Справа № 349/1394/14-ц
Провадження № 2/349/435/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 грудня 2014 року
м. Рогатин

Рогатинський районний суд
Івано-Франківської області

в складі:головуючого-судді
Могили Р.Г.

з участю секретаря
Матасової Н.М.

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
адвоката ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника відповідача
адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Рогатині
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

в с т а н
о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням по
АДРЕСА_1 на підставі ст. 405 ЦК України.

Заочним рішенням Рогатинського
районного суду Івано-Франківської
області від 06 жовтня 2014 року позов
задоволено.

Ухвалою Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 03
листопада 2014 року задоволено заяву
відповідача ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення, заочне рішення,
скасовано.

Позивач ОСОБА_2 та її представник
адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовну вимогу підтримали та пояснили,
що згідно договору купівлі-продажу від
16 червня 1999 року, який посвідчений
приватним нотаріусом Рогатинського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі № 693, сторони,
як подружжя за час шлюбу придбали
домоволодіння по АДРЕСА_1 . В 2008 році
набуте домоволодіння ними знесено ,
оскільки в той час ними була самочинно
збудована літня кухня , в якій вони
проживали . В 2011 році відповідач
остаточно залишив сім`ю і з того часу по
даний час не проживає , але
зареєстрований за даною адресою. Із
врахуванням того , що відповідач брав
участь у самочинному будівництві
літньої кухні та в користуванні
знаходиться наявна земельна ділянка ,
відповідач у 2014 році звернувся до суду
про поділ спільно набутого майна
подружжя . 15 липня 2014 року між ними
укладена мирова угода, яка прийнята і
затверджена судом. Згідно змісту
мирової угоди, ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування належної частки в
спільному майні подружжя, сплатила
ОСОБА_4 кошти в сумі 12 000 дол. США. Таким
чином ОСОБА_4 втратив право на належну
йому частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Відповідач у вказаному житлі не
проживає з 2011 року. Всі обов'язки по
утриманню домоволодіння виконує
тільки позивач ОСОБА_2 Добровільно
знятися з реєстрації відповідач не
бажає, а тому позивач змушена
звертатися за захистом своїх прав до
суду. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо
задоволення позову, оскільки спірне
житлове приміщення є спільною
сумісною власністю подружжя, а
мирова угода, яка укладена між
сторонами та затверджена ухвалою
Рогатинського районного суду від 15
липня 2014 року стосується лише
розподілу земельних ділянок, а не
усього нерухомого майна подружжя.
Вважає, що позивач невірно
посилається при врегулюванні спірних
правовідносин на ст.405 ЦК України,
оскільки ця норма закону визначає
право користування чужим майном, а
спірне житлове приміщення є спільною
сумісною власністю сторін. Просили в
задоволені позову відмовити .

Заслухавши пояснення сторін, їхніх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовна заява не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно договору купівлі-продажу від 16
червня 1999 року, який посвідчений
приватним нотаріусом Рогатинського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі № 693, позивач
по справі ОСОБА_2 купила житловий
будинок АДРЕСА_1.

З моменту державної реєстрації , яке
було проведено Івано-Франківським ОБТІ
16 червня 1999 року за реєстровим №25 в
ОСОБА_2 виникло право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1.

З довідки виданої Івано-Франківським
ОБТІ за №20 від 30 січня 2014 року
вбачається, що станом на 16 червня 1999
року до складу домоволодіння входили
наступні будівлі та споруди: житловий
будинок загальною площею 73,02 кв.м.,
стайня площею 13,2 кв.м., погріб,
вбиральня та огорожа. А станом на 30
січня 2014 року ( момент здійснення
обстеження) до складу домоволодіння
входили: літня кухня площею 87,3 кв.м.,
комора-стайня площею 116,6 кв.м., огорожа.
Житловий будинок , стайню, погріб,
вбиральню знесено.

Згідно п.4 ч.1 ст.346 та ст.349 ЦК України ,
право власності на майно припиняється
в разі його знищення. У разі знищення
майна, права на яке підлягають
державній реєстрації, право
власності на це майно припиняється з
моменту внесення за заявою власника
змін до державного реєстру.

Отже, як вбачається із довідки та не
заперечують сторони, житлового
будинку фактично немає, однак оскільки
змін до державного реєстру не
внесено, а тому юридично право
власності на це майно не припинилося.

Крім цього сторони не заперечують, що
дане майно набуте ними за час шлюбу
та належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Згідно з довідкою Рогатинського РС
УДМС в Івано-Франківській області № 568
від 17 вересня 2014 р. відповідач ОСОБА_4
зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1.

Як вбачається із матеріалів
цивільної справи за №349/21/14-ц в січні
2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя набутого за час шлюбу, а
саме: садиби, яка розташована в
АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2

В процесі розгляду справи ОСОБА_4
зменшив розмір позовних вимог, де
просив розглянути спір лишень щодо
поділу двох об'єктів спільного майна
подружжя: земельної ділянки площею
0,0486 га та земельної ділянки площею 0,2154
га, які розташовані в АДРЕСА_1, що
підтверджується заявою про зменшення
позовних вимог від 10 квітня 2014 року.

Як вбачається із ухвали
Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 10
квітня 2014 року дану цивільну справу в
частині поділу домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 та квартири за
адресою : АДРЕСА_2 залишено без
розгляду на підставі заяви
представника позивача адвоката ОСОБА_5

В подальшому спір між сторонами
було врегульовано шляхом укладення
мирової угоди від 15 липня 2014 року, яка
була визнана судом, що
підтверджується ухвалою Рогатинського
районного суду від 15 липня 2014 року.

Згідно ч.1 ст.175 ЦПК України, мирова
угода укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов'язків сторін та
предмету позову.

Отже , з врахуванням наведеного
та вимог процесуального закону , суд
приходить до висновку, що ухвалою
Рогатинського районного суду від 15
липня 2014 року було визнано мирову
угоду, яка стосувалась двох об'єктів
спільного майна подружжя: земельної
ділянки площею 0,0486 га та земельної
ділянки площею 0,2154 га, як предмету
позову, який був зазначений в заяві
про зменшення позовних вимог від 10
квітня 2014 року.

Стаття 47 Конституції України гарантує
кожному право на житло.

За ст.150 Житлового кодексу громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405
ЦК України право члена сім`ї власника
будинку, який не є його співвласником,
на користування цим будинком
обумовлено наявністю сімейних
відносин із власником і спільним із ним
проживанням у цьому будинку.

Стаття 3 Сімейного кодексу України
визначає, що сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом та мають взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності його без поважних причин
понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником будинку або законом.

За ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Для визнання речей,
набутих за час шлюбу, об'єктами
спільної сумісної власності подружжя
не має значення на чиє ім'я з подружжя
оформлено це майно.

Відповідно до ст.ст.319,321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним.

За таких обставин та доказів,
досліджених і перевірених у судовому
засіданні, суд приходить до висновку,
що домоволодіння АДРЕСА_1 є об'єктом
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу, а тому в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням необхідно відмовити за
безпідставністю.

Керуючись ст.ст.209,213,215 ЦПК України, суд,

в и
р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням по АДРЕСА_1 , відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Рогатинський районний суд
Івано-Франківської області шляхом
подачі апеляційної скарги в 10 -денний
строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:
Р.Г. Могила