Номер провадження № 22-ц/785/2392/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Черевко П.М.

- Артеменко І.А.

при секретарі - Добряк Н.І.

з участю: представника ОСОБА_3-ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на рішення Приморського
районного суду міста Одеси від 17 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які діють від
свого імені та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_8, Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», за участі третіх осіб -
Одеської міської ради, Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, органу опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про встановлення факту родинних
відносин з ОСОБА_11, померлим 06
листопада 2006 р., визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 23 травня
2007 р. квартири АДРЕСА_1, укладеним між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
зобов'язання усунути та не чинити
перешкоди у користуванні квартирою 15 в
будинку 57 по вул. Фонтанська дорога у м.
Одесі шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_5,
які діють від свого імені та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_8,
виселення, вселення, визнання
недійсним іпотечного договору та
вилучення запису з державного реєстру
іпотек, -

ВСТАНОВИЛА:

21 червня 2007 року позивачка звернулась
з зазначеним позовом, який уточнила 16
грудня 2013 року (т.5 а.с.10). Обґрунтовуючи
свої вимоги посилається на те, що вона є
рідною тіткою померлого ОСОБА_11, після
смерті якого відкрилася спадщина у
вигляді квартири АДРЕСА_1. Вона
звернулася до нотаріальної контори, як
спадкоємець 3 черги з заявою про
прийняття спадщини, у зв'язку з чим була
відкрита спадкова справа, однак
свідоцтво вона не отримала у зв'язку з
відсутністю документів, які
підтверджують родинні стосунки.
Наполягає , що вона є єдиним
спадкоємцем. При зверненні до
нотаріуса для вирішення питання про
отримання свідоцтва про право на
спадщину їй було повідомлено, що на
підставі рішення суду, яке в наступному
було скасовано, а позов залишено без
розгляду, право власності було
визнано за ОСОБА_10, як за спадкоємцем 4
черги, який в свою чергу відповідно до
договору від 23 травня 2007 р. продав
зазначену квартиру ОСОБА_7, яка уклала
договір іпотеки з ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», предметом якого виступила
спірна квартира.

ОСОБА_7 та ОСОБА_12 позов не визнали,
вказали , що квартиру придбали
відповідно до закону, є добросовісними
набувачами.

Інші сторони будучи сповіщеними
належним чином участі у суді першої
інстанції участь не брали.

Рішенням суду першої інстанції від 17
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення,
яким просить задовольнити позов у
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції розглядаючи
справу прийшов до висновку, що спірне
майно вибуло з волі позивача, ОСОБА_7 є
добросовісним набувачем, у зв'язку з
тим, що позивачка не була стороною
правочину, що оспорюється , вона не
вправі вимагати повернення майна.

Судова колегія не може погодитися з
рішенням суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судовою колегією встановлено, що
ОСОБА_11 відповідно договору
купівлі-продажу, посвідченого 27
листопада 2001 року , набув право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі паспорта ОСОБА_3
встановлено, що вона народилася
ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Єфремівка,
Якимівського району Запорізької
області. Із свідоцтва про народження
ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_11
народився ІНФОРМАЦІЯ_4, його матір'ю є
«ОСОБА_9», батьком «ОСОБА_15». В
автобіографії та анкеті ОСОБА_11, що
знаходяться в матеріалах його
особистої справи в Одеському міському
управлінні ГУМВС України в Одеській
області, він зазначав свою матір, як
ОСОБА_9.

Згідно ордеру №1128 від 01 липня 1963 року,
що виданий на ім'я ОСОБА_9, до складу її
сім'ї включено: ОСОБА_11, як сина; ОСОБА_14,
як матір; ОСОБА_3, як сестру.

Відповідно до заповіту від 13 травня 2005
року, позивачка ОСОБА_3 заповіла усе
своє майно померлому ОСОБА_11, який
доводився їй племінником. На підставі
вказаних доказів та пояснень свідків
суд першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_11 є,
відповідно, тіткою та племінником.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 помер.

25 листопада 2006 року позивачка
подала заяву про прийняття спадщини, на
підставі якої була відкрита спадкова
справа №886/2006р. Інші заяви про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори не надходили. Судова колегія
вважає, що відповідно до ст. 1263 ЦК
України позивачка є спадкоємцем
третьої черги, та згідно зі ст. 1269 ЦК
України прийняла спадщину та має право
отримати у власність спірне майно.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який посвідчує його право
власності. На підставі викладеного
судова колегія вважає, що позивні
вимоги про визнання права власності на
квартиру в порядку спадкування
підлягають задоволенню.

Відповідно рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 27 березня 2007
року ОСОБА_6 набув право власності на
спірну квартиру.

23 травня 2007 року ОСОБА_6 уклав зі ОСОБА_7
договір купівлі-продажу спірної
квартири.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 04 червня 2007 року вказане
рішення скасоване за невиявленими
обставинами, та ухвалою від 07 жовтня 2009
року позов залишено без розгляду.

23 травня 2007 року ОСОБА_6,який набув
право власності на спірну квартиру на
підставі рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 27 березня 2007
р., яке було скасовано 04 червня 2007 р.,
уклав договір купівлі-продажу зі
ОСОБА_7 спірної квартири.

Судова колегія вважає, що вказаний
договір купівлі-продажу є недійсним з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність іншій стороні (покупцеві), а
покупець приймає, або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошеву суму.

Згідно зі ст. 658 ЦК України передбачено,
що право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару.

Судовою колегією встановлено, що
ОСОБА_6 продав квартиру, яка не
перебувала у його власності та в
розумінні ст. 658 ЦК України не мав право
на продаж спірного майна. А тому
вказаний договір повинен бути визнаний
недійсним на підставі ст.ст. 203 ч.1-3 ЦК
України та ч.1 ст. 215 ЦПК України. Доводи
суду першої інстанції про те, що
вказана квартира вибула з волі
позивачки не підтверджена певними
доказами в відповідності до ст. 60 ЦПК
України, а дії позивачки, а саме, що вона
звернулася до суду за захистом своїх
прав, подала до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини,
звернення до органів прокуратури за
захистом своїх порушених прав, а також
з урахуванням того, що вона не була
обізнана про існування рішення суду
від 27 березня 2007 р. , спростовують
вказаний висновок суду, який був
зроблений без дотримання вимог ст. 212
ЦПК України. На підставі викладеного
судова колегія вважає, що позивні
вимоги про визнання договору
купівлі-продажу недійсним підлягають
задоволенню.

На підставі зібраних доказів, а саме, що
позивачка не була обізнана про
існування рішення суду від 27 березня 2007
року, та договору купівлі-продажу від 23
травня 2007 року, відповідно до яких вона
була позбавлена права власності на
спірну квартиру, згоду на відчуження
квартири не надавала, з часу як
дізналася про вибуття квартири з її
власності через органи прокуратури та
суду поновлює свої права з метою
отримання права власності на квартиру
в порядку спадкування зверталася до
нотаріальної контори, не
уповноважувала ОСОБА_6 продавати
квартиру, судова колегія приходить до
висновку, що вказана квартира вибула з
володіння позивачки без її волі,
оскільки вона не знала і не могла знати
про її відчуження.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване в нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором в особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно зі ст. 388
ЦК України, можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
в особи, яка не мала права відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна із
чужого незаконного володіння
(віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захистові шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України.
Такий захист можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно в добросовісного набувача.

В зв'язку з викладеним судова колегія
вважає, що позивні вимоги, які заявлені
в відповідності до ст. 388 ч.1 п. 3 ЦК
України підлягають задоволенню, шляхом
витребування майна у ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
ОСОБА_8 шляхом їх виселення та вселення
позивачки до спірної квартири.

23 травня 2007 року ОСОБА_7 та «Райффайзен
Банк Аваль» уклали кредитний договір №
014/1, відповідно до умов якого
позичальник отримала кошти на купівлю
спірної квартири. З метою забезпечення
виконання зобов'язання 23 травня 2007 року
ОСОБА_7 та «Райффайзен Банк Аваль»
уклали договір іпотеки, предметом
якого виступила спірна квартира.

Судова колегія прийшла до висновку, що
право власності на спірну квартиру
повинно бути визнано за позивачкою.
Таким чином, права власності позивачки,
які закріплені у ст. 321 ч.1 ЦК України,
порушуються кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону України
«Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на
час укладення оскарженого договору
іпотеки) предметом іпотеки можуть бути
один , або декілька об'єктів нерухомого
майна за таких умов: нерухоме майно
належить іпотекодавцю на праві
власності або на праві господарського
відання, якщо іпотекодавцем є державне
або комунальне підприємство , установа
чи організація, нерухоме майно може
бути відчужено іпотекодавцем і на
нього відповідно до законодавства
може бути звернено стягнення.

У зв'язку з тим, що власником спірної
квартири є позивачка, договір іпотеки
не відповідає вимогам ч. 1 ст.5 Закону
України «Про іпотеку», у зв'язку з чим
він повинен бути визнаний недійсним на
підставі ст. 203 ч.1, ст. 215 ч. ч. 1-3 ЦПК
України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції, виносячи рішення,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права , що є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду
міста Одеси від 17 грудня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення , яким
позов ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити факт , що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
є рідною тіткою ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2,
що помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 23 травня 2007 р.
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6
та ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 31,7 кв.м., житловою 15,6
кв.м. .

Витребувати з незаконного володіння
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які діють від свого
імені та в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1 шляхом передачі квартири
ОСОБА_3.

Виселити ОСОБА_7, ОСОБА_5, які діють від
свого імені та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_8, з квартири
АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Визнати недійсним іпотечний договір ,
укладений 23 травня 2007 року між
відкритим акціонерним товариством
«Рійффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суд Одеської
області
В.О. Суворов

І.А.
Артеменко

П.М.Черевко