Справа № 500/8240/14-ц
Провадження № 2/500/3405/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого - судді Присакар О.Я.,

при секретарі - Сирбу Г.В.,

за участю сторін: позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області з
позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з
відповідача борг у сумі 40 000 гривень,
мотивуючи тим, що 10.08.2013 року відповідач
отримав від нього в позику грошові
кошти у розмірі 40 000 грн., які вона
зобов'язалась повернути в строк до
10.05.2014 року, про що 10.08.2013 року було
складено розписку. Проте, у
встановлений строк ОСОБА_2 борг не
повернула, від виконання свого
обов'язку щодо повернення суми позики
ухиляється.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
наполягає на їх задоволенні.

В судовому засіданні відповідач
позовні вимоги визнає та не заперечує
проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (в т.ч. грошові
кошти в такій самій сумі) у строк та в
порядку, що встановлені договором.
Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено,
що на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.
При цьому, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України,
яка регулює підтвердження виконання
зобов'язання, вбачається, що якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це в розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

В судовому засіданні встановлено, що
10.08.2013 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у борг
суму 40 000 грн., що підтверджується
розпискою, наданою ОСОБА_2, згідно якої
відповідач взяв у борг зазначені кошти
та зобов'язався повернути їх строком до
10.05.2014 року.

Зазначений договір відповідає вимогам
ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в
письмовій формі.

Як вбачається з розписки від 10.08.2013 року
відповідач взяв у ОСОБА_1 у борг 40 000 грн.
строком до 10.05.2014 року. Відповідачем на
день подання позову до суду сума боргу
не повернута.

В зв'язку з зазначеним, суд вважає, що
вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2
суми боргу в розмірі 40 000 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, обставини, визнані
сторонами, не підлягають доказуванню, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 84, 88, 208, 209,
212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 525, 526,
545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму
позики в розмірі 40 000 гривень та витрати
по сплаті судового збору в розмірі 400,00
грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.Я.Присакар