Справа № 452/2254/14
Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/783/7589/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3 та її представника -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 30 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 30 жовтня 2014
року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання будівельних матеріалів та
обладнання спільною сумісною
власністю та визнання забудовником.

Визнано будівельні матеріали та
обладнання, що були використані в
процесі створення незавершеного
будівництвом житлового будинку
готовністю 69% та належних до нього
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною
власністю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
співзабудовником незавершеного
будівництвом житлового будинку «А-2»
готовністю 69% і господарських будівель
та споруд: гаражу «Б», літньої кухні
«В», стайні «Г», вбиральні «Д», сараю
«Е», альтанки «Є», огорожі « 1»,
жижезбірника « 2», що зведені на
земельній ділянці площею 0,1265 га за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 3365 (три тисячі
триста шістдесят п'ять) грн. 48 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач
ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржене рішення ухвалене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права. Вважає, що
представлені позивачем суду першої
інстанції документи належним чином не
підтверджують його особисту участь у
придбанні будівельних матеріалів та
відповідно у будівництві спірного
будинку. Крім того, суд визнав
спільною сумісною власністю сторін
будівельні матеріали та обладнання, не
зазначивши які саме (поіменно).
Зазначає, що адреси, щодо якої ухвалене
рішення, а саме АДРЕСА_1 не існує. Також
вказує, що хоча судом позивача визнано
співзабудовником, проте не
встановлено, хто є забудовником
спірних будівель, які усі є самочинним
будівництвом.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення не відповідає
даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач
просив визнати його співзабудовником
незавершеного будівництвом житлового
будинку «А-2» готовністю 69% і
господарських будівель та споруд:
гаражу «Б», літньої кухні «В», стайні
«Г», вбиральні «Д», сараю «Е», альтанки
«Є», огорожі « 1», жижезбірника « 2», що
зведені на земельній ділянці площею
0,1265 га за адресою: АДРЕСА_1 та визнати
будівельні матеріали та обладнання, що
були використані в процесі створення
усіх цих споруд, спільною сумісною
власністю сторін по справі.

Районним судом встановлено, що згідно
копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1
від 06.05.2008 року, виданого
Стрілковицькою сільською радою
Самбірського району Львівської
області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 06.05.2008 року
зареєстрували шлюб у с. Стрілковичі
Самбірського району. Прізвище дружини
після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3.

Відповідно до рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 14.02.2014 року шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 розірвано.

Із рішення 12-ї сесії 5-го
демократичного скликання
Стрілковицької сільської ради від
27.05.2008 року №163 «Про передачу у
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_1 ОСОБА_3»
вбачається, що згідно поданої заяви
ОСОБА_3. вирішено передати у власність
земельну ділянку площею 0,1265 га в с.
Стрілковичі для будівництва і
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1(без зазначення номеру).

Цим же рішенням ОСОБА_3 зобов'язано
одержати державний акт на право
власності на земельну ділянку та
виготовити технічну документацію у
відділі регіонального розвитку,
містобудування, архітектури та ЖКВ
Самбірської РДА на будівництво
житлового будинку і попереджено про
заборону проводити будь-які будівельні
роботи без технічної документації.

Проте, у матеріалах справи відсутні
докази того, що ОСОБА_3 хоча б частково
виконала дане рішення Стрілковицької
сільської ради.

Так, відповідачем не отримано
державного акту на право власності на
земельну ділянку, яка була їй виділена,
хоча лише такий документ засвідчує
право власності фізичної особи на
землю.

Крім того, їй у визначеному законом
порядку не було дано дозволу на
забудову земельної ділянки, нею не
виготовлено будівельний паспорт і
не отримано дозволу на виконання
будівельних робіт з будівництва
житлового будинку, це будівництво не
завершене і не здане в експлуатацію.

Відтак, судова колегія вважає, що
відповідач ОСОБА_3 не є законним
забудовником спірних будівель.

Згідно довідки від 09.07.2014 року №478 про
технічну характеристику об'єктів
нерухомого майна, виданої Самбірським
МБТІ, об'єкт АДРЕСА_1 являється об'єктом
незавершеного будівництва і усі
будівлі, зазначені у цій довідці, є
самочинним будівництвом.
Інвентаризаційна вартість самочинного
будівництва становить 673096 грн.

У матеріалах справи відсутні докази
того, що даному незавершеному
будівництву присвоєно поштову адресу,
а саме АДРЕСА_1.

Крім того, рішенням Стрілковицької
сільської ради від 27.05.2008 року №163
ОСОБА_3 земельну ділянку було надано
тільки для будівництва і
обслуговування житлового будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає помилковим висновок районного
суду із покликанням лише на довідку
виконкому Стрілковицької сільської
ради Самбірського району від 02.06.2014
року №841 про те, що позивач ОСОБА_2 є
співзабудовником не лише
незавершеного будівництвом житлового
будинку, а і ще цілого ряду споруд
(гаражу «Б», літньої кухні «В», стайні
«Г», вбиральні «Д», сараю «Е», альтанки
«Є», огорожі « 1», жижезбірника « 2»).

Відповідно до вимог ст.331 ЦК
України право власності на
новостворене нерухоме майно(житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі його
будівництва(створення майна).

Отже, до виникнення права
власності на новозбудоване нерухоме
майно право власності існує лише на
матеріали, обладнання та інше майно, що
було використане в процесі
будівництва, а визнаючи право
власності на матеріали чи обладнання,
районний суд у своєму рішенні
зобов'язаний був
зазначити(поіменувати) ці матеріали чи
обладнання, однак цього не зробив.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що оцінюючи зібрані по справі
докази, суд не дотримався
встановленого ст.212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та не дав їм належної оцінки,
внаслідок чого дійшов помилкового
висновку про задоволення позову, а тому
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 30 жовтня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
будівельних матеріалів та обладнання
спільною сумісною власністю та
визнання співзабудовником.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: