Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі : головуючого
судді Леміш О.М.,

при секретарі
Химинець О.Я.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Яцишен Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Міністерства культури
України про визнання незаконним та
скасування наказу міністерства
культури України про звільнення з
роботи , поновлення на роботі та
стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Міністерства культури України про
визнання незаконним та скасування
наказу міністерства культури України
про звільнення з роботи , поновлення на
роботі та стягнення коштів.

Свій позов позивач мотивував тим, що
29.04.2009 року було видано Постанову
Президії Національної академії наук
України № 125 «Про затвердження
директорів наукових установ НАН
України». З позивачем не укладався
письмовий трудовий договір - контракт в
розумінні ч. З ст. 21 КЗпІІ України. За
відсутності контракту строк його дії
відповідно не встановлювався.

08.05.2012 року рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області у справі № 712/3848/12 позивача було
поновлено на посаді директора
Національного музею народної
архітектури та побуту України. Судом
встановлено (сторінка 2 абзац 11
рішення), що позивач приступив до
виконання обов'язків керівника Музею
05.05.2009 року.

16.11.2012 року рішенням апеляційного суду
Закарпатської області вказане рішення
в частині поновлення на роботі
залишено без змін.

03.12.2012 року суд видав виконавчий
лист у справі № 712/3848/12.

11.12.2013 року ухвалою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області у справі № 712/3848/12 розяснено
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 08.05.2012
року у справі № 712/3848/12 та встановлено
спосіб його виконання.

02.10.2014 року наказом Міністерства
культури України № 659/0/17-14 «Про
поновлення на роботі ОСОБА_3.» позивача
поновлено на посаді генерального
директора Національного музею
народної архітектури та побуту
України.

08.10.2014 року наказом Міністерства
культури України № 676/0/17-14 «Про
звільнення ОСОБА_3.» позивача звільнено
28.04.2014 року з посади генерального
директора Національного музею
народної архітектури та побуту України
у зв'язку із закінченням дії трудового
договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Підставою видання наказу зазначено
постанову Президії Національної
академії наук України № 125 від 29.04.2009
року.

Оскаржуваний наказ МКУ № 676/0/17-14 «Про
звільнення ОСОБА_3.» від 08.10.2014 року є
незаконним, так як позивач працював у
відповідача не на підставі строкового
трудового договору-контракту, а на
підставі безстрокового трудового
договору.

Крім того, відповідач протиправно
звільнив позивача заднім числом, а саме
: 08.10.2014 року звільнив з 28.04.2014 року.

Також, постановою Президії
Національної академії наук України №
125 «Про затвердження директорів
наукових установ НАН України» від
29.04.2009 року позивача було затверджено
на посаді керівника Національного
музею народної архітектури та побугу
України на п'ять років. Якщо вважати цю
постанову (адміністративний акт)
трудовим договором, то цей договір
нікчемний в частині зазначення строку
п'ять років.Окрім того, постанова
Президії НАН України № 125 підписана не
всією Президією, а лише двома її
членами. Рішенням загальних зборів
відділення НАН України позивача було
обрано на посаду керівника Музея без
обмеження п'ятьма роками. При цьому
жодний контракт з позивачем укладено
не було.

Разом з тим, заявник подав заяву в тому
числі про стягнення з відповідача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 16.11.2012 року
встановлено, що середньоденний
заробіток позивача складав 434,67 грн. на
день звільнення 27.01.2012 року, однак суд
не врахував коефіцієнти підвищення
зарплати з 01.04.2012. так як позивач про це
не просив.

Після звільнення заявника 27.01.2012 року
посадовий оклад керівника
Національного музею народної
архітектури та побуту України
збільшилися.

На підставі наведеного , з відповідача
слід стягнути середній заробіток з
коефіцієнтом підвищення зарплати у
грошовому вираженні.

Враховуючи наведені порушення прав та
інтересів позивача, він також просив
суд стягннути на його користь моральну
шкоду, так як цому завдані моральні
страждання .

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив суд такі задовільнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив, просив суд відмовити в його
задоволенні.

Так, суд, заслухавши представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши належність
та допустимість кожного доказу,
приходить до висновку, що позов із
наведених у ньому мотивів не
обґрунтований і ждо задоволення не
підлягає з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що відповідно до Постанови президії
Національної академії наук України від
29.04.2009 № 125 «Про затвердження
директорів наукових установ ІІАІІ
України» (далі - Постанова президії) ,
ОСОБА_3 призначено строком па п'ять
років, тобто до 28.04.2014, на посаді
директора Національного музею
народної архітектури та побуту
України.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 23 Кодексу законів про працю
України (далі - Кодекс) з Позивачем був
укладений строковий трудовий договір
на визначений сгрок.

Наказом Міністерства від 29.12.2011 №
1254/0/16-1 1 «Про затвердження Акта
приймання - передачі цілісного
майнового комплексу Національного
музею народної архітектури та побуту
України» (копія додається), затверджено
Акт приймання - передачі цілісного
майнового комплексу Національного
музею народної архітектури та побуту
України зі сфери управління
Національної академії наук України до
сфери управління Міністерства
культури України.

Статтею 36 Кодексу передбачено, що зміна
підпорядкованості підприємства,
установи, організації не припиняє дії
трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а
також у разі його реорганізації
(злиття, приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується .

Тобто відповідно до частини четвертої
статті 24 Кодексу, між Міністерством та
Позивачем фактично було продовжено дію
трудового договору терміном до 28.04.2014.

На виконання вимоги виконавчого листа
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від. 03.12.2012 №
712/3848/2012, ухвали Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 11.12.2013 у справі № 308/19842/13-д,
вимоги державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 25.09.2014 № Ф-7870/5-475/14 та у
відповідності до статті 235 Кодексу,
Міністерством видано наказ від 02.10.2014 №
659/0/17-14 «Про поновлення на роботі
ОСОБА_3.» , яким ОСОБА_3 поновлено на
посаді генерального директора
Національного музею народної
архітектури та побуту України з 27.01.2012.

Міністерство наказом від 08.10.2014 №
676/0/17-14 «Про звільнення ОСОБА_3.»
звільнило ОСОБА_3 28.04.2014 з посади
генерального директора Національного
музею народної архітектури та побуту
України у зв'язку із закінченням дії
трудового договору, згідно пункту 2
статті 36 Кодексу.

Відповідно до чинного законодавства
України, немає прямої заборони щодо
видачі наказу про звільнення
працівника після дати закінчення дії
трудового договору.

Судом також встановлено, що
Міністерство не мало змоги видати
наказ «Про звільнення ОСОБА_3.» від
28.04.2014, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 на той
час не був поновлений на посаді
генерального директора Національного
музею народної архітектури та побуту
України.

Щодо обов'язку власника або
уповноваженого ним органу провести
розрахунок з працівником, видати йому
трудову книжку, видати копію наказу про
звільнення з роботи відповідно до
статті 47 Кодексу слід зазначити, що на
момент видання Наказу, трудова книжка
знаходилась у Позивача. Позивачем було
отримано копію Наказу, що
засвідчується підписом Позивача на
Наказі.

Стосовно проведення розрахунку з
ОСОБА_3, слід зазначити, що Міністерство
не було в змозі провести вказаний вище
розрахунок у зв'язку з тим, що у
провадженні Апеляційного суду
Закарпатської області знаходиться
справа № 308/11026/13-ц за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
судового рішення, дане питання
вирішується в судовому порядку.

Таким чином Міністерство діяло на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені чинним
заканодавством.

Що стосується вимоги щодо визнання
незаконним та скасування Наказу, суд
вважає такі безпідставними,
необгрунтованими та не заснованими на
нормах законодавства України виходячи
з вимог ст. 60 ЦпКУ.

Також, обгрунтовуючи свої позовні
вимоги, позивач посилався на те, що
неправомірними діями відповідача йому
спричинено моральну шкоду, яку він
оцінив в розмірі 100 000 (сто тисяч)
гривень.

Проте, при визначенні розміру завданої
моральної шкоди, позивачем не
враховано вимоги

розумності та справедливості. Також
представником позивача в судовому
засіданні не викладено з яких
міркувань позивач виходив, визначаючи
розмір шкоди та якими доказами це
підтверджується.

Вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди, Верховний Суд України
рекомендує судам враховувати
роз'яснення, що містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Так, в згаданій постанові Пленуму
Верховного Суду України зазначено, що у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди мас бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Позивачем не підтверджено факт
заподіяння йому моральних страждань та
втрат немайнового характеру, не
доведено, якими саме діями
(бездіяльністю) Міністерства вони
заподіяні, не обґрунтована грошова
сума заподіяної шкоди та не вказано,
чим позивач керувався, визначаючи саме
таку суму, відсутній та недоведений
доводами позивача причинний зв'язок
між сумою моральної шкоди та його
звільненням.

Окрім наведеного, представником
позивача не надано доказів на
підтвердження вини Міністерства у
заподіянні йому моральної шкоди.

Таким чином, вимоги ро виплату
моральної шкоди є необгрунтованими та
недоведеними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК
України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Міністерства культури України про
визнання незаконним та скасування
наказу міністерства культури України
про звільнення з роботи , поновлення на
роботі та стягнення коштів -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

З повним рішенням суду сторони можуть
ознайомитись 23.12.2014 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Леміш О.М.