У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - відділ Держземагентства в
Кіцманському районі Чернівецької
області, про визнання права власності
на спадкове майно за касаційною
скаргою ОСОБА_5, поданою представником -
ОСОБА_6, на рішення Кіцманського
районного суду Чернівецької області
від 6 лютого 2014 року та рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_7, після смерті якої
відкрилась спадщина на належне їй
майно, а саме: самочинно побудований
житловий будинок з господарськими
спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1
Кіцманського району Чернівецької
області, земельні ділянки згідно з
державним актом та право на земельну
частку (пай) згідно з сертифікатом на
право на земельну частку (пай). 12 травня
2010 року ОСОБА_7 складено заповіт, за
яким спадкоємцями є він та ОСОБА_4, який
спадщину не прийняв і не претендує на
спадкове майно. Зазначав, що в
управління спадковим майном він
вступив своєчасно, оскільки поховав
померлу, розпорядився її речами та
підтримує спадкові будівлі в належному
стані, однак не може прийняти дане
спадкове майно, тому що пройшов строк
прийняття спадщини, а будівлі
побудовано самочинно.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд визнати за ним право власності на
будівельні матеріали, вироби та
конструкції, використані при
самочинному будівництві житлового
будинку з господарськими спорудами, що
розташовані по АДРЕСА_1 Кіцманського
району Чернівецької області, на
земельну ділянку та земельну частку
(пай), що належали ОСОБА_7

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 6 лютого 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
за ОСОБА_3 право власності на:
будівельні матеріали, вироби та
конструкції, використані при
будівництві житлового будинку з
господарськими спорудами, що
розташовані по АДРЕСА_1 Кіцманського
району Чернівецької області, на
загальну суму 142 434 грн; земельну
ділянку розміром 0,2500 га вартістю 13 700
грн; земельну частку (пай) розміром 1,00 в
умовних кадастрових одиницях, яка
перебуває в колективній власності
колгоспу «Дружба» с. Брусниця
Кіцманського району Чернівецької
області вартістю 11 283 грн, що належали
на праві власності ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 12 червня 2014
року рішення суду першої інстанції в
частині визнання за ОСОБА_3 права
власності на земельну ділянку та
земельну частку (пай) скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову в цій частині
відмовлено. У решті - рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі
представника -ОСОБА_6, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Отже, з урахуванням доводів касаційної
скарги судові рішення в частині
відмови в позові не оскаржуються, тому
в касаційному порядку не
переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач позов
визнав, а визнання позову не суперечить
закону і не порушує законних прав,
свобод та інтересів сторін та інших
осіб.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
місцевого суду в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на земельну
ділянку і земельну частку (пай) та
відмовляючи в задоволенні позову в цій
частині, залишаючи в решті рішення суду
без змін, виходив із того, що рішення
суду в цій частині суперечить закону та
порушує права, свободи та інтереси
інших осіб. Разом з тим за наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розгляду не
підлягають.

Також апеляційний суд зазначив, що
будинку, який купив ОСОБА_5 на даний час
немає в наявності, а він більше 30 років
не проживає в господарстві по
АДРЕСА_1 Кіцманського району
Чернівецької області, а спірний
будинок літ. «А-1» він не будував, при
цьому ОСОБА_5 не доведено, що договір
купівлі-продажу від 21 вересня 1977 року
був зареєстрований у виконавчому
комітеті Брусницької сільської ради
Кіцманського району Чернівецької
області. Отже, за таких обставин права
ОСОБА_5 рішенням суду не порушені.

Проте погодитись із таким висновками
судів не можна, оскільки суди дійшли їх
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають; суди не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, при
цьому порушили норми як
процесуального, так і матеріального
права.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що за заповітом від 12
травня 2010 року спадкоємцями
після смерті ОСОБА_7 є: ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, проживала в господарстві по
АДРЕСА_1 Кіцманського району
Чернівецької області, однак без
належного дозволу та належно
затвердженого проекту там побудуваний
житловий будинок, позначений на плані
забудови літерою «А-I».

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з договором купівлі-продажу
житлового будинку від 21 вересня 1977 року
ОСОБА_5 набув права власності на
житловий будинок та господарські
споруди за адресою: АДРЕСА_1
Кіцманський район, Чернівецької
області, що розташовані на земельній
ділянці площею 0,06 га, яка була виділена
ОСОБА_5 рішенням зборів уповноважених
колгоспників колгоспу «Дружба» від 7
грудня 1977 року № 3.

Крім того, згідно з документами за 1977
рік ОСОБА_5 зазначений як голова
господарства, а починаючи з 1991 року він
взагалі викреслений із членів двору як
«вибувший», хоча він місце прописки не
змінював, згоди на реєстрацію ОСОБА_7, з
якою перебував у фактичних шлюбних
відносинах, та їхнього сина - ОСОБА_10, у
спірному господарстві не давав.

Також рішенням Брусницької сільської
ради Кіцманського району Чернівецької
області від 1 серпня 2006 року ОСОБА_10
було безкоштовно надано земельну
ділянку площею 0,50 га, з яких: 0,20 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку й господарських
будівель по АДРЕСА_1 Кіцманського
району Чернівецької області; 0,30 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована в урочищі
«Кут» у с. Зеленів Кіцманського району
Чернівецької області.

Згідно з відповіддю виконавчого
комітету Брусницької сільської ради
Кіцманського району Чернівецької
області від 13 липня 2010 року № 133 на
запит адвоката ОСОБА_7 було здійснено
відмову від земельної ділянки зі свого
користування площею 0,30 га в урочищі
«Кут» у с. Зеленів Кіцманського району
Чернівецької області на користь сина -
ОСОБА_10, у зв'язку з чим було прийнято
рішення від 10 травня 2007 року про
надання дозволу на збір матеріалів на
виділення земельної ділянки площею 0,30
га.

Разом з тим апеляційний суд,
зазначивши про відсутність реєстрації
договору купівлі-продажу житлового
будинку у виконавчому комітеті
місцевої ради народних депутатів, не
врахував, що законодавство, яке
регулювало виникнення права власності
на нерухоме майно на момент укладення
договору купівлі-продажу від 21
вересня 1977 року, зокрема: ЦК УРСР 1963
року, Закон України «Про власність»,
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах та
селищах міського типу УРСР від 31 січня
1966 року, Інструкція про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами УРСР,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, не
передбачало виникнення права
власності на житлові будинки, споруди в
залежності від державної реєстрації
цього права, а не проживання в
господарстві по АДРЕСА_1 Кіцманського
району Чернівецької області більше 30
років не є підставою для позбавлення
ОСОБА_5 права власності на житловий
будинок.

Частиною 2 ст. 317 ЦК України на зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК
України суди на зазначені положення
закону та обставини справи уваги не
звернули; не встановили, чи належало
спірне майно спадкодавцю ОСОБА_7 за
життя та не врахували права та законні
інтереси ОСОБА_5

Крім того, у п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України
визначено, що суд під час проведення
попереднього судового засідання
вирішує питання про склад осіб, які
братимуть участь у справі, та
відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Отже, якщо з матеріалів справи
вбачається, що склад осіб, які беруть
участь у справі, має бути інший, суд з
урахуванням вищенаведеного повинен
вчинити дії, які від нього вимагає
положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, не може залишатись в силі й
рішення суду першої інстанції,
оскільки суд у порядку, передбаченому
ст. 33 ЦПК України, не залучив до участі у
справі ОСОБА_5, вирішивши своїм
рішенням питання про його права та
обов'язки.

За таких обставин ухвалені судові
рішення в частині задоволення позовних
вимог про визнання права власності на
будівельні матеріали, вироби та
конструкції, використані при
самочинному будівництві житлового
будинку з господарськими спорудами не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень в
цій частині з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником - ОСОБА_6, задовольнити
частково.

Рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 6 лютого
2014 року та рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 12 червня 2014
року в частині позовних вимог ОСОБА_3
про визнання права власності на
будівельні матеріали, вироби та
конструкції, використані при
самочинному будівництві житлового
будинку з господарськими спорудами
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко