Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2014 року
м.
Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області

у складі: головуючого судді
Степаненко Ю.А.

при секретареві:
Шак О.В.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідачки - адвоката
ОСОБА_2

представника Служби у справах дітей

Василівської райдержадміністрації
Перелигіна М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Василівка
цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа : Служба у
справах дітей Василівської
райдержадміністрації Запорізької
області, щодо участі у вихованні
дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд
надати йому рівноправне право, яке
зазначене в Конституції України, для
подальшого повноцінного виховання
дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, позивач посилається на
порушення норм Конституції України,
Сімейного кодексу України та інших
законодавчих актів.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги з підстав,
викладених у позові та доданих до нього
матеріалах, просить суд їх
задовольнити. Також він пояснив, що
вважає порушеними свої батьківські
права, які є рівноправними з правами
матері дитини, та які просить суд
поновити. Вважає, що відповідачка не
має необхідних педагогічних знань та
розумових здібностей, а також
моральний якостей, які є у нього, для
належного виховання доньки. Себе ж
характеризує з позитивного боку.

Разом з тим, він не заперечує проти
того, щоб донька проживала з матір'ю,
але бажає бачитися з донькою без
присутності матері та у ті дні, в той
час, на протязі того часу, у тому місці,
які вважатиме за можливе та необхідне.

Бажає бачитися з донькою, у тому числі,
в дитячому садку, забирати її до себе
додому, познайомити зі своїми родичами,
залишати інколи вдома з ночівлею.

Не згоден з Розпорядженням голови
Василівської райдержадміністрації
Запорізької області С.В.Джугана від
23.07.2013 року, яким встановлено часи та
порядок його побачень з донькою,
оскільки вважає, що воно порушує його
рівноправні права, як батька дитини.

Просить суд прописати у рішенні суду
про те, що права його, як батька дитини,
є рівноправними з правами
відповідачки, як матері. Також, просить
суд зобов'язати відповідачку не
говорити та не писати неправду про
нього, а також зобов'язати її
узгоджувати з ним всі питання щодо
виховання та проживання доньки, не
змінювати без його згоди місце її
проживання, надавати доступ до житла, в
якому вона проживає, щоб він мав змогу
контролювати умови проживання доньки,
давати йому звіт щодо витрачених
аліментів.

Також він заперечує проти того, щоб
його донька проживала разом зі
співмешканцем відповідачки, оскільки
він веде аморальний спосіб життя:
вживає спиртні напої, ніде не працює,
палить.

Також позивач пояснив, що раніше не мав
побачень з донькою у тій кількості, в
якій би йому хотілося, , оскільки
позивачка змінювала місце свого
проживання, тому він не знав, де саме
проживає його донька. Коли він
телефонував відповідачці, щоб
домовитися про побачення з дитиною,
вона або не відповідала, або ж
вигадувала різні причини, щоб
відмовити йому, тому він з січня 2014 року
вирішив припинити ці побачення та
добиватися в різних інстанціях надання
йому рівних з відповідачкою прав.

В судовому засіданні відповідачка
заперечує проти задоволення позову,
вважає Розпорядження голови
Василівської райдержадміністрації
від 23.07.2013 року законним. Стверджує, що
не заперечувала та не заперечує й на
даний час позивачеві бачитися з
донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку, передбаченому цим
Розпорядженням, або в інший час, але він
сам не бажає цього, не звертається до
неї з цього питання. Від народження
доньки позивач всього декілька разів
просив про побачення з дитиною.

З часу ухвалення зазначеного
Розпорядження та до теперішнього часу
позивач всього приблизно 2-3 рази
бачився з донькою. Останнє побачення
було в січні 2014 року. З того часу він
жодного разу не зателефонував їй з
метою надати йому можливість
побачитися з донькою, хоча знає номер
її мобільного телефону. При цьому, на
тих побаченнях, які були, донька
плакала, хвилювалася, а сам відповідач
поводив себе неналежним чином.
Побачення позивача з дитиною вважає
необхідним проводити саме у її
присутності до того часу, поки донька
до нього звикне. Не заперечує того
факту, що на підставі рішення суду вона
отримує від позивача аліменти, які
витрачає на потреби доньки, однак, з
часу народження доньки він жодного
подарунку дитині не подарував, не
привітав її з Днем народження.

В судовому засіданні представник
відповідачки в особі ОСОБА_2 також
заперечує проти задоволення позову,
вважає його безпідставним,
неконкретним та надуманим. Заперечує
проти того, щоб позивач бачився з
донькою тоді, коли вважатиме за
необхідне, посилаючись на те, що це
негативно вплине на моральний стан
дитини, на її виховний процес.

В судовому засіданні представник
Служби у справах дітей Василівської
райдержадміністрації в особі
Перелигіна М.В. заперечує проти
задоволення позову, пояснивши, що
Розпорядження голови Василівської
райдержадміністрації від 23.07.2013 року
є законним, ухваленим в інтересах
дитини, воно не виконується самим
позивачем, який уникає побачень з
дитиною, тому, порушень прав позивача,
як батька дитини, не встановлено. Крім
того, вважає позовні вимоги не
конкретними.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, оцінивши надані докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
прийшов до висновку про те, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав:

як було встановлено в судовому
засіданні та як видно з матеріалів
справи, у період перебування позивача
та відповідачки у шлюбі у них
народилася донька - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 26.07.2012 року та
свідоцтвом про народження, копії яких є
у справі.

26.07.2012 року рішенням Василівського
районного суду Запорізької області,
копія якого є у справі, шлюб між
позивачем та відповідачкою було
розірвано. Рішення суду, хоча з ним й не
погоджується позивач, сторонами
оскаржено не було, воно набрало
законної сили.

Відповідно до ст.160 СК України, місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. ОСОБА_5 від народження
проживає разом з відповідачкою, про що
свідчить Акт обстеження
житлово-побутових умов проживання від
22.10.2014 року, який є у справі. Цей факт
також не заперечується сторонами у
справі. Проти того, щоб донька
проживала й надалі постійно разом з
матір'ю-відповідачкою у справі, не
заперечує й позивач.

Судом встановлено, що позивач сплачує
на користь відповідачки аліменти на
утримання доньки, що підтверджується
рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 09.04.2012 року,
копія якого є у справі, з яким не згоден
позивач, та яке сторонами оскаржено не
було, тому воно набрало законної сили, а
також довідкою ПАТ «Запорізький
залізорудний комбінат» від 23.10.2014 року,
яка є у справі.

Оскільки зазначені рішення суду
набрали законної сили, то, відповідно
до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені ними, не доказуються при
розгляді даної справи.

Відповідно до ст.186 СК України, за
заявою платника аліментів або за
власною ініціативою орган опіки та
піклування перевіряє цільове
витрачання аліментів. У разі
нецільового витрачання аліментів
платник має право звернутися до суду з
позовом про зменшення розміру
аліментів або про внесення частини
аліментів на особистий рахунок дитини
у відділенні Державного ощадного банку
України.

Отже, безпідставними є вимоги позивача
в частині позовних вимог щодо
зобов'язання відповідачки надавати
саме йому звіт щодо витрачання коштів,
які ним сплачуються, як аліменти, на
утримання доньки. В судовому засіданні
позивач не надав суду жодного доказу на
підтвердження його тверджень в частині
того, що відповідачка неналежним чином
розпоряджається аліментами. Разом з
тим, відповідач має право, якщо у нього
є сумніви щодо цільового витрачання
цих коштів відповідачкою, звернутися з
цим питанням до органу опіки та
піклування з метою проведення
відповідної перевірки.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Отже, діти мають рівне право на
виховання з боку матері та батька.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають
рівні права та обов'язки по відношенню
до своєї малолітньої доньки - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей факт є встановленим
Законом, не оспорюється й в судовому
засіданні сторонами, тому, суд вважає
безпідставним зазначення в
резолютивній частині рішення про це.

У відповідності до ст. 150 СК України,
позивач та відповідачка зобов'язані
виховувати доньку в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до своєї
сім'ї та родини, свого народу, своєї
Батьківщини; зобов'язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток.;
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя; зобов'язані поважати дитину.

У відповідності до ст. 151 СК України,
позивач та відповідачка мають
переважне право перед іншими особами
на особисте виховання доньки. Вони
мають право залучати до виховання
дитини інших осіб, передавати її на
виховання фізичним та юридичним
особам; обирати форми та методи
виховання, крім тих, які суперечать
закону, моральним засадам суспільства.

У відповідності до ст. 155 СК України,
здійснення позивачем та відповідачкою
своїх прав та виконання обов'язків
мають ґрунтуватися на повазі до прав
доньки та її людської гідності. Їх
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Зазначені права та обов'язки у рівній
мірі стосуються як позивача так і
відповідачки. Судом встановлено, що
вони бажають мати вказані права щодо
своєї доньки та виконувати передбачені
законодавством обов'язки щодо неї.

Як вбачається зі ст. 152 СК України, право
дитини на належне батьківське
виховання забезпечується системою
державного контролю, що встановлена
законом.

Твердження позивача про те, що
відповідачка неналежним чином та у
неналежних умовах виховує доньку не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні та спростовуються
поясненнями представника Служби у
справах дітей Василівської
райдержадміністрації Запорізької
області, яка виконує зазначену у цій
нормі функції контролю. Крім того, як
вбачається з Акту обстеження
житлово-побутових умов проживання
відповідачки від 22.10.2014 року, який є у
справі, відповідачка в належних умовах
виховує свою доньку. Як вбачається з
характеристик та довідки КДНЗ №5
«Теремок», які є у справі, відповідачка
характеризується позитивно,
відповідальна, цікавиться вихованням
та розвитком дитини, дитина охайна та
доглянута. Отже, позивач не надав суду
належні та достатні докази на
підтвердження своїх тверджень в цій
частині.

У відповідності до ст. 153 СК України,
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом. Таким чином, діючим
законодавством передбачено випадки
обмеження зазначеного права.

У відповідності до ст. 157 СК України,
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини. Батьки
мають право укласти договір щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим з них, хто
проживає окремо від дитини. Договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.
Той з батьків, хто проживає з дитиною, у
разі його ухилення від виконання
договору зобов'язаний відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, завдану
другому з батьків.

Судом встановлено, що позивач та
відповідачка, які розлучені та
проживають від народження дитини
окремо, не дійшли згоди щодо спільного
вирішення питання виховання своєї
доньки. На даний час вони також у
позасудовому порядку не можуть
вирішити це питання. При цьому,
твердження позивача про те, що
відповідачка не надає йому можливості
спілкуватися з дитиною, як і про те, що
він звертався до неї з питань побачення
з донькою за період з січня 2014 року, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, всупереч вимогам ст.ст.10, 60
ЦПК України, жодного належного та
достатнього доказу позивач суду не
надав в цій частині. Крім того, за час
розгляду даної справи в суді, позивач
також жодного разу не звернувся до
відповідачки з метою побачення з
донькою, що не заперечував в судовому
засіданні. Суд вважає, що його численні
заяви та скарги на адресу різних
інстанцій, які містяться у справі, не є
такими доказами.

Як вбачається із вимог ст.ст.158, 159
Сімейного кодексу України, за заявою
матері, батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення. Рішення органу
опіки та піклування є обов'язковим до
виконання. Якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи.

У відповідності до зазначених норм
Розпорядженням голови Василівської
райдержадміністрації Запорізької
області С.В.Джугана від 23.07.2013 року,
копія якого є у справі, відповідно до
вимог ст.ст.2, 6, 22 Закону України « Про
місцеві державні адміністрації»,
ст.ст.157, 158 СК України, Постанови КМУ №866
від 24.09.2008 року «Питання діяльності
органів опіки та піклування, пов'язаної
із захистом прав дитини», встановлено
час спілкування батька - ОСОБА_1 з
малолітньою донькою - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1: щосуботи з 09-00 години до
11-00 години в присутності матері дитини
за місцем її проживання.

Позивач в судовому засіданні пояснив,
що не згоден з цим Розпорядженням,
вважає, що воно порушує його
рівноправні права по відношенню до
дитини. Також він пояснив, що це
Розпорядження не виконується й самою
відповідачкою. Разом з тим, жодного
належного та достатнього доказу на
підтвердження того факту, що

він виконує це Розпорядження, як і того,
що відповідачка його порушує, позивач
суду не надав.

Безпідставними є й посилання позивача
на той факт, що відповідачка змінювала
місце свого проживання, що заважало
йому у побаченнях з донькою, оскільки,
як він сам пояснив судові, у нього був
номер мобільного телефону
відповідачки, тому, він мав змогу
зв'язатися з нею для вирішення питання
щодо визначення місця її проживання та
побачення з дитиною.

Безпідставними є також вимоги позивача
щодо зобов'язання відповідачки
узгоджувати з ним місце її проживання,
оскільки це порушуватиме її право,
передбачене ст.33 Конституції України,
якою їй гарантовано право на вільний
вибір місця проживання.

Безпідставними є й вимоги позивача в
частині заборони проживання
співмешканця відповідачки у одному
житловому приміщенні з відповідачкою
та його донькою, оскільки, по-перше,
втручання в особисте життя
відповідачки буде порушувати вимоги
ст.32 Конституції України, а по-друге,
позивач не надав жодного доказу на
підтвердження того факту, що
співмешканець відповідачки веде
аморальний спосіб життя та цей спосіб
життя негативно впливає на доньку
позивача та відповідачки. Крім того, як
вбачається зі свідоцтва про
народження, копія якого є у справі,
відповідачка та ОСОБА_7, з яким вона
проживає, мають спільну дитину - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд вважає безпідставними й
твердження позивача про те, що
відповідачка обмовляє його, оскільки,
позивач не надав суду належні та
достатні докази на підтвердження своїх
тверджень в цій частині.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України
передбачено, що при розгляді судом
спорів щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини обов'язковою є участь
органу опіки та піклування. Орган опіки
та піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Як вбачається із Висновку Служби у
справах дітей Василівської
райдержадміністрації Запорізької
області від 21.11.2014 року, який є у справі,
Служба вважає недоцільним задоволення
позову та зміна умов зазначеного
Розпорядження.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.,
дата набуття чинності для України 27
вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу
України, регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

Із змісту 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, ст. ст. 7, 141, 159 Сімейного кодексу
України випливає, що при вирішенні
спору щодо участі у вихованні та
порядку зустрічей з дитиною того з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, суди мають враховувати
передусім інтереси дитини.
Встановлений сімейним законодавством
принцип повної рівності обох батьків у
питаннях виховання дітей може бути
обмежений судом в інтересах дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року визначено, що дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові і
розуміння. Вона повинна, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Таким чином, вищевказане рівноправне
право батьків щодо дитини може бути
обмежено в інтересах саме дитини, а не
її батьків.

Судом встановлено, що позивач прагне
безперешкодного, рівноправного
спілкування з донькою нарівні з
матір'ю, однак, це є неможливим,
враховуючи те, що позивач та
відповідачка розлучені, проживають
окремо, в різних населених пунктах,
хоча й в межах Василівського району
Запорізької області (позивач: АДРЕСА_1;
відповідачка: АДРЕСА_2), донька проживає
разом з матір'ю, проти чого не заперечує
й сам позивач.

Крім того, суд також враховує
малолітній вік дитини ( ОСОБА_5
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1), її стать, той
факт, що донька з самого народження
проживає окремо від батька, з яким вже
довгий час не спілкувалася, розпорядок
дня дитини, те, що вона відвідує дитячий
садочок.

Суд також враховує й неприязні
відносини, які склалися у позивача щодо
відповідачки, які можуть негативно
вплинути на інтереси дитини.

Отже, суд вважає доцільним та
справедливим, в інтересах, насамперед
дитини, враховуючи права батька щодо
спілкування з донькою, та права матері,
визначити ОСОБА_1 спосіб участі у
спілкуванні з донькою - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та здійсненні її
виховання, шляхом встановлення
побачень у такий спосіб:

- кожної суботи з 09.00 години по 13.00
годину побачення повинні відбуватися у
присутності матері дитини та в
населеному пункті за місцем
проживання дитини.

При цьому, під «місцем проживання»
мається на увазі не конкретна адреса
проживання дитини, а населений пункт,
де вони можуть відвідувати дитячі
культурно-масові, спортивні,
розважальні та оздоровчі заклади та
інші.

Саме такий порядок визначити суд
вважає необхідним з тим, щоб дитини
звикла до батька, між ними встановився
належний контакт, та вони знайшли
спільну мову, після чого, в разі
необхідності, зазначений графік може
бути змінено. Але, заслухавши всіх
учасників процесу та дослідивши
ретельно всі матеріали справи, суд
вважає, що на даний час, підстави для
встановлення іншого способу участі у
спілкуванні позивача з донькою,
відсутні.

Визначення безперешкодного
спілкування позивача з донькою без
присутності матері та у ті дні, в той
час, на протязі того часу, у тому місці,
які вважатиме за можливе та необхідне,
на чому наполягав позивач в судовому
засіданні, суд вважає на даний час
безпідставним, безвідповідальним по
відношенню до дитини, що може
негативно вплинути на її психологічний
стан.

При цьому, суд вважає, що побачення
позивача з донькою на території
дитячого садку, який відвідує дитина,
про що говорив позивач, є недоцільними,
оскільки, по-перше, дитячий садочок не є
місцем для побачень, у нього інші
функції та задачі; по-друге, це може
негативно вплинути на
навчально-виховний процес не тільки
доньки позивача та відповідачки, а й на
інших дітей.

Суд також при вирішенні даного спору
приймає до уваги характеристики
позивачки та відповідача, які
містяться у справі, те, що вони не
позбавлені батьківських прав відносно
доньки, на обліку у лікарів нарколога
та психіатра не перебувають, позивач
має постійне місце роботи,
відповідачка знаходиться у декретній
відпустці по догляду за дитиною.

При визначенні способу участі позивача
у спілкуванні з донькою, суд приймає до
уваги й те, що на протязі неділі
(понеділок-п'ятниця) ОСОБА_5 відвідує
дитячий садочок, тому визначати їх
побачення у зазначений період, є
недоцільним.

Суд також приймає до уваги, що позивач
на даний час має постійне місце роботи (
ПАТ «Запорізький залізорудний
комбінат» - охоронник відомчої
воєнізованої охорони), яке передбачає
відповідний графік чергування, але,
разом з тим, в інтересах саме дитини,
підлаштовувати графік побачень його з
донькою під його робочий графік, суд
вважає недоцільним. Крім того, його
графік роботи може змінюватися, або ж
він може змінити місце роботи та інше.

Крім того, з пояснень позивача, які він
надавав в судових засіданнях,
вбачається, що він занадто
переймається тим, що з нього стягуються
аліменти; написанням скарг в різні
інстанції; політичною ситуацією в
Україні; критикою, обвинуваченням та
образами посадових осіб; вихвалянням
своїх розумових здібностей та іншим, а
ніж тим, щоб приділити належну увагу (
не на словах, а на ділі), своїй доньці,
вжити заходів щодо спілкування з нею,
та виховання. Тому, суд вважає
необхідним звернути увагу позивача на
ці факти, якщо він дійсно бажає
встановити належне та якісне
спілкування зі своєю донькою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
Конвенцією про права дитини від 20
листопада 1989 року, Декларацією прав
дитини, Конституцією України, ст.ст. 7, 19,
141, 150, 151, 152, 153, 155, 157, 158, 159, 160, 186 СК
України, ст.ст.10, 11, 57,58, 59, 60,64, 208, 209,212, 213,
214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 спосіб участі у
спілкуванні з донькою - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та здійсненні її
виховання шляхом встановлення
побачень у такий спосіб:

- кожної суботи з 09.00 години по 13.00
годину побачення повинні відбуватися у
присутності матері дитини та в
населеному пункті за місцем
проживання дитини.

В іншій частині позову-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час його
проголошення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Запорізької області
через Василівський районний суд
Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано. Якщо буде подано
апеляційну скаргу, рішення, якщо його
не буде скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василівського

районного суду
Ю.А.Степаненко