст. 71-72 ЖК України, ст.ст.5-11,
60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд
-

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи - Комсомольський РВ у м. Херсоні
УДМС України в Херсонській області, ПП
«Жилтранс» про визнання особи такою, що
втратили право користування жилим
приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням - квартирою №2,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з
моменту його проголошення до
Апеляційного суду Херсонської області
через Комсомольський районний суд
м.Херсона. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення рішення можуть оскаржити
рішення протягом десяти діб з моменту
його отримання.

СуддяН. К. Іванцова