Апеляційний суд міста Києва
інстанції - Коренюк А.М.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 жовтня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
дарування квартири недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 20 жовтня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа: приватний нотаріус КМНО
ОСОБА_5, про визнання договору
дарування квартири недійсним.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду
та ухвалити новее рішення, яким
задовольнити позов. Вважає, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом не взято до уваги те,
що у позивача не було волевиявлення та
наміру на укладання договору дарування
своєї квартири, вона вважала, що
підписує договір довічного утримання.
Посилається на те, що суд не дав
належної оцінки показанням нотаріуса,
який зазначив у судовому засіданні про
те, що, враховуючи похилий вік позивача
йому при посвідченні оспорюваного
договору здавалося, що вона розуміла
всі обставиниукладання даного
договору. Не взято також до уваги те, що
нотаріус при вчиненні нотаріальних дій
не дотримався Інструкції «Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України».

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 24 січня 2014 року
між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_4 укладено нотаріально
посвідчений договір дарування, за
умовами якого ОСОБА_2 передала в дар
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. (а.с.11).

У підписаному позивачем договорі
дарування від 24 січня 2014 року
зазначено, що при його укладанні
позивач діяла добровільно, перебувала
при здоровому розумі та ясній пам'яті,
розуміла значення своїх дій,
попередньо ознайомлена нотаріусом з
приписами цивільного законодавства, що
регулюють укладений правочин.

Договір підписаний сторонами в
присутності нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
особи сторін договорунотаріусом
встановлені, їх дієздатність
перевірена.

Доказів про те, що позивач на час
укладання оспорюваного правочину
перебувала в поганому стані здоров'я,
внаслідок якого не могла повноцінно
розуміти значення своїх дій, керувати
ними, суду надано не було.

Факт перебування позивачапід час
укладення оспорюваного договору у
доброму стані підтверджено свідками
ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_5, допитаним в якості свідка,
які свідчили про те, що позивач,
незважаючи на свій похилий вік
(ІНФОРМАЦІЯ_1), читала текст договору
дарування без окулярів, поводила себе
впевнено та виважено, підтвердила своє
волевиявлення на укладання договору
дарування, про що поставила свій підпис
на тексті угоди.

Судом також встановлено, що до
виникнення спірних правовідносин,
позивач 29 листопада 2013 року на випадок
смерті все своє майно заповіла
відповідачу ОСОБА_4 (а.с.29).

Вказаному заповіту передував ряд інших
заповітів: від 21 листопада 1990 року, за
яким ОСОБА_2 заповіла все своє майно
ОСОБА_8 - матері відповідача; від 16
вересня 1992 року, яким позивач заповіла
належну їй спірну квартиру
відповідачу; від 11 березня 2008 року, яким
позивач заповіла належну їй спірну
квартиру ОСОБА_9 (а.с. 42, 11, 54).

Як встановлено судом, 29 листопада 2013
року позивач вирішила скласти заповіт
на ім'я відповідача ОСОБА_4, оскільки
станом на 29 листопада 2013 року діяв
останній заповіт позивача, за яким вона
заповіла квартиру ОСОБА_9, з яким у
позивача погіршились відносини.

29 листопада 2013 року, в день укладання
заповіту, яким позивач заповіла своє
майно відповідачу, позивач надала
довіреність ОСОБА_7- чоловікові
відповідача строком на два роки,
уповноваживши останнього представляти
її інтереси з усіх питань, пов'язаних зі
збиранням та оформленням документів
для подальшого відчудження (дарування)
належної їй квартири АДРЕСА_1, в тому
числі замовляти та отримати форму № 3 в
ЖЕК, нормативно-грошову оцінку,
технічний паспорт чи будь-які довідки в
органах БТІ, а також узгоджувати всі
питання, що виникатимуть в процесі
виконання вказаних повноважень (а.с.43).

На виконання вказаної довіреності
довірена особа позивача ОСОБА_7 отримав
технічний паспорт на спірну квартиру,
виготовлений КМ БТІ 19 грудня 2013 року,
висновок про оцінку квартири з метою
подальшого оформлення договору
дарування (а.с.44).

У червні 2014 року позивач звернулась до
суду з даним позовом, просила
постановити рішення, яким визнати
недійсним на підставі ст. 229 ЦК України
договір дарування від 24 січня 2014 року,
за яким вона подарувала відповідачу
квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування
позовних вимог посилалась на те, що при
укладанні договору дарування вона
помилилась щодо обставин, які мають
істотне значення, а саме: природи
правочину, прав таобов'язків
сторін,вважаючи оспорюваний договір
договором довічного утримання.

Відповідач позов не визнала, просила
відмовити у їх задоволенні.

Третя особа без самостійних вимог -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округуОСОБА_5
просив відмовити у задоволенніпозову,
вказав про те, що ним при посвідченні
заповіту та довіреності від 29
листопада 2013 року й оспорюваного
договору від 24 січня 2014 року дотримані
всі вимоги, визначені Законом України
«Про нотаріат». При укладенні
оспорюваного договору позивач діяла
добровільно, перебувала при здоровому
розумі та ясній пам'яті, розуміла
значення своїх дій, попередньо була
ознайомлена нотаріусом з приписами
цивільного законодавства, що регулюють
укладений правочин; договір підписаний
сторонами добровільно в його
присутності, їх особи встановлені,
дієздатність перевірена.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи, наданим
сторонами доказам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд дав неналежну оцінку показанням
допитаних в судовому засіданні
свідків, судова колегія відхиляє,
зважаючи на те, що доказів на
спростування обставин, про які
свідчили свідки, а також на
підтвердження позовних вимог
позивачем не надано.

Посилання в скарзі на те, що з пояснень
свідка ОСОБА_5, який посвідчував
договір дарування, вбачається, що він
не переконався у тому, що позивач
розуміла значення своїх дій, природу та
зміст правочину, прав та обов'язків
сторін договору, не можуть бути взяті
до уваги, оскільки нотаріус ОСОБА_5
стверджував, що ним при посвідченні
договору дарування від 24 січня 2014 року
дотримані всі вимоги, визначені
Законом України «Про нотаріат», при
укладенні договору позивач діяла
добровільно,перебувала при здоровому
розумі та ясній пам'яті, розуміла
значення своїх дій, попередньо
булаознайомлена нотаріусом з
приписами цивільного законодавства, що
регулюють укладений правочин;
особисторін договору були нотаріусом
встановлені, дієздатність перевірена.
До того ж, даний позов пред'явлений не з
підстав, передбачених ст. 225 ЦК України,
за якими може бути визнаний недійсним
правочин, який дієздатна особа вчинила
у момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, а з підстав вчинення
правочину під впливом помилки.

Судова колегія вважає, що судом першої
інстанції дана належна оцінка
поясненням сторін, свідків, обставинам
справи та наданим сторонами доказам, з
яких не вбачається, що волевиявлення
позивача не було вільним і не
відповідало її волі та намірам щодо
відчуження спірної квартири, а також,
що оспорюваний правочин був укладений
під впливом помилки.

Не є підставою для скасування рішення
суду та обставина, що нотаріус не
зазначив у договорі дарування те, що
договір посвідчується за місцем
проживання позивача, як це передбачено
п. 11 «Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
оскільки не можна визнати, що дана
помилка нотаріуса вплинула на
волевиявлення позивача та призвела до
помилки щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що
доказом вчинення правочину під впливом
помилки є її звернення до
правоохоронних органів, судова колегія
відхиляє, зважаючи на те, що з висновку
за результатами перевірки по заяві
ОСОБА_2, що складений
оперуповноваженим ВКР Дарницького РУ
ГУ МВС України в м. Києві 12 травня 2014
року, вбачається, що під час проведення
перевірки ОСОБА_2 пояснювала, що
погодилась на пропозицію родичів
укласти договір дарування квартири та
підписала цей договір за власною волею,
а в подальшому їй зателефонували
працівники ЖЕД та повідомили, що вона
не має права на власну квартиру і її
можуть виселити, у зв'язку з чим ОСОБА_2
звернулась із заявою до ОВС. Із
відповіді начальника відділу
нотаріату Головного управління
юстиції в м. Києві на звернення
позивача вбачається, що за зверненням
позивача щодо вчинення нотаріальної
дії без її відома та участі була
проведена перевірка, якою не
встановлено неправомірності дій
нотаріуса ОСОБА_5 при посвідченні
договору дарування сторін.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: