справа №176/368/14-ц
провадження №2/176/557/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2014 р. Жовтоводський
міський суд Дніпропетровської області
у складі:

головуючої судді ЗАВІЗІОН Т.В.

при секретарі Кіняк Т.Ю.

з участю позивачів по первісному
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2

та представника відповідача по
первісному позову ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Жовті Води в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення особи
без надання іншого житлового
приміщення, усунення перешкод у
користуванні власністю та зняття з
реєстраційного обліку та по
зустрічному позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 12.02.2014 року
звернулися до суду з позовом, у якому
просили постановити судове рішення,
яким усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 47/100 частинами,
ОСОБА_2 53/100 частинами квартири АДРЕСА_1,
шляхом виселення ОСОБА_4 із зазначеної
квартири без надання іншого житлового
приміщення та зняття з реєстраційного
обліку за вказаною адресою.

Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_1
перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який був
зареєстрований відділом РАЦС
Жовтоводського міського управління
юстиції Дніпропетровської області
30.04.2004 року, актовий запис №64. Рішенням
Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області їх шлюб було
розірвано, про що відділом РАЦС
Жовтоводського міського управління
юстиції Дніпропетровської області
зроблено відповідний актовий запис №35
від 06.07.2011 року. Ще до шлюбу, 06.01.2004 року
ОСОБА_1 придбала у власність на
підставі договору дарування 47/100
частини квартири АДРЕСА_1. Відповідачу
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого 30.12.2003 року
відділом приватизації державного
житла, належало 53/100 зазначеної
квартири. Після розірвання шлюбу
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розділили особисті
рахунки по комунальним платежам. З
липня 2011 року вона вимушена була
покинути власне житло і наймати іншу
квартиру, так як відповідач створив
умови, неможливі для подальшого
спільного проживання в одній квартирі.
На даний час /на день звернення до суду
з позовом/ вона взагалі не має ключів
від вхідних дверей спірної квартири,
так як відповідач самовільно змінив
вхідні двері та в добровільному
порядку відмовляється надати ключі від
квартири. Згодом, на підставі акту про
передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу, затвердженого
відділом Державної виконавчої служби
Жовтоводського міського управління
юстиції від 03.10.2013 року, право власності
на 53/100 частини спірної квартири
перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_2. На даний
час власником 53/100 частин квартири є
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів, виданого 30.10.2013 року державним
нотаріусом ОСОБА_5 Жовтоводської
державної нотаріальної контори та
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майна про реєстрацію
права власності. Проживання
відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі
породжує для позивачів, як власників
житла, перешкоди в користуванні та
розпорядженні нею. Відповідач
зареєстрований в спірній квартирі, на
нього нараховуються комунальні
платежі, які він не оплачує. Окрім того,
вони мають спільний намір здійснити
відчуження належної їм на праві
спільної часткової власності квартири.
Однак, відповідач перешкоджає їм в
доступі до квартири та її огляді
спеціалістом з належної оцінки та
покупцями, так як будучи особою, яка
безпідставно проживає в спірній
квартирі, останній самовільно змінив
вхідні двері, а буд лякати ключів
власникам квартири надати відмовився.
04.11.2013 року вони разом з представниками
ЖРЕД №5 намагалися зайти до спірної
квартири з метою роз'яснити
відповідача, що він безпідставно
займає чужу квартиру і запропонувати
добровільно звільнити квартиру та
знятися з реєстрації. Однак, відповідач
категорично відмовився впускати їх до
квартири та звільнити її. У зв'язку із
чим позивачі вимушені звернутися до
суду з даним позовом.

20.08.2014 року до Жовтоводського міського
суду Дніпропетровської області
надійшов позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про вселення у житлове приміщення. Свої
вимоги ОСОБА_4 мотивував тим, що у 1991
році він, як учасник бойових дій в
Афганістані, отримав ордер на вселення
в квартиру АДРЕСА_1. З того часу і по
теперішній час він проживає в
зазначеній квартирі. В 2003 році спірна
квартира була приватизована, а у 2004
році квартира була поділена між ним та
його дружиною ОСОБА_1 Йому належало на
праві часткової власності 53/100 частин
квартири, а колишній дружині ОСОБА_1 -
47/100 частини квартири. 05 листопада 2009
року між ним та ОСОБА_2 було укладено
договір позики, згідно якого він
позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 100 650 грн. У зв'язку з тим, що
ним не були виконані боргові
зобов'язання перед ОСОБА_2, рішенням
Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 09.02.2012
року з нього було стягнуто на користь
ОСОБА_2 100 650 грн. Під час примусового
виконання зазначеного рішення суду, на
підставі постанови державного
виконавця, була здійснена оцінка
частки квартири, яка належить йому. Про
результати оцінки йому повідомлено не
було. Не було йому відомо також про
день, місце та час проведення прилюдних
торгів його частки спірної квартири.
Після того, як квартира не була продана,
державний нотаріус видав ОСОБА_2
свідоцтво про право власності на
частку квартири, яка належала ОСОБА_4
Вважає, що його незаконним шляхом
позбавили житла. Під час розгляду
зазначеної справи у суді, 13.08.2014 року,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, скориставшись тим, що
він був відсутній в квартирі, вибили
вхідні двері спірної квартири та
встановили нові. Повернувшись додому
він застав позивачів в квартирі, але
вони не пустили його до житла.
Внаслідок дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 він
отримав нервовий зрив, почалися
проблеми зі здоров'ям /хвороба серця/,
був вимушений звернутися до лікарні, де
знаходився на лікуванні. Оскільки йому
не було де жити, він вимушений був
знімати кімнату у готелі, де за шість
днів проживання він сплатив 1330 грн. В
даний час він знімає квартиру.
Посилався на те, що припинення шлюбних
стосунків з ОСОБА_1 не позбавляє його
права користування спірним житлом.
Своїми неправомірними діями,
відповідачі спричиняють йому
незручності, змінився його соціальний
статус і йому потрібно докладати
додаткових зусиль для організації
свого життя і поновлення своїх прав.
Вважає, що відповідача завдали йому
моральну шкоду, яку він оцінює в
розмірі 10 000 грн. Просив вселити його
в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_1
та ОСОБА_2 не чинити перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути солідарно з відповідачів на
його користь у відшкодування моральної
шкоди 10000 грн., а також витрати понесені
ним за проживання в готелі у розмірі 1330
грн.

Ухвалою суду від 19.09.2014 року позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення
особи без надання іншого житлового
приміщення, усунення перешкод у
користуванні власністю та зняття з
реєстраційного обліку та позов ОСОБА_4
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення,
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивачі по
первісному позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2
свій позов підтримали, за обставин
викладених в ньому, а позов ОСОБА_4 не
визнали.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що з
відповідачем ОСОБА_4 вона перебувала у
шлюбі з 30 квітня 2004 року по 06 липня 2011
року. Власником своєї частини квартири
47/100 вона стала ще до реєстрації шлюбу з
відповідачем, а саме 06 січня 2004 року.
Власником іншої частини - 53/100 був
раніше відповідач ОСОБА_4, тобто спірна
квартира перебувала у спільній
частковій власності між ними. Згодом,
власником частини квартири, що
належала ОСОБА_4, став ОСОБА_2 в
результаті примусового виконання
рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 боргу за договором
позики. Таким чином, посилання
відповідача на те, що він не може бути
позбавлений житла на підставі ст.156 ЖК
України є безпідставними. Вона та
ОСОБА_2 з метою відчуження квартири та
покращення її стану, вирішили провести
косметичний ремонт, в тому числі
замінити старі вхідні двері,
виготовлені з фанери на нові металеві.
Отримання дозволу від відповідача
ОСОБА_4 на проведення таких робіт їм, як
власникам, не було потрібно, оскільки
останній без правових підстав проживає
в належній їм квартирі. 13.08.2014 року, під
час встановлення вхідних дверей в
спірній квартирі, до квартири прибув
ОСОБА_4 Зайшовши до квартири, вони
запропонували йому добровільно
виселитися та надали час зібрати свої
речі. Відповідач ОСОБА_4 зібрав свої
речі та добровільно виселився зі
спірної квартири. Протягом тривалого
часу ОСОБА_4 не сплачував комунальні
платежі, неодноразово квартира була
відключена від постачання
електроенергії, але він самовільно
приєднувався та користувався
електроенергією. Так само він робив з
іншими видами комунальних послуг.
Проте, оплачувати за користування
такими послугами будуть вони як
власники житла. Окрім того, зазначила,
що у відповідача є де проживати,
оскільки в м. Жовті Води проживає його
матір, яка має трьохкімнатну квартиру
за адресою АДРЕСА_4. Зазначена квартира
по вулиці Петровського знаходиться під
заставою у банку за отриманий
відповідачем ОСОБА_4 кредит, його мати
виступила поручителем за договором
кредиту. Просила первісний позов
задовольнити в повному обсязі, в
зустрічному позові ОСОБА_4 - відмовити.

Позивач ОСОБА_2 суду пояснив, що він на
правових підставах набув право
власності на 53/100 частин квартири
АДРЕСА_1. Він позичив відповідачу
ОСОБА_4 гроші в позику в сумі 100 650 грн.
Добровільно повертати борг відповідач
відмовився. Тому рішенням
Жовтоводського міського суду від 09.02.2012
року з відповідача на його користь було
стягнуто суму боргу в розмірі 100 650
грн. Рішення суду відповідач не
оскаржував. Під час примусового
виконання рішення суду, в рахунок
погашення боргу, він набув право
власності на 53/100 частини спірної
квартири, які належали ОСОБА_4, про що
йому було видано державним нотаріусом
свідоцтво про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів. Зазначені
вище дії державної виконавчої служби
та нотаріуса ОСОБА_4 не оскаржував.
Оскільки право власності на квартиру
відповідача ОСОБА_4 припинилося в
результаті прилюдних торгів, то
припинилося і право користування даною
квартирою. Тобто, в належній йому
частині квартири проживає та
зареєстрований відповідач, який не є
членом його сім'ї, ніяких договорів
найму з ним не укладав, на його усні і
письмові прохання добровільно
звільнити квартиру та знятися з
реєстрації відповідач не реагує.
Будучи зареєстрованим та фактично
проживаючим в належній йому квартирі,
відповідач не сплачував за
користування житлом та надані
комунальні послуги, внаслідок чого
утворилася заборгованість.

Представник відповідача по первісному
позову в судовому засіданні первісний
позов не визнав, зустрічний позов
підтримав за обставин викладених в
ньому. Суду пояснив, що відповідача
ОСОБА_4 незаконно було позбавлено
житла. Не заперечуючи обставини
укладення договору позики між ОСОБА_4
та ОСОБА_2 та не повернення першим
позики, представник відповідача
зазначив, що здійснення стягнення на
спірну квартиру, в рахунок погашення
боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_2, проведено
без участі ОСОБА_6, чим порушено його
права. Про проведення прилюдних торгів
та про перехід частини спірної
квартири, власником якої був ОСОБА_4, у
власність ОСОБА_2, він дізнався, коли
позивачі звернулися до суду з позовом
про виселення. Вважає, що ОСОБА_4
незаконно позбавили житла. В той же час,
представник не заперечував в судовому
засіданні, що відповідач ОСОБА_4 не
оскаржував дії державної виконавчої
служби щодо реалізації спірної
квартири та дії державного нотаріуса
щодо видачі свідоцтва про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів.

Суд, заслухавши пояснення позивачів по
первісному позову, представника
відповідача по первісному позову,
дослідивши матеріали цивільної справи,
приходить до висновку, що позов ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про виселення особи без
надання іншого житлового приміщення,
усунення перешкод у користуванні
власністю та зняття з реєстраційного
обліку підлягає частковому
задоволенню; позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
виселення особи без надання іншого
житлового приміщення, усунення
перешкод у користуванні власністю та
зняття з реєстраційного обліку
задоволенню не підлягає; зустрічний
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
вселення, усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди задоволенню не підлягає.

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України та
Житлового кодексу України

Відповідно до ст.41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Стаття 16
цього Кодексу передбачила, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. ч. 4,5 ст.9 Житлового
кодексу України, ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом. Житлові права охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

В судовому засіданні судом встановлені
наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з 30
квітня 2004 року по 06 липня 2011 року. Шлюб
між сторонами був зареєстрований
відділом РАЦС Жовтоводського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області 30.04.2004 року, актовий запис №64
/а.с.7/.

Рішенням Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано, про що
відділом РАЦС Жовтоводського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області зроблено відповідний актовий
запис №35 від 06.07.2011 року /а.с.8/.

Згідно договору дарування частини
квартири від 06 січня 2004 року, позивач
ОСОБА_1 є власником 47/100 частин квартири
АДРЕСА_1 /а.с.9,10/. Право власності
позивача ОСОБА_1 на частину спірної
квартири зареєстровано у
Жовтоводському міжміському бюро
технічної інвентаризації.

Власником іншої 53/100 частини
зазначеної квартири був ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 30.12.2003 року.

Після розірвання шлюбу сторони -
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розділили особисті
рахунки на квартиру щодо сплати
житлово-комунальних послуг. Зазначені
обставини не заперечувалися сторонами.

З липня 2011 року позивачка ОСОБА_1
проживати у спірній квартирі
перестала, вимушена була покинути
житло та винаймати іншу квартиру, у
зв'язку з неможливістю подальшого
спільного проживання в одній квартирі
із ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_1 пояснювала суду, що
ОСОБА_6 після розірвання шлюбу із нею
поводився не адекватно, примушуючи її
продовжувати шлюбні стосунки,
погрожував, у разі відмови, вчинити
щодо себе суїцідальні дії, намагався
стрибнути з вікна, хопався за ніж. Така
обстановка робила не можливим життя у
спільній квартири її та її
неповнолітньої доньки від першого
шлюбу, у зв"язку із чим вона, забравши
свої та доньчини речі, за власної
ініціативи залишила це житло.

В спірній квартирі залишився проживати
відповідач ОСОБА_4 За вказаною адресою
в спірній квартирі зареєстровано місце
проживання ОСОБА_4

Окрім того, судом встановлено, що 05
листопада 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
було укладено договір позики, згідно
якого ОСОБА_2 надав у борг ОСОБА_4
грошові кошти у розмірі 100 650 грн.

У зв'язку з не виконанням ОСОБА_4
боргових зобов'язань перед ОСОБА_2,
рішенням Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 09.02.2012
року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
стягнуто борг за договором позики в
сумі 100 650 грн.

Зазначене рішення суду знаходилося на
примусовому виконанні у відділі
Державної виконавчої служби
Жовтоводського міського управління
юстиції.

Відповідно до ст.61 Закону України "Про
виконавче провадження", на підставі
акту про передачу майна стягувану в
рахунок погашення боргу, який
затверджений відділом Державної
виконавчої служби Жовтоводського
міського управління юстиції від 03.10.2013
року, право власності на 53/100 частини
квартири АДРЕСА_1, перейшло до ОСОБА_2.

Таким чином власником 53/100 частини
спірної квартири є ОСОБА_2 /а.с.14,15/.

Право власності ОСОБА_2 на частину
зазначеної вище квартири ніким не
оспорювалося.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не
заперечував той факт, що ОСОБА_4 не
оскаржував дії державної виконавчої
служби щодо реалізації спірної
квартири та дії державного нотаріуса
щодо видачі свідоцтва про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 не є
власником та членом сім'ї власників
спірної квартири.

Позивач по первісному позову ОСОБА_2
пояснював в судовому засіданні що він
неодноразово вимагав від ОСОБА_4
звільнити належну йому кімнату у
спірній квартирі, однак останній не
реагував на його звернення.

03.12.2013 року, як пояснив ОСОБА_2, він
направив ОСОБА_4 письмову вимогу про
звільнення житлового приміщення, яка
також залишилася без задоволення.

Копія такої вимоги мається на а.с. 86, 87
цивільної справи.

Окрім того, позивач ОСОБА_2 пояснював,
що мешкаючи у спірній квартирі, ОСОБА_4
продовжував користуватися усіма
комунальними послугами, але оплачувати
рахунки за ці комунальні послуги
змушений був він, оскільки усі догвори
із комунальними службами він
переоформив на своє ім"я. ОСОБА_4, у свою
чергу, жодних витрат за використані
комунальні послуги не ніс, самовільно
підключався до електромережі, оскільки
електрика в квартирі була відключена.

Позивачі також пояснювали, що маючи
намір розпорядитися своєю власністю,
вони вирішили привести квартиру до
ладу, зробити в ній косметичний ремонт,
оскільки ОСОБА_4 привів її в жахливий
стан.

Із зазначеною метою ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
як співвласники спірної квартири,
13.08.2014 року, з метою покращити стан
квартири, замінили старі вхідні двері
на нові металеві двері. В цей час
відповідач ОСОБА_4 знаходився вдома. На
їх пропозицію ОСОБА_4 зібрав свої речі
та добровільно з квартири пішов.

Під час цих подій були присутні
працівники міліції, яки бачили, що
жодних протиправних дій щодо ОСОБА_4
позивачі не вчиняли.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_4 був
примусово виселений зі спірної
квартири першим суду не надано, як і не
надано доказів того, що його незаконно
було позбавлено житла, у той час, як ч. 1
ст. 60 ЦПК України передбачила, що кожна
сторона забов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У той же час судом безспірно
встановлено, що реєстрація відповідача
ОСОБА_4 в спірній квартирі створює
незручності її власнику ОСОБА_2 та
тягне для нього негативні наслідки
(оплата обов'язкових платежів,
неможливість користуватися та
розпоряджатися власністю на власний
розсуд та інше).

В той же час, встановивши зазначені
обставини, суд приходить до висновку,
що позивачка ОСОБА_1 не довела, що з боку
відповідача ОСОБА_4 їй чиняться
перешкоди в користуванні частиною
квартири, що їй належить, оскільки
фактично судом встановлено, що вона
добровільно припинила користуватися
нею.

Окрім того, суд вважає, що ОСОБА_1
безпідставно заявила вимоги ОСОБА_4 про
виселення його із квартири, оскільки
вона є власницею 47/100 частин квартири
АДРЕСА_2 і не довела жодного доказу, що
ОСОБА_4 мешкав у належній їй частині
квартири.

На думку суду, вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про зняття його з реєстрації у спірній
квартирі також заявлені нею
безпідставно, оскільки вимагати
останнього має лише ОСОБА_2 до якого
перешло право власності на 53/100 частин
спірного житла.

Судом встановлено, і це не
заперечується сторонами, що ОСОБА_1 в
спірній квартирі не проживає, а
проживає за адресою АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_4 також не проживає в
спірній квартирі, добровільно залишив
квартиру, оскільки співвласники почали
проводити ремонтні роботи в квартирі.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_4
добровільно залишив спірну квартиру, а
позивачі без перешкод почали проводити
в ній ремонтні роботи, підстав для
виселення ОСОБА_4 із спірної квартири
не має. Разом з тим, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_4 слід зняти з
реєстраційного обліку в квартирі
АДРЕСА_3, задовольнивши вимоги позивача
ОСОБА_2 в цій частині, оскільки перший
не є власником та членом сім'ї власника
квартири.

Відповідач ОСОБА_4, будучи обізнаним
про відчуження частини спірної
квартири в порядку примусового
виконання рішення суду про стягнення з
нього суми боргу на користь ОСОБА_2 в
рахунок погашення цього боргу, жодним
чином на оспорював зазначене
відчуження нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_4, усвідомлюючи той
факт, що він не є власником частини
спірної квартири, продовжував
проживати в ній, користуватися
наданими послугами з
електропостачання, газо-,
водопостачання. Проте, за надані
послуги відповідач ОСОБА_4 не платив.

Об'єктивних підстав ставити під сумнів
відчуження спірної квартири на користь
ОСОБА_2 у суду не має.

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_4 про вселення в спірну квартиру,
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, стягнення
матеріальної та моральної шкоди суд
приходить до висновку, що його позовні
вимоги є необґрунтованими. Як
зазначено судом вище, ОСОБА_4 не є
власником спірної квартири та
добровільно залишив її, а тому права на
зазначену квартиру не має.

Не підлягають задоволенню позовні
вимоги ОСОБА_4 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
оскільки судом встановлено, що права
останнього не порушені. Вимоги про
відшкодування моральної шкоди є
похідними та випливають за наслідками
вчинення винних дій заподіювача.
Відповідачем ОСОБА_4 не доведено
причинного зв'язку між діями позивачів
та завданою шкодою.

Доводи відповідача в тій частині, що
припинення сімейних стосунків між ним
та ОСОБА_1 не позбавляють його права
користування житловим приміщенням, в
силу вимог ст.156 ЖК України, суд не
приймає до уваги, оскільки вони не
стосуються правовідносин, які виникли
між сторонами. Адже, спірна квартира
перебувала у спільній частковій
власності: позивачка ОСОБА_1 є
власником 47/100 частин спірної квартири,
а відповідач ОСОБА_4 був власником 53/100
частини, яка, у свою чергу, була
відчужена на користь ОСОБА_2 в рахунок
погашення боргу за договором позики.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з
відповідача ОСОБА_4 на користь позивача
ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати в
сумі 114 грн. 20 коп.

З урахуванням наведеного, керуючись
ст.41 Конституції України, ст.ст.9,109 ЖК
Української РСР, ст.ст.15,16,316,317,319,391 ЦК
України, та у відповідності із
ст.ст. 10,11,15,60,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення
особи без надання іншого житлового
приміщення, усунення перешкод у
користуванні власністю та зняття з
реєстраційного обліку - задовольнити
частково.

Усунути перешкоду ОСОБА_2 у
користуванні 53/100 частинами квартири
АДРЕСА_3 з боку ОСОБА_4.

Зобов"язати Жовтоводський міський
сектор ГУ ДМС в Дніпропетровській
області зняти з реєстраційного обліку
в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2 - відмовити у зв"язку з їх
необґрунтованістю.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення особи
без надання іншого житлового
приміщення, усунення перешкод у
користуванні власністю та зняття з
реєстраційного обліку - відмовити у
зв"язку з їх необґрунтованістю.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення,
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, стягнення
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити у зв"язку з його
необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженцям. Жовті Води,
Дніпропетровської області, не
працюючого,зареєстрованого за адресою
АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_2 114 грн. 20 коп. -
в рахунок відшкодування судових
витрат.

Судові витрати за розгляд
зустрічного позову ОСОБА_4 віднести на
рахунок держави.

Строк оскарження рішення 10 днів
до апеляційного суду
Дніпропетровської області шляхом
подачі через Жовтоводський міський суд
Дніпропетровської області апеляційної
скарги.

Суддя Жовтоводського

міського суду
Т.В. Завізіон