справа № 462/4612/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді
Галайко Н.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та встановлення порядку
користування спільною квартирою,

в с т а н о в и в :

Позивач подала до суду позовну заяву, в
якій просить зобов'язати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 не чинити їй
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1; встановити наступний порядок
володіння та користування квартирою
АДРЕСА_1:

У володіння та користування ОСОБА_1
надати кімнату площею 11,8 кв.м. (№ 8 на
плані квартири);

У володіння та користування ОСОБА_3
надати кімнату площею 8,5 (№ 5 на плані
квартири);

У спільному користуванні ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 залишити всі інші приміщення
квартири, а саме: кімнату площею 14,1 кв.м.
(№ 6 на плані), кухню площею 6,1 кв.м. (№ 4
на плані), ванна кімната площею 2, 1 кв.м.
(№ 3 на плані), вбиральня площею 1,2 кв.м.
(№ 2 на плані), коридор площею 5,7 кв.м. (№ 1
на плані), перегородка (шлюз) площею 1,3
кв.м. (№ 9 на плані), вбудована шафа
площею 0,5 кв.м. (№ 7 на плані), балкон
площею 0,9 кв.м. (№ 10 на плані).

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач покликається на такі
обставини:

Позивач є власником 1/ 2 частини
квартири АДРЕСА_1. Донедавна власником
іншої частини квартири була рідна
сестра позивача - ОСОБА_5. З 2007 року у
вказаній квартирі проживає син ОСОБА_6 -
ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_4 та
неповнолітнім сином. Починаючи з липня
2010 року сторони не можуть досягнути
домовленості щодо спільного володіння
та користування квартирою. Позивач
вказує, що оскільки у квартирі проживає
син ОСОБА_5 зі своєю сім'єю, то вона у
повній мірі використовує своє право
власності на половину квартири. Проте,
позивач, як власник другої половини
квартири, вже довший час не отримує
жодної вигоди, оскільки у неї немає
можливості проживати в ній, передавати
її для проживання членам своєї сім'ї та
здавати свою половину в най, тощо. З
метою урегулювання виниклого спору
позивач звернулася до відповідачів з
пропозицією щодо спільного володіння
та користування квартирою. Однак
звернення позивача залишилися без
відповіді. Починаючи з квітня 2011 року
позивач втратила можливість потрапити
до квартири, оскільки ОСОБА_2 змінив
вхідні двері та замки та відмовляється
разом з дружиною впускати позивача до
квартири. Внаслідок цього позивач
звернулася до суду із позовом про
визначення порядку володіння та
користування квартирою. 16.05.2012 року у
задоволені позову позивача було
відмовлено на тій підставі, що
позивачем не надано доказів порушення
її права. Після ухвалення
вищезгаданого рішення позивач знову
спробувала потрапити до квартири,
проте ОСОБА_2 із дружиною вкотре не
впустили її. 25.09.2012 року Залізничним РВ
ЛМУ УМВС України у Л/о позивача
повідомлено про завершення перевірки
за її заявою та підтвердження у заяві
фактів вчинення перешкод у
користуванні квартирою. Крім цього
комісією ЛКП «Сигнівка» за участі
позивача проведено обстеження
квартири АДРЕСА_2. Згідно акту,
складеного комісією, мешканці квартири
дверей не відчинили, хоча були у
квартирі, позивач замка до дверей
спірної квартири не змогла відкрити.
Крім цього, позивач вказує, що в процесі
збирання доказів у справі вона
дізналася, що новим співвласником
спірної квартири є не ОСОБА_5, а її син -
ОСОБА_2

На підставі наведеного позивач просить
суд позов задоволити.

Позивач у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримала просить суд
позов задоволити.

Представники позивача - ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 у судовому засіданні заявлені
позивачем позовні вимоги підтримали,
просили суд позов задоволити із
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання
повторно не з'явилися і не повідомили
суд про причини неявки, хоча були
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи.

У попередніх судових засіданнях
відповідачі просили суд в задоволенні
позовних вимог відмовити з тих підстав,
що згідно чинного законодавства
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить. Однак, позивач за весь
час володіння спірною квартирою жодним
чином її не утримувала, не сплачувала
вартість комунальних послуг. Усі
витрати по утримання квартири лягли на
відповідачів. Крім цього, відповідачі
жодним чином не чинили перешкод
позивачу у користуванні квартири.
Позивач з відповідачем вже були
погодили укладення договір
купівлі-продажу 1/ 2 частини квартири,
однак в останній момент чоловік
позивача заборонив продавати їй свою
частку. Також відповідач зазначає, що
дійсно, йому довелося замінити старі
вхідні двері на нові, однак, дублікат
ключа від цих дверей вони вручили
позивачу та її чоловіку. Проте, чоловік
позивача - ОСОБА_9 з метою виселення
відповідача з квартири приводив до неї
невідомих людей і сумнівною
зовнішністю, погрожуючи, що підселить
туди «бомжів». З метою уникнення таких
ситуацій, відповідач повторно змінив
замок у вхідних дверях та більше не
надавав позивачу від нього ключів.
Таким чином, відповідач стверджує, що
він жодним чином не чинить перешкод
позивачу у користуванні їхньою
спільною квартирою.

Суд, проаналізувавши матеріали справи
встановив, що позов є підставним та
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
права і свободи людини громадянина
захищаються судом та відповідно до
вимог чинного цивільного
процесуального законодавства України
кожній особі гарантується право
звернення безпосередньо до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 213
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненнями
фізичних та юридичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
в справі. Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях. Рішення
суду обґрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником 1/ 2 частини квартири АДРЕСА_3,
що стверджується Реєстраційним
посвідченням серії КММ № 052074 від 07.02.2001
року. (а.с. 8)

З витягу про державну реєстрацію прав
№ 29735139 від 20.04.2011 року вбачається що
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
р/№ 1-686/15.04.2011 року на праві спільної
часткової власності належить 1/ 2 частки
квартири за адресою АДРЕСА_4. (а.с. 78)

Відповідно до ст. 365 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно з вимогами ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про володіння чи користування майном,
що є їхньою частковою власністю.

Як вбачається із Постанови про відмову
у порушенні кримінально справи від
12.09.2012 року 16 та 7.05.2012 року ОСОБА_1
намагалася потрапити в квартиру за
адресою АДРЕСА_1, що належить їй на
підставі свідоцтва про право власності
на 1/ 2 частини квартири від 23.01.2001 року,
для її огляду та вивозу належного
майна. Однак у квартиру ОСОБА_2 та його
дружина її не спустили (а.с. 35).

Згідно Листа начальника Залізничного
РВ ГУМВСУ у Л/о від 25.09.2012 року № 16/14-10464 в
ході проведеної перевірки було
встановлено, що факти чинення перешкод
у користуванні 1/ 2 частини квартири за
адресою АДРЕСА_1 підтвердилися. (а.с. 29-32,
36)

Із Акту від 26.10.2012 року вбачається, що
комісія ЛКП «Сяйво» при виході за
адресою АДРЕСА_1 встановила, що
мешканці квартири № 85 вищезгаданого
будинку дверей не відчинили, хоча були
у квартирі. Співвласниця ОСОБА_1 замка у
дверях до вищезгаданої квартири не
змогла відкрити (а.с. 38).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно обмежений у його
здійсненні.

На підставі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Суд критично оцінює Акт від 19.06.2013 року
(а.с. 113) складений комісією в складі
представника Залізничної РДА та
представника ЛКП «Сигнівка» про те, що
ОСОБА_11 не має наміру чинити перешкод
ОСОБА_12 у користуванні її власністю,
оскільки така перевірка здійснювала
без участі самої ОСОБА_1

У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування цієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Згідно роз'яснень п. 14 Постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» № 20 від 22.12.1995
року встановлено, що квартира не
підлягає поділу в натурі якщо не
можливо виділити сторонам ізольовані
жили та інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири, у такому випадку
може бути встановлено лише порядок
користування приміщеннями квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Беручи до уваги те, що представник
позивача не заперечив проти виділення
йому кімнати із меншою площею, зважаючи
на те, що у відповідача - ОСОБА_2 на
утриманні перебуває неповнолітня
дитина, яка проживає разом з ним, у
спірній квартирі, суд приходить до
переконання, що слід встановити
наступний порядок користування
квартирою за адресою АДРЕСА_1:

У володіння та користування ОСОБА_1
надати кімнату площею 8,5 кв.м. (№ 5 на
плані квартири);

У володіння та користування ОСОБА_3
надати кімнату площею 11,8 кв.м. (№ 8 на
плані квартири);

У спільному користуванні ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 залишити всі інші приміщення
квартири, а саме: кімнату площею 14,1 кв.м.
(№ 6 на плані), кухню площею 6,1 кв.м. (№ 4
на плані), ванна кімната площею 2, 1 кв.м.
(№ 3 на плані), вбиральня площею 1,2 кв.м.
(№ 2 на плані), коридор площею 5,7 кв.м. (№ 1
на плані), перегородка (шлюз) площею 1,3
кв.м. (№ 9 на плані), вбудована шафа
площею 0,5 кв.м. (№ 7 на плані), балкон
площею 0,9 кв.м. (№ 10 на плані).

Керуючись ст.ст. 58, 59, 60, 88, 213, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 321, 358, 365, 383, 391 ЦК України
суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задоволити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1;
встановити наступний порядок
володіння та користування квартирою
АДРЕСА_1:

У володіння та користування ОСОБА_1
надати кімнату площею 8,5 кв.м. (№ 5 на
плані квартири);

У володіння та користування ОСОБА_3
надати кімнату площею 11,8 кв.м. (№ 8 на
плані квартири);

У спільному користуванні ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 залишити всі інші приміщення
квартири, а саме: кімнату площею 14,1 кв.м.
(№ 6 на плані), кухню площею 6,1 кв.м. (№ 4
на плані), ванна кімната площею 2, 1 кв.м.
(№ 3 на плані), вбиральня площею 1,2 кв.м.
(№ 2 на плані), коридор площею 5,7 кв.м. (№ 1
на плані), перегородка (шлюз) площею 1,3
кв.м. (№ 9 на плані), вбудована шафа
площею 0,5 кв.м. (№ 7 на плані), балкон
площею 0,9 кв.м. (№ 10 на плані).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні в судовому засіданні в
10-денний строк з дня отримання копії
цього рішенням.

Суддя
(підпис)

З оригіналом згідно

Суддя
Галайко Н.М.