АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8091/14
Головуючий 1 інст. - Чайченко
Справа № 2-3612/2010 р.
Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді
- КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю секретаря
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
12 лютого 2010 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання угоди
купівлі-продажу частини домоволодіння
та визнання права власності на частину
домоволодіння,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом в якому просила договір
купівлі-продажу 36/100 частин
домоволодіння, розташованого в
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
від 08.06.2009 року визнати дійсним. Визнати
за позивачем право власності на 36/100
частин вищевказаного домоволодіння
відповідно до договору купівлі-продажу
від 08.06.2009 року та просила постановити
ухвалу про скасування ухвали
Харківського районного суду від 21.08.1973
року про арешт домоволодіння у АДРЕСА_1.

Ухвалою Харківського районного суду
Харківської області від 12 лютого 2010
року скасовано ухвалу суду першої
інстанції від 21.08.1973 року про
накладення арешту та знято арешт і
заборону на відчуження з житлового
будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 12 лютого 2010
року договір визнано дійсним, визнано
за ОСОБА_4 право власності на 36/100 частин
житлового домоволодіння, зобов'язано
КП "ХМБТІ" зареєструвати рішення суду.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
особа, що не приймала участі у розгляді
справи, як співвласник домоволодіння
ОСОБА_3, звернувся з апеляційною
скаргою в якій просив скасувати
рішення суду першої інстанції від 12
лютого 2010 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення не відповідає дійсності,
суперечить матеріалам справи та
винесено з порушенням матеріального та
процесуального права, крім того, судом
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та не доведено
обставини на які посилався позивач і
які суд вважав встановленими.

Вказує, що у позовній заяві позивач не
просив суд зобов'язувати КП "Харківське
районне бюро технічної
інвентаризації", яке у якості третьої
особи не залучалось та учасником
процесу не було, тобто суд вийшов за
межі позову.

Зазначає, що справа була розглянута за
відсутності інших співвласників, тоді
як визнання цього правочину дійсним
безпосередньо стосується його прав як
співвласника.

Посилаючись на ст.362 ЦК України
стверджує, що під час написання
співвласником заяви про відмову від
переважного права на купівлю частини
домоволодіння була запропонована
значно вища ціна, ніж за угодою з
ОСОБА_4, що порушує його право на рівні
умови.

Вважає, що на противагу ч.2 ст.220 ЦК
України, позивачем не надано достатньо
належних доказів, а судом першої
інстанції не встановлено фактів
невиконання умов спірного договору,
оскільки представником відповідача
визнано позовні вимоги у повному
обсязі, що підтверджує відсутність
перешкод у оформленні правочину
належним чином.

Наголошує на тому, що позивач не надала
жодних доказів про ухилення продавця
від нотаріального посвідчення угоди,
як того вимагає ч.2 ст.27 та ст.60 ЦПК
України, також це питання не
порушувалось і в рішенні суду.

Крім того, у рішенні суду, зазначено, що
оформлення угоди неможливе через
наявність заборони на відчуження у
зв'язку з накладеним судом арештом,
проте, у рішенні також вказується, що
ухвалою цього ж суду від 12.02.2010 року цей
арешт знято і судом не знайдено
перешкод для узаконення угоди, таким
чином, на час ухвалення рішення
перешкод вже не було, крім того, ця
перешкода не є поважною обставиною.

Також, згідно із рішенням угода була
укладена 08 червня 2009 року, тоді як заяви
співвласників про згоду продажу частки
домоволодіння посвідчені 24.01.2010 року,
тобто вже після укладення угоди, тому
відмови співвласників від переважного
права на час укладання угоди не було,
про неї було невідомо, а також,
співвласникам не була запропонована
можливість купити частку спільного
домоволодіння.

Вказує, що беручи до ваги ч.2 ст.220 та ч.3
ст.640 ЦК України, норма ч.2 ст.220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Також зазначає, що договір
купівлі-продажу нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, а у разі
недодержання зазначених вимог,
правочин є неукладеним і таким, що не
породжує для сторін прав та обов'язків,
а тому, будучи неукладеним він не може
визнаватися судом як дійсний. Оскільки
договір купівлі-продажу домоволодіння
не є укладеним та не може бути визнаним
дійсним, тому відсутні правові
підстави для визнання за позивачем
права власності на нерухоме майно, що є
предметом вказаного правочину.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_3 не є
співвласником , оскільки йому належить
на праві власності окрема квартира і
тому він не має права на апеляційне
оскарження рішення суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з"явились, обговоривши доводи
апеляційної скарги та, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з вимог ч.1
ст.334 та ч.2 ст.220 ЦК України та з того, що
дана угода є правомірною, так як її
недійсність судом не встановлена і
вона ніким не оспорена. А між сторонами
був укладений правочин, яким у
відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

З таким висновком суду, судова колегія
не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими.

Позивач ОСОБА_4 звернулась з позовом
про визнання договору купівлі-продажу
36/100 частин житлового будинку,
укладеного 8 червня 2009 року - дійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що
8 червня 2009 року між сторонами у справі
була укладена домашня угода за умовами
якої ОСОБА_5 продала належні їй 36/100
частин житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1 за 128 000 грн. ОСОБА_4
Співвласники житлового будинку були
попереджені про переважне право
купівлі частки у праві спільної
часткової власності про що свідчать їх
нотаріально посвідчені заяви.

Ці обставини, які мають значення для
справи і які суд вважав встановленими,
судова колегія вважає недоведеними, а
рішення таким , що підлягає скасуванню
з ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову.

Так, як вбачається з розписки від 8
червня 2009 року ОСОБА_6 за довіреністю
від ОСОБА_5 продав 36/100 частин
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 і
отримав від ОСОБА_4 128000 грн. (а.с.21).

При цьому, як свідчить зміст
довіреності від 18 листопада 2005 року
ОСОБА_5 уповноважувала ОСОБА_6 бути її
представником і довіреність була
видана терміном на три роки і була
дійсна по 18 листопада 2008 року (а.с.22).

Таким чином, 8 червня 2009 року ОСОБА_6 не
мав ніяких повноважень на здійснення
від імені ОСОБА_5 продажу належної їй
частини будинку.

Крім того, нотаріально посвідчені
заяви співвласників про відмову від
переважного права купівлі частки у
праві спільної часткової власності
датовані 24 січня 2010 року, тобто на час
укладення угоди 8 червня 2009 року їх не
існувало.

Вирішуючи спір суд застосував до
спірних правовідносин ч.2 ст.220 і ч.1 ст.334
ЦК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.220 ЦК України
якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.

Із позовної заяви вбачається, що
позивач уклала договір і не встигла
його оформити нотаріально.

Будь яких доказів ухилення відповідача
від нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу матеріали
справи не містять.

Судова колегія вважає, що відсутні
підстави для визнання договору
дійсним, оскільки не встановлено, що
одна сторона договору порушує права
іншої ухиляючись від укладення
договору. Обидві сторони уклали
договір з порушенням норм діючого
законодавства.

Вирішуючи спір про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, суд не
врахував, що цей правочин підлягає
державній реєстрації, а тому ст..220 ЦК не
застосовується.

Недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору тягне за собою нікчемність
договору .

Крім того, як вбачається з витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно домоволодіння по АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_5 - 36/100 частин , ОСОБА_3 -
17/100 частин, ОСОБА_7 - 23/100 частин і ОСОБА_3,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - 24/400 частин, але всі ці
співвласники залучені до участі у
справі не були, тоді як вони мають
переважне право на купівлю частини
житлового будинку (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного
права є його порушення, невизнання або
оспорювання. Порушення цивільного
права є результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обгрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, а також
відсутність доказів , що відповідач
якимось чином порушує права позивача,
суд першої інстанції неправильно
дійшов висновку про задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги є суттєвими,
і дають підстави для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Що стосується заперечень ОСОБА_4, що
ОСОБА_3 не є співвласником ОСОБА_5, то ці
доводи спростовуються як
вищезазначеним витягом (а.с.6) так і
доданим самою ОСОБА_4 до заперечень
рішенням Харківського райсуду
Харківської області від 5 жовтня 2004
року з яких вбачається, що ОСОБА_3
належить 17/100 і разом з ОСОБА_8 і ОСОБА_9
24/100 частини, а ОСОБА_10 (після смерті
якого успадкувала ОСОБА_5 ) - 36/100 частин,
що свідчить про те, що вони є
співвласниками у праві спільної
часткової власності на садибу.

За таких обставин, ОСОБА_3 є
співвласником у праві власності на
садибу разом із ОСОБА_5 і тому суд
ухвалюючи рішення про визнання права
власності на частину домоволодіння
вирішив питання щодо його прав як
співвласника і в розумінні ст.292 ЦПК
України він є особою, яка має право
оскаржити в апеляційному порядку це
рішення суду.

Керуючись ст.220 ЦК України, ст. 303,
304, 307, 309, 313, п.1 ч.1 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

В и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 12 лютого
2010 року -скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання угоди
купівлі-продажу частини домоволодіння
та визнання права власності на частину
домоволодіння,- відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -