УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5
до ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 23
вересня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 5
листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 в інтересах
свого неповнолітнього сина - ОСОБА_5,
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25
травня 2012 року близько
19 год. 00 хв. на вул. Коцюбинського в с.
Новичка Долинського району
Івано-Франківської області ОСОБА_6,
керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat»,
номерний знак НОМЕР_1, скоїв наїзд на
велосипедиста - ОСОБА_5 Оскільки чинним
законодавством передбачено обов'язок
власника джерела підвищеної небезпеки
відшкодувати шкоду, яка завдана
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки незалежно від наявності його
вини, то ОСОБА_6 повинен відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду
заподіяну неповнолітньому - ОСОБА_5

Рішенням Долинського районного суду
Івано-Франківської області від
23 вересня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 5
листопада 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 60 тис. грн. у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 15
тис. грн. моральної шкоди. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення, яким стягнути з нього на
користь позивача у рахунок
відшкодування моральної шкоди 5 тис.
грн.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судового рішення в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове майно,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим обєктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

При цьому відповідно до п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року № 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" (зі
змінами) шкода, заподіяна особі і майну
громадянина, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний звязок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Таким чином, законом не ставиться
можливість покладення
відповідальності за заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки шкоду в
залежність від наявності вини
заподіювача. У даних правовідносинах
цивільна відповідальність
покладається на заподіювача шкоди
незалежно від вини.

Незалежно від вини фізичної особи
відшкодовується завдана нею і моральна
шкода (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, з висновками якого
погодився апеляційний суд, на підставі
доказів, наданих сторонами й належним
чином оцінених судом (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що відповідач як володілець
транспортного засобу, за відсутності
умислу потерпілого, не забезпечив
безпеки та допустив наїзд на
велосипедиста, що спричинило
останньому тілесні ушкодження, що в
свою чергу є підставою для
відшкодування потерпілій особі
матеріальної та моральної шкоди,
оскільки відповідач, як володілець
джерела підвищеної небезпеки в силу ст.
1187 ЦК України зобов'язаний
відшкодувати шкоду незалежно від його
вини.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те,
що при визначенні розміру матеріальної
та моральної шкоди суд не врахував його
матеріальний стан не заслуговують на
увагу, оскільки суд при визначенні
такого відшкодування врахував
необережність потерпілого, та згідно з
положеннями статті 1193 ЦК України
зменшив розмір відшкодування шкоди
потерпілому.

Інші доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від
23 вересня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 5 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів М.Є. Червинська А.О.
Лесько В.А. Черненко