22-ц/772/3326/2014Головуючий в суді першої
інстанції Сичук М. М.Категорія 10
Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Іванюка М.В., Берегового О.Ю., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 17
жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Вінницької міської
ради про встановлення земельного
сервітуту, -

встановила:

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд
з цим позовом, відповідно до якого
просила встановити постійний
безоплатний земельний сервітут на
право проїзду до вигрібної ями та
надвірної вбиральні «З» на земельну
ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, згідно
з варіантом № 1 додатку № 3 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи ТОВ «Подільський центр
судових експертиз» від 26 грудня 2013 року
№ 35.

Вказувала, що вона та ОСОБА_2 є
власниками, відповідно, 22/50 та 13/50
частин будинковолодіння АДРЕСА_1.
Рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 6 травня 2008 року між
сторонами встановлено порядок
користування земельною ділянкою, за
яким у користування ОСОБА_3 виділено
ділянку, площею 173,0 кв. м., у
користування ОСОБА_2 - 128,0 кв. м., у
спільному користуванні сторін
залишено прохід, площею 18,0 кв.м. На
виділеній у користування ОСОБА_2
частині земельної ділянки розташовані
вигрібна яма та вбиральня ОСОБА_3,
проїзд до яких у інший спосіб, як через
цю частину ділянки неможливий, що
унеможливлює обслуговування
зазначених споруд, зокрема,
викачування відходів. Від укладення
договору земельного сервітуту у
добровільному порядку ОСОБА_2
відмовився.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 жовтня 2014 року
позов задоволено. Встановлено
простійний безоплатний сервітут на
право проїзду до вигрібної ями та
надвірної вбиральні «З» на земельну
ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, площею
50 кв. м., згідно з варіантом № 1 (додаток
№ 3) висновку судової
земельно-технічної експертизи ТОВ
«Подільський центр судових експертиз»
від 30 грудня 2013 року № 38. Вирішено
питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, просив скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; апеляційний
суд досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
є власниками, відповідно, 22/50 та 13/50
частин будинковолодіння АДРЕСА_1.
Рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 6 травня 2008 року між
сторонами встановлено порядок
користування земельною ділянкою, за
яким у користування ОСОБА_3 виділено
ділянку, площею 173,0 кв. м., у
користування ОСОБА_2 - 128,0 кв. м., у
спільному користуванні сторін
залишено прохід, площею 18,0 кв.м. (а. с. 15 -
16). На виділеній у користування ОСОБА_2
частині земельної ділянки розташовані
вигрібна яма та надвірна вбиральня «З»,
що належать ОСОБА_3 Рішенням
Апеляційного суду Вінницької області
від 22 квітня 2014 року встановлено
постійний безоплатний земельний
сервітут на право експлуатації
існуючих ліній водопостачання та
водовідведення на земельну ділянку,
розташовану по АДРЕСА_1, площею 15 кв. м.,
у тому числі земельна ділянка, яка
виділена у спільне користування 1,0 кв.
м. та земельна ділянка, виділена у
користування ОСОБА_2 - 14 кв. м., згідно з
варіантом № 1 (додаток № 2) висновку
судової земельно-технічної експертизи
ТОВ «Подільський центр судових
експертиз» від 30 грудня 2013 року № 38 (а.
с. 49 - 52). За цим же висновком судової
земельно-технічної експертизи
варіанти забезпечення під`їзду до
вигрібної ями та надвірної вбиральні
«З», що належать ОСОБА_3, без
встановлення земельного сервітуту
відсутні. Площа земельної ділянки, яка
пропонується для встановлення
земельного сервітуту для проїзду до
вигрібної ями та вбиральні «З»
становить 50,0 кв. м., у тому числі
земельна ділянка виділена у спільне
користування - 8 кв. м., земельна ділянка,
виділена у користування ОСОБА_2 - 42,0 кв.
м. Єдиний варіант встановлення такого
сервітуту визначено у додатку № 3
вказаного висновку експертизи (а. с. 36 -
48).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками);
земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Ст. 99 ЗК України визначені такі види
земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на
велосипеді;

б) право проїзду на транспортному
засобі по наявному шляху;

в) право прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій;

г) право прокладати на свою земельну
ділянку водопровід із чужої природної
водойми або через чужу земельну
ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї
земельної ділянки на сусідню або через
сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право проходу до
природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право прогону
худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному
шляху;

ж) право встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд;

з) інші земельні сервітути.

За змістом ч. 1 ст. 401 ЦК України сервітут
може бути встановлений лише для
задоволення тих потреб осіб, які не є
власниками земельної ділянки чи іншого
нерухомого майна, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Отже, обов'язковою умовою встановлення
земельного сервітуту є неможливість
задоволення потреби особи у інший
спосіб, а обраний вид сервітуту повинен
бути найменш обтяжливим для власника
земельної ділянки, щодо якої він
встановлений.

Проте, суд першої інстанції не звернув
уваги, що земельний сервітут у виді
права проїзду на транспортному засобі
встановлюється лише за наявності вже
існуючого шляху на земельній ділянці,
щодо якої вимагається встановлення
сервітуту, однак, як видно з матеріалів
справи, в тому числі висновку судової
земельно-технічної експертизи ТОВ
«Подільський центр судових експертиз»
від 30 грудня 2013 року № 38 (а. с. 36 - 48),
фотозображень спірної ділянки (а. с. 140 -
143), пояснень самих сторін такого шляху
на земельній ділянці відповідача не
існує і не існувало раніше.

Крім того, всупереч приписам ч. 3 ст. 213
ЦПК України, суд належним чином не
обґрунтував відхилення доводів
представника відповідача щодо
можливості задоволення потреб
позивачки у інший спосіб, пославшись у
рішенні лише на довідку фізичної особи
- підприємця ОСОБА_4 про неможливість
здійснення під`їзду та прокладання
шлангу до вигрібної ями і вбиральні,
однак не дав оцінки наданим
представником відповідача рекламним
оголошенням щодо наявності суб'єктів
господарювання, які можуть забезпечити
таке викачування шляхом застосування
відповідних подовжувачів. У порушення
вимого ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснив
відповідачу його право подати інші
докази на підтвердження цих його
доводів. Натомість, після роз'яснення
цього права в суді апеляційної
інстанції представником ОСОБА_2 була
надана довідка фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 про наявність у неї
реальної технічної можливості
викачування вмісту вигрібної ями і
вбиральні позивачки з проїжджої
частини вулиці 12 Грудня з
використанням подовжувачів рукавів
(шлангів) асенізаторської машини.

Таким чином, оскільки існує інша
можливість задоволення потреб
позивачки, які стали підставою позову
(необхідність викачування вмісту
вигрібної ями та вбиральні), окрім
встановлення земельного сервітуту,
обраний вид якого - право проїзду на
транспортному засобі по земельній
ділянці без наявності шляху - не
відповідає встановленим ст. 99 ЗК
України видам земельних сервітутів і є
найбільш обтяжливим для власника
земельної ділянки, то у суду першої
інстанції не було підстав для
задоволення позову, а тому рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 жовтня 2014 року
скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Вінницької міської ради про
встановлення земельного сервітуту
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Оригіналу відповідає: О.С.
Панасюк