Справа № 629/5426/14-ц
Номер провадження № 2-з/629/50/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року суддя Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області Смірнова Н.А., розглянувши
заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ліквідаційної комісії Державного
закладу «Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці», Голові
ліквідаційної комісії, виконуючої
обов’язки головного лікаря Державного
закладу «Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці» ОСОБА_2 про
визнання дій неправомірними, стягнення
недорахованої вихідної допомоги,
компенсації за невикористані
відпустки, на які працівник має право
при звільненні згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до
ліквідаційної комісії Державного
закладу «Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці», Голові
ліквідаційної комісії, виконуючої
обов’язки головного лікаря Державного
закладу «Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці» ОСОБА_2 про
визнання дій неправомірними, стягнення
недорахованої вихідної допомоги,
компенсації за невикористані
відпустки, на які працівник має право
при звільненні згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством та моральної шкоди, в
якій просить визнати дії Голови
ліквідаційної комісії, виконуючого
обов’язки головного лікаря Державного
закладу «Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці» ОСОБА_2
неправомірними та незаконними,
стягнувши з відповідачів на її користь
компенсацію за невикористані
відпустки, а саме різницю суми з
врахуванням не нарахованих їй 14 днів
невикористаних відпусток та
недорахованої вихідної допомоги при
звільненні, а саме у розмірі 1709 гривень
05 копійок; зобов’язати відповідачів
відшкодувати їй моральну шкоду в
розмірі 130000 гривень, посилаючись на те,
що 01 серпня 1996 року по 29 грудня 2012 року
вона працювала в ДЗ «Лозівська лінійна
СЕС на Південній залізниці» на різних
відповідальних посадах. Наказом № 107-К
від 29 грудня 2012 року її було звільнено у
зв’язку з ліквідацією підприємства
згідно п.1 ст.40 КЗпП України, але при
звільненні їй не вірно розрахували
компенсацію за невикористані
відпустки, а саме не врахували 14 днів.
Так, на підставі рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 30.05.2013 року на її користь з
відповідачів по справі була стягнута
компенсація у розмірі 8678 гривень 24
копійки, яка менше від суми, яка була
нею розрахована на 1709 гривень 05
копійок. Крім цього вважає, що
неправомірними діями відповідачів їй
була спричинена моральна шкода, яку
вона оцінює у розмірі 130000 гривень.

17 грудня 2014 року позивач надала до суду
заяву про забезпечення позову в якій
просить звільнити її від сплати
судового збору, заборонивши
ліквідаційну комісію Державного
закладу «Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці» та Голові
ліквідаційної комісії, виконуючої
обов’язки головного лікаря Державного
закладу «Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці» ОСОБА_2 вчиняти
певні дії, а саме заборонити
ліквідувати Державний заклад
«Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці».

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливими виконання рішення
суду.

Разом з тим ч. 1 ст. 153 ЦПК України
зазначає, що заява про забезпечення
позову вирішується судом, у
провадженні якого справа перебуває,
тобто перебуває не позовна заява чи
матеріал, а провадження (справа).

Роз’яснення щодо цього питання
передбачено у п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
за № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», де зазначено, що
забезпечення позову можливе лише після
відкриття провадження у справі.

Однак, 17 грудня 2014 року суддею позовна
заява ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії
Державного закладу «Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці», Голові
ліквідаційної комісії, виконуючої
обов’язки головного лікаря Державного
закладу «Лозівська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Південній залізниці» ОСОБА_2 про
визнання дій неправомірними, стягнення
недорахованої вихідної допомоги,
компенсації за невикористані
відпустки, на які працівник має право
при звільненні згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством та моральної шкоди
залишена без руху, а тому провадження у
даній справі не відкрито.

В зв’язку з чим у суду відсутні
підстави для задоволення заяви про
забезпечення позову.

У відповідності до ч. 8 ст. 153
ЦПК України суд, встановивши, що заява
про забезпечення позову подано без
додержання вимог ст. 151 цього Кодексу,
повертає її заявникові.

Заявник не позбавлений
можливості, після відкриття
провадження у цивільній справі
повторно звернутися до суду з заявою
про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209,
210 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Повернути заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову заявнику.

Копію ухвали суду направити ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанцій шляхом
подачі апеляційної скарги в
п'ятиденний строк з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:

Н.А. Смірнова