АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.< Головуючий
суддя / По-батькові >.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Давня Я.А.,

за участю сторін: позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 14 жовтня 2014 року,-

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що 17
грудня 2013 року позичив відповідачу 2500
доларів США. Факт отримання ОСОБА_2
коштів підтверджується розпискою, яку
відповідач заповнив власноручно.

Зазначив, що листом-вимогою від 07.02.2014
року визначив відповідачу термін
повернення коштів до 20.02.2014 року. Однак
всупереч вимогам ч. 1 ст. 1049 ЦК України
відповідач кошти не повернув, а тому
граничний термін сплати боргу настав
20.03.2014 року.

Згідно уточнених позовних вимог просив
стягнути з відповідача суму боргу в
розмірі 33 413,60 грн. з врахуванням курсу
гривні до долара США станом на 26.08.2014
року - 13,365434 грн. за 1 долар США та
вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 14 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг по договору позики в сумі 33413,60 грн.
Стягнуто судові витрати - судовий збір
у сумі 334,13 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати.

____________________________________________________________________

22ц-1588 / 2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Пилип`юк
І.В.

Категорія 27
доповідач Савчук М.В.

Посилається на порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Вважає, що розписка про отримання
грошей не є належним доказом, оскільки
до неї вносились виправлення. Вказує,
що між сторонами ніколи не укладався
договір позики, особисто він не
отримав у ОСОБА_1 гроші. Крім того,
вважає, що договір не був укладений,
тому що сторони не досягли згоди щодо
всіх істотних умов договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що 17 грудня 2013
року позивач ОСОБА_1 надав у позику
ОСОБА_2 2500 доларів США, у встановлений
вимогою позивача строк відповідач не
повернув йому грошові кошти, що є
порушенням грошового зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
є правильними, оскільки ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному
дослідженні наявних у справі доказів
та на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, вірно
застосовано до правовідносин, що
склалися, норми матеріального та
процесуального права.

Судом установлено, що 17 грудня 2013 року
позивач надав у позику відповідачу
ОСОБА_2 2500 доларів США, що
підтверджується розпискою останнього,
яка написана власноручно
відповідачем, про що підтвердив
останній під час розгляду справи.

Оскільки строк повернення боргу в
розписці не було зазначено, 07.02.2014 року
на ім'я відповідача позивачем поштовим
відправленням направлено вимогу про
повернення позичених коштів до 15.02.2014
року, де зазначено, що у разі відмови
від повернення коштів він буде
змушений звернутися до суду, що
підтверджується копією вказаної
вимоги, квитанцією ЧД УДППЗ «Укрпошта»
від 08.02.2014 року та описом вкладеного до
листа.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, по були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений
строк повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Таким чином судом першої інстанції
вірно встановлено, що відповідач у
встановлений вимогою позивача строк не
повернув йому грошові кошти, що є
підставою для стягнення з нього боргу
за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Посилання апелянта на те, що розписка
про отримання позики є неналежним
доказом укладення договору позики,
оскільки до неї вносились виправлення,
є необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з розписки, доданої до
матеріалів справи, вона підтверджує
наявність боргового зобов'язання між
сторонами. Крім того, апелянтом в
судовому засіданні під час розгляду
справи в суді першої інстанції та в
апеляційній скарзі визнано, що
розписка написана ним особисто
власноручно, що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК
України не підлягає доказуванню.
Наявність виправлень в розписці не
впливає на її належність як письмового
доказу на підтвердження факту
укладення договору позики.

Необґрунтованими також є доводи
апеляційної скарги щодо безгрошовості
договору позики, що на підставі ст. 1051
ЦК України передбачає право оспорити
договір позики, оскільки згідно ст. 1051
ЦК України позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Отже, спірний договір позики є
письмовим, інших письмових доказів на
підтвердження безгрошового характеру
договору позики апелянтом не надано.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що з боргової розписки
неможливо ідентифікувати особу
позичальника, у розписці не
зазначаються його дані як
позичальника, оскільки з розписки
вбачається прізвище, ім'я та
по-батькові боржника, а саме: ОСОБА_2, що
є ідентифікуючими даними особи.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, рішення є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 14 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: