Справа № 161/8862/14-ц
Провадження № 2/161/2837/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

12 грудня 2014 року

м.
Луцьк

у складі: головуючого судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку у залі суду
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» від імені якого
діє філія - Волинське обласне
управління акціонерне товариство
«Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
відсотків та пені за користування
кредитом,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України»
(надалі - ПАТ «Державний ощадний банк
України» ) 04.06.2014 року звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
відсотків та пені за користування
кредитом .

Свій позов мотивує тим, що на
підставі договору кредитної лінії № 1107
від 25 червня 2010 року, укладеного між ВАТ
«Державний ощадний банк України» та
приватн,им сільськогосподарським
підприємством (надалі - ПСП) «Долина»,
останнім отримано кредит в сумі 375 000,00
гривень на поповнення обігових коштів
під 24% проценти річних, з терміном
повернення не пізніше 24 червня 2011 року.
З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань за даним
Договором, між ОСОБА_1, як фізичною
особою, і власником ПСП «Долина» та
Банком укладено Договір поруки № 92 від
25 червня 2010 року, за яким відповідач
зобов'язався перед банком відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором (п. 1.1. Договору поруки). У
позичальника виникла прострочена
заборгованість, яку він добровільно не
погашав. У зв'язку з цим, банк був
змушений звернутись з позовом до суду
про примусове стягнення кредитної
заборгованості. 17 травня 2011 року
рішенням господарського суду
Рівненської області було задоволено
вимоги банку та вирішено стягнути з ПСП
«Долина» на користь ВАТ «Державний
ощадний банк України» заборгованість
за договором кредитної лінії №1107 від 15
червня 2010 року в сумі 394281,70 грн. Крім
того, 06 червня 2011 року рішенням
Луцького міськрайонного суду
Волинської області було задоволено
вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_1, як
поручителя ПСП «Долина» на користь ВАТ
«Державний ощадний банк України»
заборгованість за договором кредитної
лінії №1107 від 25 червня 2010 року в сумі 403
660,38 грн. Оскільки, позичальник та
відповідач відразу не виконали
зазначені рішення судів, та з
урахуванням п. 10.5 Договору, банк
продовжував нараховувати на
прострочену заборгованість відсотки
за користування кредитними коштами та
пеню, які на сьогоднішній день не
погашені. За умовами договору
кредитної лінії № 1107, зокрема пункту
5.3.2. позичальник зобов'язався точно в
строки, обумовленні цим договором,
погашати кредит та своєчасно у
визначені цим договором строки
сплачувати плату (проценти) за
користування кредитом, а у випадку
неналежного виконання взятих на себе
зобов'язань за цим договором на першу
вимогу банку сплатити штрафні санкції,
як це передбачено в договорі, а також в
і повному обсязі всі інші платежі та
відшкодувати спричинені збитки.

Пунктом 2.1. Договору поруки
визначено, що у разі порушення
позичальником а виконання зобов'язання
або будь-якої його частини кредитор має
право вимагати від поручителя
виконання зобов'язання позичальника
згідно з умовами кредитного договору.

Пунктом 7.1.1. Договору передбачено,
що за порушення взятих на себе
зобов'язань по поверненню суми кредиту
та своєчасній сплаті відсотків за
користування кредитом позичальник
зобов'язується сплатити на користь
банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

Відповідно до п. 2.2. Договору
кредитної лінії №1107 від 25 червня 2010
року, укладеного із ПСП «Долина»,
кредит надавався із кінцевим терміном
повернення не пізніше 24 червня 2011 року.

Станом на 02 червня 2014 року
загальна сума заборгованості за
договором кредитної лінії № 1107 від 25
червня 2010 року складає 50 960, 32грн.
(п'ятдесят тисяч дев'ятсот шістдесят
гривень 32 копійки), зокрема: 10 997,29 грн. -
несплачені відсотки; 15 869,76 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків; 8 421,81 грн. - загальна сума 3%
річних; 15 671,46 грн. - загальна сума втрат
банку від інфляції.

У разі порушення боржником
зобов'язання відповідальність перед
кредитором несе поручитель у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, як передбачено
у ст. 554 ЦК України. Зобов'язання,
відповідно до ст.599ЦК України,
припиняється належним його виконанням.
Виходячи із змісту вказаної норми
Закону, та фактичних дій відповідача
щодо погашення вказаного кредиту,
вбачається, що відповідач не лише
прострочив взяті на себе договірні
зобов'язання за кредитним договором, а
й не виконав їх належним чином, а відтак
зобов'язання відповідача по сплаті ним
боргу не є припиненим.

Відповідно до п. 2.2. Договору
кредитної лінії №1107 від 25 червня 2010
року, укладеного із ПСП «Долина»,
кредит надавався із остаточним
терміном повернення не пізніше 24
червня 2011 року.

Разом з тим, ч. 4 ст. 559 ЦК України
передбачено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки. Вказана норма права
викладена і у п. 3.1. договору поруки,
укладених із поручителем за Договором
кредитної лінії. Як слідує із змісту ст.
255 ЦК України, якщо строк встановлено
для вчинення дії, вона може бути
вчинена до закінчення останнього дня
строку. Отже, в силу вказаних вище норм
Закону, вбачається, що порука
припинилася та минув відповідний строк
на пред'явлення вимоги до поручителів.

Разом з тим, слід врахувати, що
відповідно до п.4.4. Договору поруки,
сторони домовилися про збільшення
строків позовної давності відповідно
до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років
для всіх грошових зобов'язань
поручителя, в тому числі, але не
виключно, щодо повернення суми кредиту,
сплати процентів за його користування,
комісійних винагород, штрафів, пені
тощо, що передбачені умовами
кредитного договору та цього Договору.

Посилаючись на наведене, позивач
просить стягнути з ОСОБА_1 в користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
50960,32грн. (п'ятдесят тисяч дев'ятсот
шістдесят гривень 32 копійки)
заборгованості за договором кредитної
лінії №1107 від 25 червня 2010 року, з них:
10997,29грн. - несплачені відсотки, 15869,76грн.
- пеня за несвоєчасне погашення кредиту
та відсотків, 8421,81грн. - загальна сума
трьох процентів річних, 15671,46грн. -
загальна сума втрат банку від інфляції.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, подав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
зазначив, що позов підтримує. Крім того,
подав суду заяву про уточнення
позовних вимог, згідно з якою просив
стягнути із відповідача
заборгованість за договором кредитної
лінії № 1107 від 25.06.2010 року в сумі 50960
(п'ятдесят тисяч дев'ятсот шістдесят)
гривень 32 коп., з яких: заборгованість
за процентами - 10 997,29 грн.; нарахована
пеня 30 608,55 грн., нараховані 3% річних
(відповідно до ст. 625 ЦК України) в сумі 7
778,90 грн.; нарахована сума втрат банку
від інфляції ( відповідно до ст. 625 ЦК
України) в сумі 12 468,36 грн.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, про що свідчать повідомлення
про вручення судових повісток. Суд
вважає можливим провести заочний
розгляд справи по наявних доказах,
відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши письмові докази по
справі, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, і за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається,
що на підставі договору кредитної
лінії № 1107 від 25 червня 2010 року,
укладеного між ВАТ «Державний ощадний
банк України», правонаступником якого
є публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України», та
ПСП «Долина», останнім отримано кредит
в сумі 375 000,00 гривень на поповнення
обігових коштів під 24% проценти річних,
з терміном повернення не пізніше 24
червня 2011 року. З метою забезпечення
належного виконання зобов'язань за
даним Договором, між ОСОБА_1, як
фізичною особою, і власником ПСП
«Долина» та банком укладено Договір
поруки № 92 від 25 червня 2010 року, за яким
відповідач зобов'язався перед банком
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором (п. 1.1. Договору поруки).

Судом встановлено, що банк
зобов'язання за кредитним договором
виконав належним чином, проте
позичальник та відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконували в добровільному порядку, в
зв'язку з чим 17 травня 2011 року рішенням
господарського суду Рівненської
області було задоволено вимоги банку
та вирішено стягнути з ПСП «Долина» на
користь ВАТ «Державний ощадний банк
України» заборгованість за договором
кредитної лінії №1107 від 15 червня 2010
року в сумі 394281,70 грн. Крім того, 06
червня 2011 року рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області було задоволено вимоги банку
та стягнуто з ОСОБА_1, як поручителя ПСП
«Долина» на користь ВАТ «Державний
ощадний банк України» заборгованість
за договором кредитної лінії №1107 від 25
червня 2010 року в сумі 403 660,38 грн.

Як встановлено судом, позичальник
та відповідач відразу не виконали
вищевказані рішення судів.

З копії платіжного доручення №4
(027169438) від 04 жовтня 2011року вбачається,
що ПСП «Долина» погашено
заборгованість 04 жовтня 2011року в сумі
300000грн., а тому, з урахуванням п. 10.5
Договору, банк продовжував
нараховувати на прострочену
заборгованість відсотки за
користування кредитними коштами та
пеню, які на даний час не погашені.

За умовами договору кредитної
лінії № 1107, зокрема пункту 5.3.2.
позичальник зобов'язався точно в
строки, обумовленні цим договором,
погашати кредит та своєчасно у
визначені цим договором строки
сплачувати плату (проценти) за
користування кредитом, а у випадку
неналежного виконання взятих на себе
зобов'язань за цим Договором на першу
вимогу Банку сплатити штрафні санкції,
як це передбачено в Договорі, а також в
і повному обсязі всі інші платежі та
відшкодувати спричинені збитки.

Пунктом 2.1. Договору поруки
визначено, що у разі порушення
позичальником а виконання зобов'язання
або будь-якої його частини кредитор має
право вимагати від поручителя
виконання зобов'язання позичальника
згідно з умовами кредитного договору.

Згідно п.10.5 Договору кредитної
лінії, строк дії кредитного договору
встановлено :: моменту його підписання
сторонами та до повного виконання
сторонами взятих на себе зобов'язань за
цим Договором.

Пунктом 2.7 Договору встановлено,
що за користування кредитом,
позичальник зобов'язаний сплачувати
банку відповідну плату (проценти) в
порядку та розмірах, визначених цим
Договором.

Відповідно до п. 5.3.2. цього ж
Договору, відповідач зобов'язався
точно в строки, обумовленні цим
договором, погашати кредит та
своєчасно у визначені цим договором

строки сплачувати плату (відсотки) за
користування кредитом, а у випадку
неналежного виконання взятих на себе
зобов'язань по цьому договору на першу
вимогу банку сплатити штрафні санкції,
як це передбачено в договорі, а також в
повному обсязі всі інші платежі та
відшкодувати спричинені збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК
України, розмір процентів, тип
процентної ставки і фіксована або
змінювана) та порядок їх сплати за
кредитним договором визначаються в
договорі.

Згідно з п. 3.3.1. Договору, банк має
право у випадку, якщо будуть мати місце
будь-які або всі можливі випадки
невиконання позичальником взятих на
себе обов'язків за цим Договором та/або
Документів забезпечення вимагати
негайного повернення суми кредиту та
всієї суми нарахованих відсотків за
користування кредитом (разом з будь-
якими іншими нарахованими сумами або
платежами, що підлягають сплаті
позичальником відповідно до умов цього
Договору).

Пунктом 7.1.1. Договору передбачено,
що за порушення взятих на себе
зобов'язань по поверненню суми кредиту
та своєчасній сплаті відсотків за
користування кредитом позичальник
зобов'язується сплатити на користь
банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання
відповідальність перед кредитором
несе поручитель у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків.

Стаття 599 ЦК України визначає, що
зобов'язання припиняється його
належним виконанням. Таким чином,
виходячи зі змісту вищевказаної норми
закону, та фактичних дій відповідача
щодо погашення вказаного кредиту,
вбачається, що відповідач не тільки
прострочив взяті на себе договірні
зобов'язання за кредитним договором, а
й не виконав належним чином, а відтак
зобов'язання відповідача по сплаті ним
боргу не є припиненим.

Відповідно до п. 2.2. Договору кредитної
лінії №1107 від 25 червня 2010 року,
укладеного із ПСП «Долина», кредит
надавався із остаточним терміном
повернення не пізніше 24 червня 2011 року.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням Луцького міськрайонного
суду від 06.06.2011 р. було стягнуто з ОСОБА_1
за спірним договором заборгованість в
сумі 403 660,38 грн., з врахуванням
розрахунків станом на 28.02.2011р. Ці суми
не можуть братися за цим позовом до
уваги.

Судом встановлено, що останнє
погашення процентів за вищевказаним
кредитним договором відбулося в період
з 01.10.2011 року по 12.10.2011 року в сумі 11343,91
грн., а тому відповідно до ст. 264 ЦК
України строк позовної давності
перервався і почав свій відлік із 13.10.2011
року. На момент пред'явлення позову 3-х
річний строк, встановлений для
позовної давності не настав. Отже,
заборгованість за процентами складає
10997,29грн.

Частиною 2 ст. 258 ЦПК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік, у тому числі, про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом , пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові в разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір, поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

За загальним правилом, період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не може перевищувати один рік (п.1 ч.2
ст.258ЦК України). Виходячи із правової
природи пені, яка нараховується за
кожен день прострочення, право на позов
про стягнення пені за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК
України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення свого права. Оскільки
позивач до суду звернувся 06.04.2014р., то
пеня підлягає стягненню в межах одного
року до дня пред'явлення позову.

Як вбачається з матеріалів
справи, позов до суду подано 04.06.2014 року.
Згідно кредитного договору сторони
домовилися про збільшення строку по
стягненню штрафів (пені), відповідно до
ст. 259 ЦК України ( п. 9.1. Кредитного
договору). Із розрахунку Банку від
24.10.2014 року вбачається, що сума пені
нарахована із 01.03.2011 року. На момент
подачі позову ( 04.06.2014 р.) минув 3-х річний
строк на вимогу про сплату пені за
березень-травень 2011 року. А тому,
нарахована пеня за несвоєчасне
повернення кредиту за червень-жовтень
2011 року складає 19199,69 грн.

За несвоєчасну сплату процентів
пеня за один рік до дати пред'явлення
позову становить 3390,49 грн. Таким чином,
загальна сума пені за несвоєчасне
повернення кредиту та несвоєчасну
сплату процентів становить 22590,18 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи майновий стан
відповідача, ступінь виконання
останнім зобов'язання, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання, та непропорційно велику
суму компенсації в порівнянні з
заборгованістю, суд вважає за можливе
зменшити розмір пені за несвоєчасне
повернення кредиту та несвоєчасну
сплату процентів, а тому, до стягнення з
ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний
ощадний банк України» підлягає пеня в
сумі 10000 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу із врахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення, а також 3%
річних від простроченої суми.

Стягнення штрафу обмежується
трирічним терміном перед зверненням
кредитора до суду (п.7.8. кредитного
договору), а починається з дня (місяця),
з якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Таким чином по частині
нарахованих трьох відсотків річних,
інфляційних сплив термін позовної
давності.

З урахуванням наведеного, суд
вважає, що щодо стягнення трьох
відсотків річних, інфляційних слід
застосувати термін позовної давності,
передбачений ч.3 ст. 267 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов подано до суду 04.06.2014 року. Згідно
вимог ЦК України загальний строк
позовної давності становить 3 роки. Із
розрахунку ПАТ «Державний ощадний банк
України» від 24.10.2014 року вбачається, що
сума 3% річних за несвоєчасне
повернення кредиту нарахована із 01.03.2011
року. На момент подачі позову ( 04.06.2014 р.)
минув 3-х річний строк позовної
давності щодо вимоги про сплату
зазначеного вище платежу за березень-
травень 2011 року. А тому, до задоволення
підлягає нараховані 3% річних за
несвоєчасне повернення кредиту за
червень-жовтень 2011 року у сумі 3716,07 грн.,
нарахованій з 04.06.2011року по 13.10.2011 року.

Крім того, 3% річних за несвоєчасну
сплату процентів становитиме 1700,61 грн.
Дана сума нарахована із 14.06.2011 року по
19.10.2014 року, оскільки позов подано до
суду 04.06.2014 року. Згідно вимог ЦК
України загальний строк позовної
давності становить 3 роки. Із
розрахунку Банку від 24.10.2014 року
вбачається, що сума 3% річних нарахована
із 01.03.2011 року. На момент подачі позову (
04.06.2014 р.) минув 3-х річний строк на
вимогу про сплату цих платежів за
березень- травень 2011 року. Разом з тим
строк позовної давності в силу ЦК
України переривається пред'явленням
позову до боржника. А тому підлягає до
задоволення нараховані 3% річних із
червня 2011 року по жовтень 2014 року у
вказаній вище сумі.

Таким чином, загальна сума 3%
річних за несвоєчасне повернення
кредиту та несвоєчасну сплату
процентів за вищевказаним кредитним
договором становить 5416,68 грн.

Судом встановлено, що загальна
сума втрати банку від інфляції
становить 59.62 грн., в тому числі, сума
втрати банку від інфляції за
несвоєчасне повернення кредиту - 0 грн.,
оскільки позов подано до суду 04.06.2014
року. Згідно вимог ЦК України загальний
строк позовної давності становить 3
роки. Із розрахунку Банку від 24.10.2014
року вбачається, що сума інфляційних
нарахувань нарахована із 01.03.2011 року. На
момент подачі позову ( 04.06.2014 р.) минув 3-х
річний строк на вимогу про сплату цих
платежів за березень- травень 2011 року. А
з червня по жовтень 2011 року не
нараховано цих платежів через
дефляцію. Крім того, сума втрати банку
від інфляції за несвоєчасну сплату
процентів складає 59,62 грн. Дана сума
нарахована із 14.06.2011року по 20.11.2012 року.
Позов подано до суду 04.06.2014 року. Згідно
вимог ЦК України загальний строк
позовної давності становить 3 роки. Із
розрахунку Банку від 24.10.2014 року
вбачається, що сума інфляції
нарахована із 01.03.2011 року. На момент
подачі позову (04.06.2014 р.) минув 3-х
річний строк на вимогу про сплату цих
платежів за березень-травень 2011 року. А
тому підлягає до задоволення
нараховані інфляційні нарахування із
червня 2011 року по листопад 2012 року, що
становить 59,62 грн.

За таких обставин, суд вважає, що
до стягнення з відповідача в користь
позивача підлягає заборгованість за
договором кредитної лінії № 1107 від 25
червня 2010 року в загальній сумі
26473,59грн. (двадцять шість тисяч
чотириста сімдесят три гривні 59
копійок), зокрема: 10 997,29 грн. -
несплачені відсотки; 10000 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків; 5416,68 грн. - загальна сума 3%
річних; 59,62грн. - загальна сума втрат
банку від інфляції.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88
ЦПК України, на користь позивача
підлягають стягненню пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог
понесені ним і документально
підтверджені судові витрати, а саме:
264,74 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних
вимог слід відмовити за
безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК
України, ст.ст. 611, 625 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
26473,59грн. (двадцять шість тисяч
чотириста сімдесят три гривні 59
копійок) заборгованості за договором
кредитної лінії №1107 від 25 червня 2010
року, з них: 10 997,29 грн. - несплачені
відсотки; 10000 грн. - пеня за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків; 5416,68
грн. - загальна сума 3% річних за
несвоєчасне повернення кредиту та
несвоєчасну сплату процентів; 59,62грн. -
загальна сума втрат банку від інфляції.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
судові витрати по справі в сумі 264,74 грн.
(двісті шістдесят чотири гривні 74
копійки).

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного
суду Л.В.
Івасюта