Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2014 року Центральний
районний суд міста Миколаєва у складі
головуючого судді Батченка О.В. при
секретарі Луговенко К.С. з участю
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до товариства з обмеженою
відповідальністю "Вольга-Україна" про
захист трудових прав, -

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ТОВ "Вольга-Україна"
(далі - Товариство), просила поновити її
на посаді директора Товариства у
зв'язку зі звільненням без законної
підстави, стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу в розмірі 4865
грн. 76 коп., заборгованість по
заробітній платі з 01 лютого 2014 року по 31
липня 2014 року у розмірі 10125 грн. 00 коп., а
також відшкодувати 20000 грн. 00 коп.
немайнової (моральної) шкоди. В
обґрунтування таких вимог позивач
посилалась на ті обставини, що рішенням
загальних зборів Товариства (протокол
№ 1 від 27 червня 2000 року) її було
призначено на посаду директора. 10
вересня 2014 року на її (ОСОБА_4.) адресу
надійшов лист за підписом генерального
директора Товариства Колесника С.Ю., в
якому містилось повідомлення про
необхідність отримання трудової
книжки у зв'язку зі звільненням з 31
липня 2014 року. Позивач наполягає на
тому, що не отримувала жодного
повідомлення про своє звільнення, хоча
такий обов'язок лежить саме на
відповідачеві. Товариством не видано
та не надіслано на її адресу копії
наказу про звільнення, зі змістом цього
наказу вона (позивач) не ознайомлена і
на час звернення до суду з позовом, а за
такого посилання в отриманому листі
про те, що попереднім листом за вих. №
61/3 від 03 вересня 2014 року вона повторно
сповіщалась про звільнення та про
необхідність отримання трудової
книжки, не відповідає дійсності та
свідчить про порушення Товариством
вимог ст. 47 КЗпП України. Крім цього,
більше ніж півроку від моменту
поновлення на посаді директора на
підставі рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 28 січня 2014
року, вона (ОСОБА_4.) намагалась
потрапити на своє робоче місце, але
керівництво Товариство всіляко
намагається не допустити цього.
Незважаючи на неодноразові звернення з
приводу допуску на робоче місце,
відповідачем прийняте безпідставне
рішення про скорочення витрат
підприємства та скорочення штату
працівників, яке не мало місця за
відсутності змін в організації
виробництва і праці. Звільнення
відбулося за відсутності рішення про
це загальних зборів Товариства.
Одночасно, з часу поновлення на роботі
з лютого по липень 2014 року їй (ОСОБА_4.)
не виплачувалась заробітна плата. Як на
правові підстави позову позивач
послалась на п. 4 ст. 40, ст. 116, 235 КЗпП
України.

Протягом розгляду справи позивач
неодноразово збільшувала позовні
вимоги в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Остаточною заявою від 01 грудня 2014 року
просила про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу із
розрахунку на день постановлення
судового рішення в цивільній справі.

В судовому засіданні представники
позивача позов підтримали, підтвердили
викладені в позовній заяві обставини.
Суду, зокрема, пояснили, що їх
довіритель неодноразово після
поновлення на роботі особисто
приходила за юридичними адресами
Товариства, проте не була допущена до
свого робочого місця, так як їй ніхто не
відчинив та не пропустив на
охоронювану територію, у зв'язку з чим
вона неодноразово направляла письмові
вимоги керівництву Товариства про
допуск до робочого місця, на що
отримувала "відписки".

Представник відповідача проти позову
заперечувала, пославшись на
безпідставність тверджень позивача.
Суду пояснила, що Товариством
вживались всі можливі заходи щодо
допуску позивача, як цінного
працівника, до робочого місця, проте
вона, зловживаючи своїми правами
умисно не виходила на роботу, у зв'язку
з чим приймались накази про невиплату
заробітної плати позивачу протягом
часу, коли вона не працювала.
Наполягала на наявності змін в
організації управління Товариством, що
полягає в передачі функцій раніше
відстороненого від роботи керівника -
директора ТОВ "Вольга-Україна"
генеральному директору Товариства,
призначеного у встановленому Статутом
ТОВ "Вольга-Україна" порядку.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 суду пояснив, що працює в
Товаристві на посаді начальника
охорони. Особа позивача йому невідома,
оскільки він був прийнятий на роботу
після її звільнення 15 січня 2013 року і за
час своєї роботи ніколи не бачив. За цей
же час йому жодного разу не надходили
повідомлення від охоронців Товариства
про те, що колишній директор, яку, як
йому відомо було поновлено на роботі
судовим рішенням, намагається
потрапити на своє робоче місце. Інших
істотних для справи обставин, свідок
суду не повідомив.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши докази, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

З рішення колегії суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області, постановленого 28 січня 2014 року
в цивільній справі № 22-ц/784/98/13, слідує
наступне.

ТОВ "Вольга-Україна" внесене до ЄДРПО У27
червня 2000 року.

Протоколом № 1 від 27 червня 2000 року
зборів учасників Товариства на посаду
його директора призначено ОСОБА_4 та
затверджено установчі документи.

03 липня 2000 року ОСОБА_4 на виконання
рішення зборів учасників Товариства
видала наказ про призначення себе
директором ТОВ "Вольга-Україна" з
посадовим окладом згідно штатного
розпису.

Крім того, відповідно п. 2.3 Статуту ТОВ
"Вольга-Україна" (в редакції від 27
червня 2000 року) ОСОБА_4 була також і
учасником даного Товариства з часткою
99%, що в грошовому виразі становить 7326
грн. Іншим учасником був ОСОБА_7 з
часткою 1%, що в грошовому виразі
становить 74 грн.

Відповідно до положень розділу 8
Статуту Товариства, затвердженого
зборами засновників протоколом № 28 від
03 березня 2009 року, учасниками є:
акціонерне товариство з обмеженою
відповідальністю "Вольга - Консалтинг
та маркетинг" - кількість часток у
статутному капіталі/ голосів на зборах
учасників - 9991 часток/ 9991 голос та
ОСОБА_4 - 9 часток/ 9 голосів. Також даним
розділом Статуту передбачено, що вищим
органом управління Товариства є збори
учасників, що складаються з учасників
або призначених ними представників.
Директор (генеральний директор)
обирається, затверджується та
звільняється зборами учасників.

Пунктами 5 та 6 протоколу № 1-11/2012
загальних зборів учасників Товариства
від 28 листопада 2012 року ОСОБА_4 усунуто
від виконання обов'язків на посаді
директора Товариства. Згідно цього ж
протоколу генеральним директором ТОВ
"Вольга-Україна" призначено Колесника
С.Ю.

Відповідно пункту 3 протоколу № 2-01/2013
загальних зборів ТОВ "Вольга-Україна"
від 15 січня 2013 року, у зв'язку з
систематичним невиконанням своїх
трудових обов'язків та прийняттям
рішення Вищого органу Товариства,
ОСОБА_4 було звільнено з посади
директора з 15 січня 2013 року на підставі
п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 28 січня 2014
року ОСОБА_4 поновлено на посаді
директора ТОВ "Вольга-Україна" та
стягнуто з Товариства 20247 грн. 84 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу й інших обов'язкових платежів і
300 грн. 00 коп. немайнової (моральної)
шкоди, рішення суду першої інстанції
від 12 листопада 2013 року про відмову в
позові ОСОБА_4 - скасоване (а.с. 6-10).

Наказом генерального директора ТОВ
"Вольга-Україна" Колесника С.Ю. № 5 від 24
березня 2014 року наказ № 1к/150113/в від 16
січня 2013 року про звільнення ОСОБА_4
скасовано, позивача поновлено на
посаді директора Товариства з 16 січня
2013 року. Цим же наказом надане
розпорядження виплатити ОСОБА_4
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 16 січня 2013 року по 28
січня 2014 року (а.с. 38).

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи (а.с. 13-19, 24, 25, 27, 28, 30-37, 40, 41, 45-55, 139,
140) ОСОБА_4 протягом січня - липня 2014 року
одинадцять разів зверталась до
відповідача з вимогами допустити її до
робочого місця. На такі звернення
позивачу надавались письмові
відповіді ідентичного змісту про те, що
нею у зверненнях не вказані обставини,
за яких вона не була допущена до роботи.

Факт відсутності позивача на робочому
місці підтверджується актами від 03
лютого, 22 лютого, 03 березня, 31 березня, 01
квітня, 30 квітня, 07 травня, 30 травня, 02
червня, 30 червня, 01 липня та 31 липня 2014
року (а.с. 159-170), а також табелями обліку
робочого часу за лютий - липень 2014 року
(а.с. 147 - 158).

Згідно наказів генерального директора
Товариства № 4, № 5, № 6, № 7 та № 8 від 31
березня, 30 квітня, 30 травня, 30 червня та
31 липня 2014 року, відповідно, (а.с. 179-183)
прийняті рішення не нараховувати
директору Товариства ОСОБА_4 заробітну
плату у зв'язку з невизначеністю щодо
причин відсутності на робочому місці
до з'ясування таких причин.

Разом з цим, довідкою Товариства без
номеру та дати (а.с. 82) підтверджений
факт нарахування позивачу заробітної
плати за липень 2014 року в сумі 1690 грн. 00
коп.

Також наказом генерального директора
Товариства № 4 від 07 травня 2014 року
внесені зміни до штатного розпису,
згідно яких виключені посади директора
та секретаря Товариства на підставі
протоколу рішення учасників
Товариства (протокол № 4-1 від 07 травня
2014 року) про скорочення витрат
підприємства та скорочення штату
працівників, позивача попереджено про
наступне вивільнення з 31 липня 2014 року
(а.с. 119-123,128-132).

Копію наказу № 4 від 07 (вказано "08")
травня 2014 року про внесення змін до
штатного розпису та попередження про
наступне вивільнення ОСОБА_4 отримала 26
травня 2014 року (а.с. 126, 127).

Наказом генерального директора
Товариства № 12 від 31 липня 2014 року
ОСОБА_4 звільнено з посади директора з 31
липня 2014 року у зв'язку зі скороченням
штату працівників на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України.

Відомостей про те, що позивач отримала
копію наказу про звільнення, а також те,
що їй видана трудова книжка матеріали
справи не містять.

Оцінюючи викладені обставини, суд
доходить висновку про те, що в
Товаристві не мали місця зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства, як не
мали місця скорочення чисельності або
штату працівників. Фактично мала місце
лише передачі функцій директора ТОВ
"Вольга-Україна" генеральному
директору Товариства

За такого, суд вважає звільнення ОСОБА_4
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України
-незаконним, а її вимоги про поновлення
на посаді директора такими, що
підлягають задоволенню.

Не є законними також накази
генерального директора Товариства №№
4 - 8 про припинення нарахування
директору Товариства ОСОБА_4
заробітної плати, оскільки, як
установлено судом, позивача не було
допущено до свого робочого місця з вини
роботодавця.

За такого, вимоги ОСОБА_4 в частині
стягнення заборгованості по
заробітній платі за період з 01 лютого
2014 року по 31 липня 2014 року у розмірі 10125
грн. 00 коп. також підлягають
задоволенню.

В силу ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Як слідує з рішення апеляційного суду
від 28 січня 2014 року середньоденний
заробіток позивача до першого
звільнення становив 78 грн. 48 коп. Тому,
розмір компенсації середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
становить, виходячи із розрахунку:
78,48х96(робочих днів) = 7534 грн. 08 коп., які і
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим органом моральної шкоди
працівнику здійснюється у разі, якщо
порушення його законних прав призвело
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків та
потребує від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

В даному випадку порушення
відповідачем законних прав позивача
потягло зміну його способу життя, тому
суд вважає, що ОСОБА_4 заподіяно
немайнову (моральну) шкоду, для
компенсації якої з відповідача слід
стягнути відшкодування, розмір якого
визначити в 200 грн. 00 коп., задовольнивши
у даній частині позовні вимоги
частково.

Таким чином, позов підлягає частковому
задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь держави слід стягнути 974 грн.
40 коп. судового збору.

Керуючись ст. 40, 116, 235, 237-1 КЗпП України,
ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_4 на посаді директора
товариства з обмеженою
відповідальністю "Вольга-Україна".

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Вольга-Україна" на
користь ОСОБА_4 10125 (десять тисяч сто
двадцять п'ять) грн. 00 коп. заробітної
плати, 7534 (сім тисяч п'ятсот тридцять
чотири) грн. 08 коп. компенсації
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та 200 (двісті) грн. 00 коп.
відшкодування немайнової (моральної)
шкоди, а також на користь держави 974
(дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп.
судового збору.

Допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення ОСОБА_4 на посаді
директора.

В решті вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до апеляційного суду
Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
О.В.
Батченко