МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Справа № 1519/2-948/11
Номер провадження № 2/521/535/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді - Жуган Л.В.

при секретарі - Іськовій
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розподіл сумісно нажитого
майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.
Одеси 07.04.2010 року звернулась ОСОБА_2 із
позовом до ОСОБА_3 про розподіл сумісно
нажитого майна.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначила, що з 1999 року перебувала із
відповідачем ОСОБА_3 у фактичних
шлюбних відносинах, вони проживали
разом та вели спільне господарство, а
04.06.2005 року офіційно зареєстрували свій
шлюб.

Позивач вказує, що під час сумісного
проживання сторони спільно придбали
квартиру АДРЕСА_1, за яку повністю
розрахувалися у 2004 році, та
зареєстрували право власності на ім'я
ОСОБА_3 Крім того, подружжям було
придбано автомобіль «ДЕУ Ланос», 2007
року випуску, держномер НОМЕР_1, який
також оформлений на ім'я відповідача.

Оскільки зазначені квартира і
автомобіль були придбані сторонами в
період сумісного проживання та ведення
спільного господарства, ОСОБА_2 вважає
це майно спільною сумісною власністю,
яке підлягає поділу в рівних частках
між нею та відповідачем.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, ОСОБА_2 просить суд: поділити
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1,
визнавши за ОСОБА_2 право власності на
1/2 частину цієї квартири; стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2
частини автомобілю марки «ДЕУ Ланос»,
2007 року випуску, державний номер
НОМЕР_1.

Представник позивача ОСОБА_2 - за
ордером та витягом з угоди про надання
правової допомоги - ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 за
довіреністю - ОСОБА_6 позовні вимоги
визнав частково, не заперечував проти
вимог позивача в частині поділу
спільно придбаного автомобілю марки
«ДЕУ Ланос», 2007 року випуску, державний
номер НОМЕР_1. Вимоги щодо поділу
квартири АДРЕСА_1, не визнавав,
посилаючись на те, що ОСОБА_2 самостійно
придбав спірну квартиру, сплативши
повністю її вартість в 2002 році за
рахунок своїх власних грошових коштів,
та за рахунок отриманих у борг від
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та від сестри ОСОБА_4,
позичені кошти він повернув також
самостійно.

Представник відповідача вказував, що
жодних доказів участі ОСОБА_2 у
витратах на придбання квартири немає.
Оскільки на час придбання ОСОБА_3
спірної квартири, вони із позивачем не
перебували у шлюбі, факт їх спільного
проживання та ведення спільного
бюджету не доведений, тому вимоги
ОСОБА_2 про визнання за нею права
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, - є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, надавши оцінку
поданим доказам, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню,
з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
04.06.2005 ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із
ОСОБА_9, яка після укладення шлюбу
змінила своє прізвище на «Матуляк», що
підтверджується свідоцтвом про шлюб,
виданим Першим відділом реєстрацій
актів цивільного стану Малиновського
районного управління юстиції м. Одеси,
актовий запис №228.

01.09.2006 року у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2
народилась донька - ОСОБА_10, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим 12.09.2006 року Першим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Малиновського районного
управління юстиції м. Одеси, актовий
запис №652.

Згідно досліджених судом доказів
підтверджується, що позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 почали проживати
разом як сім'я, вести спільне
господарство з 1999 року, під час
навчання в Одеському державному
політехнічному університеті.

Як встановлено в судовому засіданні, в
період спільного проживання ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 вирішили придбати
спільну власну квартиру, у зв'язку із
цим, 16.03.2001 року між ТОВ фірма «Консоль
ЛТД» та ОСОБА_3, як пайщик, було укладено
Договір про спільну діяльність по
пайовій участі в будівництві
багатоквартирного житлового будинку
№0209/259-58/2 (далі - Договір).

Згідно п. 1.1 цього Договору його
предметом було зобов'язання сторін
спільно діяти для досягнення спільної
господарської мети: будівництво
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1, та введення його в
експлуатацію.

Відповідно до п. 2.1 Договору пайщик в
якості внеску в спільну діяльність по
пайовій участі в будівництві внести
грошовий внесок (далі - пай) фірмі в
розмірі 24404 доларів США в національній
валюті України по курсу НБУ на момент
оплати.

Згідно п. 6.9 Договору початковий внесок
в розмірі еквівалента 7320 доларів США
пайщик вносить до 03.04.2001 року. Решту
суми паю в розмірі еквівалента 17084
доларів США пайщик вносить в наступні
строки: еквівалент 5700 доларів США - до
10.06.2001 року, еквівалент 5700 доларів США
до 10.09.2001 року, еквівалент 5684 доларів
США - до 10.11.2001 року.

На виконання зазначеного Договору
№0209/259-58/2 від імені - ОСОБА_3 було
сплачено на користь ТОВ фірма «Консоль
ЛТД»: за квитанцією до прибуткового
касового ордера №166 від 02.04.2001 року -
39668,54 грн.; за квитанцією до
прибуткового касового ордера серія 01
БЗ №149402 від 07.06.2001 року - 30859,23 грн.; за
квитанцією до прибуткового касового
ордера №76 від 08.01.2002 року - 30566 грн.; за
квитанцією до прибуткового касового
ордера №133 від 13.07.2002 року - 14560 грн.; за
квитанцією до прибуткового касового
ордера №369 від 11.11.2002 року - 14839,83 грн.

03.06.2004 року, на підставі Договору про
сумісну діяльність по дольовій участі
в будівництві багатоквартирного
жилого будинку №0209/259-58/2 від 16.03.2001 року
та акту прийому-передачі квартири №б/н
від 21.05.2004 року, Виконавчим комітетом
Одеської міської ради було видано на
ім'я ОСОБА_3 Свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1, було зареєстровано в КП «ОМБТІ
та РОН» 07.06.2004 року за №3318 в книзі:
532пр-50, що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно КП «ОМБТІ та РОН» №3778551 від 07.06.2004
року.

Факт спільного сумісного проживання
сторін з 1999 року, ведення ними
спільного господарства та спільного
придбання квартири АДРЕСА_1,
підтверджується показаннями допитаних
в судовому засіданні свідків.

Під присягою, в судовому засіданні
свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили суду,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом мешкали у
гуртожитку ОДПУ, до 2000 року вже
проживали разом як сім'я. В 2002 році
купили квартиру. На придбання квартири
в 2002 році проживаючи спільно з ОСОБА_2
однією сім'єю, ОСОБА_3 брав у ОСОБА_12 в
борг 4000 доларів США на підставі усної
домовленості, гроші йому вони
повернули. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12
вказали, що вони вважають, що квартиру
АДРЕСА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 купували
разом, оскільки в той період часу
проживали однією сім'єю, вели спільне
господарство, в період їх спільного
проживання з 1999 року ОСОБА_2 перша
почала працювати, потім з 2002 року також
почав працювати ОСОБА_3, у них все було
спільно.

Свідок ОСОБА_13 показала, що знає ОСОБА_3
з вересня 1985 року, а з ОСОБА_2
познайомилась в 1997 році ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 з вересня 1999 р. мешкали разом як
сім'я, спочатку жили в гуртожитку, потім
переїхали на зйомну квартиру, та згодом
до власної квартири. Свідок пояснила,
що ОСОБА_3 брав у її чоловіка в борг 1000
доларів США на придбання квартири, які
потім були повернуті. Свідок
стверджувала, що на час спільного
придбання квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2
вони вже обоє працювали, у них був
спільний бюджет, воли вели спільне
господарство. ОСОБА_2 займалась
господарством, потім доглядала за
дитиною.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_14 пояснила, що в 1994 році
познайомилась з ОСОБА_3, на той час він
проживав разом з її чоловіком в
гуртожитку в одній кімнаті. В 1998 році
свідок познайомилась з ОСОБА_2 З 1999 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали мешкати разом в
кімнаті гуртожитку, вели спільне
господарство. Потім ОСОБА_2 та ОСОБА_3
переїхали, орендували квартиру, а в 2003
році розповіли, що купили новобудову на
АДРЕСА_1, але там ще потрібно робити
ремонт. Свідок вказала, що ремонт в
квартирі здійснювався ОСОБА_2 та ОСОБА_3
спільно за їхні спільні кошти, вона із
чоловіком також їм допомагала робити
ремонт у придбаній квартирі.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_9, який є батьком
ОСОБА_2, пояснив суду, що в 1999 році по
приїзду в гості до доньки в гуртожиток,
дізнався, що його донька проживає разом
із ОСОБА_3, познайомився з ним, та з того
часу свідок вказує відповідач почав
приїжджати до них в гості з донькою.
Коли вони її провідували то бачили, що
ОСОБА_2 живе однією сім'єю з ОСОБА_3,
ведуть спільне господарство, батько
вказав, що весь час їхнього спільного
проживання вони з матір'ю ОСОБА_2, чим
могли допомагали сім'ї доньки, то
грішми то продуктами, то здійснювали
перевезення і т.п. Спочатку вони
проживали у гуртожитку ОДПУ, потім
вирішили придбати власну квартиру.
Свідок вказав, що для оплати внесків в
рахунок вартості квартири він надавав
1600 доларів США. Розписку про
передачу-отримання грошових коштів не
брав, оскільки гроші давав доньці та її
чоловіку, як своєму зятю, тому що вони
весь час проживали спільно однією
сім'єю. Свідок зазначив, що він
запитував у ОСОБА_3, чому вони не
реєструють шлюб в установленому
законом порядку, на що той казав, що
будуть мати квартиру для проживання
тоді одружаться. Квартиру АДРЕСА_3,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали разом, ОСОБА_2
на той час вже працювала та отримувала
заробітну плату.

Свідок ОСОБА_4, яка є сестрою ОСОБА_3,
пояснила суду, що знає ОСОБА_2 з 1999-2000
років. ОСОБА_3 казав їй, що проживає
разом із ОСОБА_2 ОСОБА_4 вказала, що вона
інколи бувала у них в гостях, ОСОБА_2
жила в цій квартирі, але свідок не
змогла сказати чи вели вони спільне
господарство. ОСОБА_4 пояснила, що для
придбання квартири ОСОБА_3 взяв у неї в
борг 15000 доларів США, про що була
складена розписка. Свідок вказала, що
вважає, що ОСОБА_3 купував все сам, та
платив за квартиру.

Довідкою Студентського містечка
Одеського національного
політехнічного університету №93-07/18 від
13.11.2014 року підтверджується, що в
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5, ОСОБА_2,
1978 р.н., була зареєстрована з 09.10.1996 року
по 18.06.2001 року, а ОСОБА_3, 1977 р.н., з 26.09.1994
року по 13.11.2002 року. Вони була
зареєстровані за вказаною адресою так
як були студентами ОНПУ, а ОСОБА_3 з 1999
року по 2002 рік продовжував навчання в
аспірантурі.

Проаналізувавши предмет спору, виниклі
правовідносини, суд враховує, що
ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 ст.
214 ЦПК України має визначити, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

У зв'язку із цим, суд вважає, що
посилання позивача у позовній заяві на
норми права, які частково не підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
не є підставою для відмови в
задоволенні пред'явленого позову,
оскільки при вирішенні справи суд
враховує підставу (обґрунтування) та
зміст позовних вимог за ст. 119 ЦПК
України.

Враховуючи, що правовідносини щодо
купівлі спірної квартири та оплати її
вартості виникли в період 2001-2002 років,
вони регулюються положеннями Закону
України «Про власність».

Статтею 17 Закону України «Про
власність» визначено, що майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними. Майно,
придбане внаслідок спільної праці
громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, є їх спільною частковою
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними.

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 від
22.07.1999 року судом встановлено, що 22.07.1999
року ОСОБА_2 була зарахована на роботу
на посаду інженера-програміста
Жовтневого відділення Державного
ощадного банку України, 17.11.1999 року
звільнена за власним бажанням; 16.10.2001
року позивач була прийнята на посаду
інженера-програміста ІІ кат. в 54 відділ
Одеського науково-дослідного
інституту телевізійної техніки, де
працювала до 28.02.2005 року коли
звільнилась за власним бажанням.

За довідкою №23 від 28.10.2014 року
Одеського науково-дослідного
інституту телевізійної техніки
заробітна плата ОСОБА_2 за 2001 рік склала
841,74 грн., за 2002 рік - 4011,73 грн., за 2003 рік -
3234,55 грн., за 2004 рік - 4249,84 грн., за 2005 рік -
973,94 грн.

При цьому суд враховує, що відповідач
ОСОБА_3 до 01.11.2002 року навчався в
аспірантурі ОНПУ, та почав працювати з
04.11.2002 року на посаді керівника групи
ТОВ «Сучасні комп'ютерні інформаційні
технології та консалтинг», що
підтверджується його трудовою книжкою
НОМЕР_3 від 01.11.2002 року.

Також згідно трудової книжки на ім'я
ОСОБА_3 НОМЕР_4 від 18.04.1994 року
вбачається, що відповідач працював з
18.04.1996 року на посаді
інженера-програміста Жовтневого
відділення №5323 Ощадбанку, та 21.07.1999
року був звільнений за власним
бажанням.

Дослідивши зібрані докази, суд
враховує, що доказів наявності власних
особистих грошових коштів та джерел
доходів в період внесення оплати
пайових внесків за спірну квартиру
відповідачем ОСОБА_3 суду не надано.

Посилання ОСОБА_3 на те, що ним було
запатентовано метод стиску статичних
зображень, за що він отримав 5700 доларів
США, суд оцінює критично та не приймає
до уваги, оскільки в якості доказів
відповідач надав лише певну
роздруківку з інтернет-сайту на
англійській мові, з якої не можливо
конкретно встановити підтвердження
такої обставини.

Відповідач стверджував, що він
особисто здійснював оплату пайових
внесків за квартиру та в якості
підтвердження самостійної оплати
вартості спірної квартири відповідач
також вказував, що отримав у борг від
своєї сестри ОСОБА_4 15000 доларів США, а в
обмін зобов'язався передати їй у
власність будинок з прилеглою
земельною ділянкою в селі Камяне,
Саранського району, який йому належав
за заповітом, в підтвердження чого
надав суду відповідну розписку від
05.01.2002 року, складену ним особисто, як
він зазначав - 05.01.2002 року.

Позивач ОСОБА_2 та її представник за
ордером, заперечували проти поданого
доказу, позивач вказувала, що за весь
час їх спільного проживання ОСОБА_3 не
брав у борг у своєї сестри 15000 доларів
США, тому з метою визначення давності
написання поданої відповідачем
розписки, подано клопотання про
призначення судової технічної
експертизи документів, для визначення
давності складання цієї розписки.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 03.07.2013 року судом було
призначено по справі судову технічну
експертизу документів, на вирішення
якої були поставлені наступні питання:
1. Чи виготовлений рукописний текст
розписки ОСОБА_3 від 05.01.2002 року, у той
час яким вона датована? 2. Якщо ні, то у
який період часу був виконаний
рукописний текст розписки ОСОБА_3 від
05.01.2002 року (давність виконання
розписки)?

Висновком експертів за результатами
проведення судово-технічної
експертизи документів
№7206/13-34/11630/14-34/11631/14-33 від 02.09.2014 року,
складеного Київським НДІСЕ, було
встановлено, що у розписці від імені
ОСОБА_3, датованій 05.01.2002 року, виявлено
ознаки, які можуть свідчити про штучне
зістарювання документу внаслідок
впливу сторонніх факторів, не
властивих для звичайних умов
зберігання документів. Час виконання
рукописних записів у дослідженій
розписці від імені ОСОБА_3, датованій
05.01.2002 року, найбільш імовірно не
відповідає вказаній у ній даті. Записи
і підписи у розписці від імені ОСОБА_3,
датованій 05.01.2002 року, найбільш
імовірно виконані пізніше вересня 2010
року. Встановити більш точно час
виконання записів у дослідженій
розписці не видається можливим у
зв'язку з наявністю ознак штучного
зістарювання цієї розписки внаслідок
впливу сторонніх факторів, не
властивих для звичайних умов
зберігання документів.

Тому суд оцінює критично та не приймає
до уваги показання свідка ОСОБА_4 щодо
обставин надання ОСОБА_3 у борг
грошових коштів у сумі 15000 доларів США
на придбання квартири АДРЕСА_2, будь-які
інші щодо наявності його особистих
грошових коштів відповідачем суду не
надані.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 147, 212 ЦПК України суд надає
критичну наданій відповідачем
розписці від 05.01.2002 року, та не приймає
її до уваги як належний доказ. При цьому
суд вважає, що ОСОБА_3 даною розпискою
підтверджує факт його ухилення від
фактичних обставин справи. Так, в
процесі розгляду справи він не
заперечував факту їх спільного
проживання з ОСОБА_2, але при цьому він
вказував, що жили вони разом, але
спільне господарство не вели,

Враховуючи вищевикладене, досліджені
докази, обставини справи, судом
встановлено, що квартира АДРЕСА_1, була
спільно придбана ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за їх
спільні сумісні кошти, внаслідок їх
спільної праці та проживання, тому є
спільною сумісною власністю.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_2
була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1,
в якості наймача, тому не має ніякого
відношення до придбання цієї квартири,
спростовуються встановленими в
судових засіданнях обставинами та
дослідженими доказами.

Статтею 182 ЦК України визначено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Оскільки квартира АДРЕСА_4, була
передана ОСОБА_3 за актом
прийому-передачі 21.05.2004 року та він
зареєстрував своє право власності на
цю квартиру в установленому законом
порядку 07.06.2004 року, тому при цьому
застосуванню до виниклих
правовідносин також підлягають норми
чинного Цивільного кодексу України та
Сімейного кодексу України.

Згідно до ст. 74 СК України якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 70 СК України встановлено, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом встановлено, що грошові внески за
спірну квартиру були сплачені
сторонами під час їх спільного
сумісного проживання, внаслідок
спільної праці та за їх спільні грошові
кошти, тому квартира АДРЕСА_2, - є
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і
ОСОБА_2

На підставі цього позовні вимоги
ОСОБА_2 в частині визнання за нею права
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 70 СК України встановлено, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Положеннями ст. 71 СК України визначено
право одного з подружжя на отримання
грошової компенсації при поділі
неподільної речі, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

В процесі розгляду справи також
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.08.2007
року, перебуваючи у шлюбі, придбали
автомобіль марки «ДЕУ Ланос», 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами РЕВ по
обслуговуванню Суворовського та
Малиновського районів м. Одеси при УДАІ
ГУМВС України в Одеській області, та
відповідач визнавав придбаний
автомобіль спільною сумісною
власністю подружжя.

Позивачем було заявлено клопотання про
призначення судової експертизи для
визначення вартості автомобілю. Однак,
в процесі розгляду справи вона його не
підтримала, експертиза судом не
призначалась, так як відповідач ОСОБА_3
та його представник за довіреністю
ОСОБА_15 у судовому засіданні 11.11.2010 року
за згодою з позивачем визначили, що
вартість автомобіля марки «ДЕУ Ланос»,
2007 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, складає 7000 доларів США. Також
відповідач не заперечував щодо сплати
ним ? частини вартості автомобілю марки
«ДЕУ Ланос», 2007 року випуску, державний
номер НОМЕР_1 на користь позивачки.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верхового
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21.12.2007 року визначено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК (2947-14) та
ст. 372 ЦК (435-15). Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Вартість автомобіля в гривневому
еквіваленті (за курсом НБУ 1$ = 15,760382 грн.,
станом на 15.12.2014 року, - на дату
ухвалення рішення) становить: 7000
доларів США*15,760382 гривень = 110322,76
гривень. Тому вартість ? частини
автомобілю марки «ДЕУ Ланос», 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1
становить 55161 (п'ятдесят п'ять тисяч сто
шістдесят одна) гривня 38 копійок.

На підставі викладеного, суд
задовольняє позовні вимоги щодо
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
вартості ? частини спільно придбаного
автомобілю марки «ДЕУ Ланос», 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, яка
становить - 55161,38 грн., що еквівалентно
3500 доларів США.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 202, 203, 209-215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розподіл сумісно нажитого майна -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, 1978 року народження
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, 1977 року народження
на користь ОСОБА_2, 1978 року народження в
рахунок вартості ? частини спільно
придбаного автомобілю марки «ДЕУ
Ланос», 2007 року випуску, державний
номер НОМЕР_1 - 55161 (п'ятдесят п'ять тисяч
сто шістдесят одна) гривня 38 копійок, що
еквівалентно 3500 доларів США.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10-ти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Л.В. Жуган