Справа №591/5918/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сибільов О. В.Номер
провадження 22-ц/788/2166/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Ільченко О. Ю. ,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 31 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

про визнання недійсним договору,
відшкодування збитків,

в с т а
н о в и л а:

12 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Посилаючись на помилку щодо природи
правочину, на порушення її прав
споживача внаслідок обману і нечесної
підприємницької практики ТОВ
«Гранфінресурс» і на відсутність у
останнього ліцензії на здійснення
даного виду підприємницької
діяльності, просила визнати недійсним
укладений нею з цим товариством з метою
отримання 70000 грн. позики договір від 21
березня 2014 року №226928 з додатками №1 та
№2.

Крім того, просила стягнути з
відповідача на свою користь 2800 грн.
сплаченого комісійного платежу.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 31 жовтня 2014 року позов
задоволено.

Визнано недійсним договір №226928 від 21
березня 2014 року з додатками, укладений
у м.Суми між ОСОБА_3 та ТОВ
«Гранфінресурс».

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_3 2800 грн. сплачених за
договором №226928 від 21 березня 2014 року.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь держави 243 грн. 60 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі представник ТОВ
«Гранфінресурс», посилаючись на
неповноту з'ясування обставин,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить це рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Вважає, що договір відповідає вимогам
законодавства та вільному
волевиявленню сторін, позивач з його
умовами була ознайомлена, товариство
порушень не допускало.

Вказує, що предметом укладеного між
сторонами договору є надання клієнту
адміністративних послуг, спрямованих
на отримання грошових коштів на умовах
діяльності соціальної програми
«Альянс Україна», ТОВ «Гранфінресурс»
не надає фінансових послуг і воно не
значиться в Державному реєстрі
фінансових установ, тому його
діяльність не підлягає ліцензуванню.

Дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом, від 21 березня 2014
року між ОСОБА_3 та ТОВ «Гранфінресурс»
укладено договір №226928 з додатками до
нього №1 та №2, за умовами якого (ст.1)
відповідач за згодою позивача
зобов'язується вчинити від його імені
та за його рахунок певні дії,
спрямовані на отримання ним 70000 грн. на
умовах діяльності Програми «Альянс
Україна», в тому числі сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування, організовувати та
проводити заходи по розподілу
грошового фонду та надати йому
заявлену для придбання суму. Для цього
позивач доручив відповідачеві
використовувати суми чистих внесків
для формування фонду реєстру та його
розподілу.

Згідно зі ст.2 цього Договору учасник,
поряд із іншим, зобов'язується сплатити
одноразовий комісійний внесок у день
підписання угоди та не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу (права на отримання
відповідної грошової суми),
адміністративний платіж, а також
своєчасно сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор надає заявлені
грошові суми, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги з
організації діяльності програми.

Відповідно до ст.4 Договору його
укладено у двох однакових примірниках,
по одному для кожної із сторін. Цей
договір не є поворотною фінансовою
допомогою. Всі додатки, зміни та
доповнення до нього є його невід'ємною
частиною. Підписання договору та
додатків є свідченням того, що сторони
повністю розуміють її значення та
умови, правові наслідки, що вона не
носить характеру фіктивного або
удаваного правочину, і що договірні
умови є обов'язковими для виконання
(а.с.6).

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до Договору
його предметом є послуги з формування
реєстру учасників програми, метою яких
є отримання відповідної грошової суми
(а.с.7-8).

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п.4.1 ст.4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст.5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього (ст.12
додатку №2).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку №2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом (ст.13 додатку №2).

На виконання умов даного договору
позивач 21 березня 2014 року сплатила 2800
грн. одноразового комісійного внеску
(а.с.9).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин
задовольняючи позов, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що в силу положень п.3 ч.1 ст.9 Закону
України «Про ліцензування певних видів
господарської діяльності», п.1, 5 ч.1 ст.1,
ст.ст.4, 34 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринку
фінансових послуг», діяльність
відповідача є такою, що підлягає
ліцензуванню з отриманням відповідної
ліцензії не пізніше 09 січня 2013 року, а
оскільки він таку ліцензію станом на
дату укладення договору - 21 березня 2014
року, не отримав, договір підлягає
визнанню недійсним з підстав
визначених ч.1 ст.203, ч.1, 3 ст.215, ч.1 ст.227 ЦК
України.

Виходячи з визначених абз.2 ч.1 ст.216 ЦК
України правових наслідків
недійсності правочину, суд правильно
вважав, що внесені позивачем на
виконання договору кошти в розмірі 2800
грн. підлягають відшкодуванню ТОВ
«Гранфінресурс» в повному обсязі.

Таке рішення суду узгоджується з
роз'ясненнями наданими у п.7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними».

Доводи апеляційної скарги про те, що
діяльність ТОВ «Гранфінресурс» не
підлягає ліцензуванню, є
необґрунтованими, оскільки п.3 ч.1 ст.9
Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності» визначено, що відповідно
до спеціальних законів ліцензуванню
підлягає господарська діяльність,
зокрема із надання фінансових послуг.

Згідно з п.п.1,5 ч.1 ст.1 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у п.п.2,6,11-1 ч.1 ст.4 цього ж
Закону, вважаються довірче управління
фінансовими активами, надання коштів у
позику, в тому числі й на умовах
фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Пунктом 4 ч.1 ст.34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.34 вказаного Закону
здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції. Особи, винні у
здійсненні діяльності без ліцензії,
несуть відповідальність згідно із
законами України.

Згідно з п.3 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
від 02 червня 2011 року №3462-VI (введено в
дію з 09 січня 2012 року) фінансові
установи зобов'язані протягом одного
року з дня набрання чинності цим
Законом привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього
Закону.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган), затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676
«Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах»).

Зі змісту умов програми «Альянс
Україна» слідує, що виконання послуг
відповідачем полягає в тому, що учасник
сплачує передбачені договором кошти, а
відповідач формує об'єднання
учасників, у даному випадку за схемою 2,
яких включає у реєстр, в якому
накопичуються кошти цих учасників за
рахунок чистих внесків, після чого
учасником подається заява на участь в
заході по розподілу грошового фонду,
потім здійснюється сам захід по
розподілу грошового фонду об'єднання
учасників, за результатами якого
надається дозвіл, тобто право на
отримання грошових коштів, якщо їх
достатньо у цьому фонді. Право на
отримання коштів надається в такому
порядку: перевагу має той з учасників,
який надіслав заяву, яка містить
найбільшу кількість сплачених
загальних платежів.

При цьому отримання учасником
обумовленої договором суми
відбувається у тому числі й за рахунок
внесків інших учасників. Різниця між
споживачами - учасниками є тільки в
часі одержання коштів кожним із них,
оскільки в кінцевому підсумку гроші
отримають усі учасники, навіть ті, які
фінансово були найменш "активними", за
умови виконання ними умов договору.

Наведене свідчить про те, що
господарська діяльність відповідача
відносно укладання договорів з
фізичними особами, предметом яких є
послуги, що надаються шляхом
формування реєстрів учасників
програми «Альянс України» з метою
отримання відповідної грошової суми,
зазначеної у договорі, передбачає
залучення фінансових коштів від
фізичних осіб. У зв'язку з цим зазначена
діяльність з огляду на вказані вище
норми ЗУ «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» фактично зводиться
до надання фінансових послуг.

Висновки суду першої інстанції в
частині відсутності підстав для
задоволення позову з мотивів
недоведеності помилки, обману та
порушення прав споживача шляхом
нечесної підприємницької діяльності,
не оскаржуються.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 31 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -