Ухвала іменем україни 17 грудня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоСитнік О.М. суддів:
Маляренка А.В., Нагорняка В.А., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки; за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про розірвання договорів
споживчого кредиту, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
13 січня 2014 року та рішення апеляційного
суду Херсонської області від 10 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що 29 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4
було укладено договір № НЕС0G1,
згідно з умовами якого останній
отримав кредит у сумі 168 750 грн зі
сплатою 15 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим,
терміном повернення 30 грудня 2022 року.

У забезпечення зобов'язання за
вказаним договором 29 грудня

2007 року між банком та ОСОБА_4 було
укладено договір іпотеки №
НЕС0G1, згідно з умовами якого
останній передав в іпотеку нерухоме
майно, а саме квартиру АДРЕСА_1

ОСОБА_4 належним чином не виконав
зобов'язання за зазначеним кредитним
договором, внаслідок чого станом на 05
червня

2013 року за ним утворилась
заборгованість у сумі 394 542 грн 53 коп.

На підставі наведеного ПАТ КБ
«ПриватБанк» просило суд:

- у рахунок погашення заборгованості за
вказаним кредитним договором звернути
стягнення на вищезазначену квартиру
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки (на підставі договору іпотеки
від 29 грудня

2007 року № НЕС0G1) з укладанням від
імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмета
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
реєстру нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дубліката
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки;

- виселити ОСОБА_4 та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі АДРЕСА_1 зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом, в якому зазначав, що внаслідок
систематичного порушення умов
кредитного договору ПАТ КБ
«ПриватБанк» неправомірно підвищувало
відсоткову ставку, що призвело до
порушення його прав.

На підставі наведеного ОСОБА_4 просив
суд розірвати укладений між ним та
банком кредитний договір від 29 грудня
2007 року

№ НЕС0G1 та договір іпотеки від 29
грудня 2007 року

№ НЕС0G1; відшкодувати на його
користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» моральну
шкоду в розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Цюрупинського районного суду
Херсонської області

від 13 січня 2014 року у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено
у повному обсязі.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано договір про іпотечний кредит
від 29 грудня 2007 року

№ НЕС0G1, укладений між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4

Розірвано кредитний договір від 29
грудня 2007 року

№ НЕС0G1, укладений між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_4

15 тис. грн на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 10 квітня

2014 року рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ОСОБА_4
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення судів першої й апеляційної
інстанцій, передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції,
з висновком якого в цій частині
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що позивач не довів суду
належними та допустимими доказами, що
ОСОБА_4 має прострочену заборгованості
перед банком за кредитними договорами.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 29 грудня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був
укладений договір про іпотечний кредит
№ HEC0G1, згідно
з умовами якого банк надав позивачу
кредитні кошти у розмірі 168 750 грн на
строк до 29 грудня 2022 року зі платою 15 %
річних у фіксованій формі за
користування кредитом.

Згідно з п. 2.4 даного договору погашення
кредиту та сплата нарахованих банком
відсотків мала здійснюватися
щомісячними ануїтетними платежами
(рівними щомісячними фіксованими
платежами), що направляються на
погашення іпотечного кредиту, тобто на
погашення основного боргу і відсотків,
та розраховуються таким чином, щоб по
закінченні дії договору, за умови
належного виконання позичальником
свого зобов'язання, заборгованість
повністю погашається.

Одночасно для формування початкового
внеску за кредитним договором №
HEC0G1 сторони уклали 29 грудня 2007
року з терміном дії до
29 грудня 2022 року кредитний договір №
HEC0G1 на суму 33 750 грн та на умовах,
визначених розділом 7 договору. Згідно
з цими умовами ОСОБА_4 був зобов'язаний
щомісячно до 29 числа кожного місяця за
користування кредитом сплачувати
банку фіксовану процентну ставку 1,25 %
на місяць (15 % річних).

У забезпечення зобов'язання за
вказаним договором 29 грудня 2007 року між
позивачем та ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки №
НЕС0G1, за умовами якого останній
передав в іпотеку нерухоме майно, а
саме: квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Цюрупинського районного суду
від 29 липня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 25 жовтня 2011 року, визнано
недійсною додаткову угоду до договору
про іпотечний кредит № HEC0G1 від 29
грудня 2007 року та додаткову угоду
№ HEC0G1 від 29 липня 2008
року, згідно з якими позивач після їх
підписання продовжував сплачувати
залишок кредитної заборгованості по
основному кредитному договору в
іноземній валюті.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
здійснити перерахунок залишків
заборгованості, починаючи з 29 липня 2008
року, за кредитними договорами №
HEC0G1 та № HEC0G1 від 29 грудня 2007
року, що укладені з ОСОБА_4 в гривні та в
подальшому здійснювати розрахунки за
кредитними договорами № HEC0G1 та №
HEC0G1 від 29 грудня 2007 року в гривні.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4
у позовній заяві зазначав, що банк
належним чином рішення суду не виконав,
перерахунок заборгованості не
здійснив, на підтвердження чого надав
до суду листи, з яких вбачалося, що банк
продовжував здійснювати розрахунки у
іноземній валюті.

Суд, посилаючись на те, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» продовжує порушувати
права позивача, рішення суду не
виконує, перерахунок залишків
заборгованості у гривні не здійснює, та
беручи до уваги розрахунок, який надав
на підтвердження своїх доводів позивач
за зустрічним позовом, приходить до
висновку про те, що заборгованість
ОСОБА_4 перед банком відсутня.

Разом з тим таких висновків суд дійшов
з порушенням процесуального
законодавства.

Так, оскільки кредитними договорами
від 29 грудня 2007 року №
HEC0G1 та № HEC0G1 передбачено
обов'язок позичальника повернути
кредит частинами ануїтетними
платежами, а боржник прострочив
повернення чергової частини, то банк
мав право вимагати дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилася, та сплати процентів (ч. 2 ст.
1050 ЦК України), а тому висновки
апеляційного суду про відмову з тих
підстав, що банк не мав права вимагати
від позичальника достроково повернути
борг за договором кредиту, не
ґрунтуються на матеріалах справи та
нормах матеріального права.

Разом із тим, як
убачається з матеріалів справи,
розрахунки, які надані банком на
підтвердження заборгованості за
вищевказаним кредитним договором, є
чіткі, зрозумілі, завірені печаткою.

Іншою стороною - ОСОБА_4
на спростовування розрахунків, наданих
фінансовою установою, також надано
свої розрахунки.

Відповідно до положень
ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК
України.

Згідно з п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» при ухваленні
рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК
України оцінює докази з урахуванням
вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про
їх належність і допустимість.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За змістом положень ст.
ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі і експертиза призначається
ухвалою суду.

Апеляційний суд, у
порушення вимог ст. 10 ЦПК України
повному та всебічному розгляду справи
не сприяв, права та обов'язки особам,
які беруть участь у справі не роз'яснив,
не обговорив питання про можливість
призначення у справі відповідної
експертизи для з'ясування дійсного
розміру заборгованості, у порушення
вимог ст. 212 ЦПК України безпідставно
надав перевагу одним доказам та не
надав відповідної правової оцінки
доказам на підтвердження
заборгованості відповідача, належним
чином своє рішення в цій частині не
мотивував та дійшов передчасного
висновку про те, що банком не надано
доказів існування у відповідача
кредитної заборгованості за
кредитними договорами від 29 грудня 2007
року № HEC0G1 та № HEC0G1.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 10 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська