Справа № 363/4433/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Чіркова Г.Є.,

при секретарі
Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом Новопетрівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на самовільне
зайняття відповідачем земельної
ділянки загального користування по
АДРЕСА_1, Вишгородського району,
Київської області, а тому на підставі
ст.ст. 152, 212 ЗК України просить
зобов'язати відповідача відновити стан
самовільно зайнятої земельної ділянки
загального користування по АДРЕСА_1,
яка зазначена точками, координатами
яких є (по х - 5600092,25 по у- 3368856,25), (по х -
5600104, 23 по У-3368828,76), (по х - 5600106,658 по у -
3368829,894), (по х - 5600094,977 по у - 3368857,365),
шляхом знесення будинків, будівель і
споруд, які на ній знаходяться в тому
числі огорожі.

В суді представник позивача просила
про задоволення позову з викладених в
ньому підстав.

Відповідач проти позову заперечив.
Зазначив, що земельною ділянкою
користується саме в тих межах, які
визначені (в натурі) на місцевості під
час оформлення державного акту в 1997
році. Відтак паркан на межі з вулицею з
того часу зведено саме таким чином й по
всій вулиці. Крім того з урахуванням
цієї межі побудовано наявну
інфраструктуру вулиці (газопровід,
каналізація, лінія електропередач,
тощо). Землі загального користування
самовільно ніколи не займав. Забудову
земельної ділянки провів з отриманням
на це дозволу, відповідно до
будівельного паспорту і саме на тій
земельній ділянці, що передана йому у
власність.

Крім того зазначив, що виниклі спірні
питання мають вирішуватися згідно абз.
3 п. 4 розділу VІІ «Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
шляхом виправлення помилок і зміни меж
земельних ділянок.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Встановлено, що відповідач є власником
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,151 га в АДРЕСА_1

На цій земельній ділянці розташовані
об'єкти нерухомого майна - житловий
будинок площею 255,5 кв.м., огорожа,
колодязь, вимощення та підпірна стінка,
які на праві власності належать
відповідачу.

Дані обставини підтверджуються
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 19 грудня 2012 року та
державним актом серії ІV-КВ №100117
виданим 29 серпня 1997 року на підставі
рішення Новопетрівської сільської
ради народних депутатів від 25 квітня 1997
року №71.

Опис меж та план зовнішніх меж
земельної ділянки складено
інженером-землевпоряником ОСОБА_2.

Відтак земельну ділянку відповідача
визначено в натурі на місцевості й 29
серпня 1997 року видано про це державний
акт, а тому з того часу відповідач
згідно ст.ст. 22-24 ЗК України 1990 року є
власником земельної ділянки площею 0,151
га і згідно встановлених на той час її
меж в натурі на місцевості.

Разом з тим в акті №5 перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 06 серпня 2014 року
йдеться про встановлення факту
самовільного захоплення відповідачем
частини земельної ділянки загального
користування площею 0,0085 га по АДРЕСА_1

Ці обставини встановлені членами
виконкому Новопетрівської сільської
ради й землевпорядником ОСОБА_3 на
підставі матеріалів інвентаризації
земель с. Нові Петрівці (затверджених
рішенням Новопетрівської сільської
ради №502-22-6 від 25 квітня 2013 року) та
зведеного кадастрового плану
земельної ділянки за кадастровим
номером :02:144:0157, складеного
інженером-геодезистом ОСОБА_4

Проте в суді встановлено, що згаданий
акт землевпорядником не підписаний та
містить підписи осіб, які участь в
проведенні перевірки не брали.

Крім того, зазначений акт
землевласнику на ознайомлення не
надавався, підпис, пояснення чи інші
застереження останнього ньому
відсутні, що є недотриманням вимог ст. 78
і 79 ЗК України (щодо реалізації
власником свого права володіння
земельною ділянкою).

Згідно ст. 79 ЗК України земельна
ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Право власності на земельну ділянку
поширюється в її межах на поверхневий
(ґрунтовий) шар, а також на водні
об'єкти, ліси і багаторічні насадження,
які на ній знаходяться, якщо інше не
встановлено законом та не порушує прав
інших осіб.

Право власності на земельну ділянку
розповсюджується на простір, що
знаходиться над та під поверхнею
ділянки на висоту і на глибину,
необхідні для зведення житлових,
виробничих та інших будівель і споруд.

Разом з тим в поданих документах
відсутні дані про технічний прилад та
методи підрахунку, за допомогою яких
здійснено визначення меж спірної
земельної ділянки.

Згідно правовстановлюючого документа,
який є дійсним та посвідчує право особи
на земельну ділянку в зазначених на ній
межах, ОСОБА_1 є власником земельної
ділянки площею 0,151 га.

У той же час згідно проведеної
інвентаризації земель позивачем
визначено меншу площею земельну
ділянку відповідача - 0,1509 га.

Проте суду не представлено ні
технічних, ні правових обґрунтувань
стосовно зазначених невідповідностей,
що спрямовані в бік погіршення прав
землевласника (відповідача).

З викладених підстав та з огляду на
виявлені суперечності в поданих
позивачем доказах, суд не може їх
прийняти до уваги як належні, достатні
й допустимі.

Разом з тим не доведено в суді й
твердження позову про порушення
відповідачем земельного законодавства
шляхом самовільного захоплення
земельної ділянки і як наслідок
порушення прав позивача (п. б) ч. 1 ст. 211
ЗК України).

Так, як пояснив відповідач, межі
земельної ділянки ним ніколи не
змінювалися і є тими, що визначені в
натурі на місцевості згідно
відповідного рішення сільської ради.
Саме в цих межах він з 1997 року
безперервно користується і володіє
земельною ділянкою, з урахуванням яких
встановлено паркан, облаштовано
прибудинкову територію, побудовано
дорогу з твердим покриттям, прокладено
газопровід, мережі централізованого
водопостачання та водовідведення
(каналізація), лінію електропередач на
ж/б опорах, проведено благоустрій.

Ці обставини підтверджуються також
даними зведеного інвентаризаційного
плану, з якого вбачається, що
фронтальна лінія приватних земельних
ділянок по АДРЕСА_1 є прямою та
незмінною.

Разом з тим, виходячи з принципу
презумпція невинуватості особи у
вчиненні правопорушення (ст. 62
Конституції України), суду не подано
доказів самовільного зайняття
відповідачем спірної земельної
ділянки в розумінні ст. 53-1 КУпАП.

Дані про встановлення в передбаченому
Законом порядку факту порушення
відповідачем земельного законодавства
й притягнення його до відповідальності
з визнанням вини за ст. 53-1 КУпАП у
справі відсутні.

Отже факт вчинення відповідачем
порушення згаданого в п. б) ч. 1 ст. 211 ЗК
України на основі належних, допустимих
і достатніх доказів в суді не доведено,
а тому підстав для покладання на нього
цивільної відповідальності згідно ст.
212 ЦК України по справі немає.

У той же час, суд звертає увагу на те, що
без законних підстав не можна ставити
під сумнів право особи мирно володіти
своїм майном, як це гарантовано ст. 1
Протоколу 1 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений в його
здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Слід також зазначити, що на момент
набуття відповідачем права власності
на землю в 1997 році (ст. 22 ЗК України 1990
року) перенесення меж наданих
земельних ділянок в натуру (на
місцевості) здійснювалося шляхом
прокладання теодолітних ходів, з
прив'язкою їх до існуючих межових
знаків або державної геодезичної
мережі. В окремих випадках визначення
координат поворотних точок меж
здійснювалося за допомогою
електронного планіметра (п. 2.2
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів про право власності на
землю і право постійного користування
землею, договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) затвердженої Наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах 15 квітня 1993 року
№28).

Втім з 1999 року перенесення в натуру (на
місцевості) всіх поворотних точок меж
земельної ділянки здійснювалося
геодезичним методом з прив'язкою не
менше 2-х характерних закріплених
поворотних точок до пунктів державної
геодезичної мережі та до твердих точок
на місцевості із здійсненням
кадастрової зйомки (п. 2.4 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів про право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі
затвердженої Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
04 травня 1999 року №43).

Разом з тим з розвитком технічного
прогресу останнім часом для
встановлення найточніших меж ділянок
використовується технологія системи
глобального позиціонування
(GPS-навігація), що за допомогою
супутника визначає місцезнаходження у
всесвітній системі координат.

Суд зазначає, що зміна методів і
технологій визначення точок меж
земельних ділянок з точки зору
презумпції правової визначеності і
непорушності права власності не може в
подальшому стати підставою для
ревізування (піддання сумніву, на
основі чинних на цей час правових норм)
набуття у власність відповідного
об'єкту нерухомості, що в свій час
правомірно визначений у відповідних
межах.

Зазначене знайшло своє відображення в
абз. 3 п. 4 розділу VІІ «Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
згідно якого У разі якщо після
перенесення інформації про земельні
ділянки з Державного реєстру земель до
Державного земельного кадастру
виявлені помилки у визначенні площ
та/або меж земельних ділянок
(розташування в межах земельної
ділянки частини іншої земельної
ділянки; невідповідність меж земельної
ділянки, вказаних у Державному реєстрі
земель, її дійсним межам;
невідповідність площі земельної
ділянки, вказаної у Державному реєстрі
земель, її дійсній площі у зв'язку із
зміною методів підрахунку (округлення);
присвоєння декільком земельним
ділянкам однакових кадастрових
номерів), такі помилки за згодою
власника земельної ділянки,
користувача земельної ділянки
державної чи комунальної власності
можуть бути виправлені на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) або за матеріалами
інвентаризації земель. Зміна меж
земельної ділянки при виправленні
вказаних помилок допускається за
письмовим погодженням з особами, яким
належить право власності (а щодо земель
державної та комунальної власності -
право користування) на суміжні
земельні ділянки. Відсутність згоди
власника земельної ділянки,
користувача земельної ділянки
державної чи комунальної власності на
виправлення вказаних помилок не є
підставою для відмови у перенесенні
відомостей про відповідну земельну
ділянку до Державного земельного
кадастру, надання відомостей про
земельну ділянку з Державного
земельного кадастру. Про виявлені
помилки територіальні органи
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів письмово
безоплатно повідомляють власників
(користувачів) земельних ділянок.

В суді не встановлено, що на час набуття
землі у власність відповідач порушив
права територіальної громади.

За таких обставин підстав для
задоволення позову в суді не
встановлено.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя