Справа № 741/1623/14-ц Провадження №
22-ц/795/2596/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Головко В. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи
Г.П.,суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.,
при секретарі:Сахаровій К.О., за
участю:боржника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Носівського районного управління
юстиції Драган І.С. на ухвалу
Носівського районного суду
Чернігівської області від 01 грудня 2014
року в справі за поданням державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Носівського
районного управління юстиції Драган
І.С. про встановлення боржнику ОСОБА_5
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон до виконання ним своїх
зобов'язань,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Носівського
районного управління юстиції Драган
І.С. просить оскаржувану ухвалу
скасувати та постановити нову, якою
задовольнити подання про встановлення
боржнику тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон до виконання
ним своїх зобов'язань.

Ухвалою Носівського районного суду
від 01 грудня 2014 року відмовлено у
задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Носівського
районного управління юстиції Драган
І.С. про встановлення боржнику ОСОБА_5
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що оскаржувана ухвала є
незаконною. Апелянт посилається на те,
що висновок суду першої інстанції щодо
недоведеності державним виконавцем
факту ухилення боржника від виконання
своїх зобов'язань є помилковим.
Державний виконавець зазначає, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 09.07.2004 року, з
урахуванням приписів ст.27 Закону
України „Про виконавче провадження",
була направлена божнику простою
кореспонденцією, але боржник рішення
суду не виконує. Апелянт вказує на те,
що боржник з травня 2004 року по листопад
2014 року аліменти не сплачував зовсім,
внаслідок чого утворилася
заборгованість в сумі 24865,20 грн; йому на
праві власності не належить нерухоме
майно або транспортні засоби. 02.04.2012
року державним виконавцем до
правоохоронних органів було
направлено подання про притягнення
ОСОБА_7 до кримінальної
відповідальності за ст. 164 КК України.
Згідно постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи від
06.04.2012 року встановлено, що боржник ніде
не працює, але від сплати аліментів не
відмовляється та по можливості
сплачує; як тільки знайде роботу - буде
періодично сплачує аліменти. Станом на
28.11.2014 року ОСОБА_5 продовжує не
сплачувати аліменти, чим підтверджує
факт ухилення від виконання рішення
суду. Також апелянт зазначає, що 25.11.2014
року до ВДВС надійшла заява ОСОБА_5, в
якій він просить направити до суду
подання про встановлення йому
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України до виконання ним своїх
зобов'язань, оскільки він ухиляється
від сплати аліментів.

В судове засідання державний
виконавець Драган І.С. і стягувач
ОСОБА_8 не з'явилися, про час та місце
слухання справи повідомлені належним
чином, від державного виконавця Драган
І.С. надійшла заява про розгляд справи
без її участі, а тому колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
відсутності осіб, які не з'явилися, за
правилами ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
боржника ОСОБА_5, який пояснив, що він
немає паспорта для виїзду за кордон, і
що їхати за межі України він не
збирається, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" від 31 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в"їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв"язання спорів
у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст.6 вказаного Закону
передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон - ухилення громадянина
України від виконання ним зобов"язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язання за рішенням.

Таким чином, в розумінні вказаних
правових приписів, обов'язковою
законною підставою для обмеження
громадянина України у його праві
виїзду за межі України може бути лише
ухилення боржника від виконання ним
своїх зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи).

Словосполучення „ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1
ст.6 Закону України „Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України", позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
„доведення факту ухилення боржника
від виконання зобов'язання".

Відмовляючи в задоволенні подання
державного виконавця, суд першої
інстанції виходив з недоведеності
державним виконавцем факту тривалого
ухилення боржника від виконання своїх
боргових зобов'язань.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд враховуючи наступне.

Апеляційним судом по справі
встановлено, що на виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Носівського районного управління
юстиції знаходиться виконавче
провадження №2686843 щодо виконання
виконавчого листа №2-279, виданого 24.06.2004
року Носівським районним судом про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9
аліментів на утримання сина ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку щомісяця до його
повноліття, починаючи з 11 травня 2004
року (а.с.3).

09.07.2004 року старшим державним
виконавцем державної виконавчої
служби Носівського районного
управління юстиції була винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження за цим виконавчим листом
(а.с.4). Матеріали справи не містять
даних про направлення копії вказаної
постанови боржнику та її отримання ним.

Постановою ДІМ СДІМ Носівського РВ
УМВС Бабич С.М. від 06.04.2012 року було
відмовлено в порушенні відносно ОСОБА_7
кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ст. 164 КК
України. В постанові зокрема зазначено,
що на час проведення перевірки ОСОБА_5
не працює, але від сплати аліментів не
ухиляється та по можливості сплачує.
Боржник також пояснив, що по
можливості, як знайде собі роботу, буде
періодично сплачувати аліменти.
Дільничний інспектор міліції дійшов
висновку, що в діях ОСОБА_5 не
вбачаються ознаки злочину,
передбаченого ст. 164 КК України (а.с.5).

В матеріалах справи мається лише один
виклик, складений державним виконавцем
18.11.2014 року, якими боржник
зобов'язувався з'явитися до органів
державної виконавчої служби 25
листопада 2014 року о 9 год. 00 хв. (а.с.17). На
виклик державного виконавця ОСОБА_5
з'явився, надав пояснення з приводу
несплати аліментів, пояснив, що не
працює, але в разі працевлаштування
зобов'язується повідомити державного
виконавця (а.с.14).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів
ухилення боржника від виконання своїх
боргових зобов'язань, а саме доказів
направлення та вручення боржнику копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження, направлення боржнику
викликів про явку до відділу ДВС з
метою добровільного погашення
заборгованості, які були проігноровані
боржником. Крім того, матеріали справи
не містять розрахунку заборгованості
ОСОБА_5 по сплаті аліментів. Суд першої
інстанції обгрунтовано критично
поставився до поданої боржником до
ВДВС 25.11.2014 року заяви, в якій він
просить направити до суду подання про
встановлення йому тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
зобов'язань, оскільки він ухиляється
від сплати аліментів (а.с.15), оскільки її
зміст суперечить поясненням боржника,
наданим того ж дня державному
виконавцю, та обставинам, встановленим
постановою ДІМ СДІМ Носівського РВ
УМВС Бабич С.М. від 06.04.2012 року про
відмову в порушенні відносно ОСОБА_5
кримінальної справи (а.с.5).

Відтак, висновок суду першої інстанції
про необхідність відмови в задоволенні
подання є вірним, а тому відповідно до
ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
ухвалу суду без змін як законну і
обгрунтовану.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 314, 315, 317, 319
ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Носівського
районного управління юстиції Драган
І.С. - відхилити.

Ухвалу Носівського районного суду
Чернігівської області від 01 грудня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: