РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Маляренка
А.В., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 17 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Сумської області від
19 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому зазначало, що 07 травня
2008 року між ним та ОСОБА_6 укладено
кредитним договір № 225935-cred, згідно з
умовами якого останній надано кредит у
розмірі 50 тис. грн зі сплатою 30 % річних
строком до 07 травня 2009 року. На
забезпечення виконання умов
кредитного договору 07 травня 2008 року
між банком та ОСОБА_7 укладено договір
поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним
договором станом на 06 червня 2013 року
утворилася заборгованість за
кредитним договором у розмірі 43 308 грн 74
коп.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути
вказану заборгованість солідарно з
відповідачів.

Справа переглядалася неодноразово.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 17 жовтня 2013 року
позов задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 43 308 грн 74
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 27 листопада 2013 року
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 17 жовтня 2013 року у частині
задоволення позову до ОСОБА_7
скасовано, у цій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 квітня 2014 року
рішення апеляційного суду Сумської
області від 27 листопада 2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 19 червня 2014 року рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 17 жовтня 2013 року змінено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 41 006
грн 47 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
до нього відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд керувався
тим, що внаслідок неналежного
виконання ОСОБА_6 зобов'язань за
кредитним договором станом на 06 червня
2013 року утворилася заборгованість у
розмірі 41 006 грн 47 коп., яка відповідно
до вимог ст. ст. 1049, 554 ЦК
України має бути солідарно стягнута з
відповідачів.

Із такими висновками суду погодитися
не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не
дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 07
травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_6 укладено кредитний договір
№ 225935-cred, згідно з п. п. 1.3, 1.4,
3.1 якого остання отримала кредит у
розмірі 50 тис. грн зі сплатою 30 % річних
строком до 07 травня 2009 року. Відповідно
до п. 5.7 договору позовна давність
вимоги про стягнення заборгованості за
кредитом, відсотками та неустойки
погоджена сторонами у 5 років (а. с.
11−?14).

Також 07 травня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено
договір № 225935-cred про відкриття
карткового рахунку і обслуговування
платіжної картки «Мікрокредит».
У п. 1.1.1 договору строк дії картки
вказано 3 роки (а. с. 16−?17).

На забезпечення виконання умов
кредитного договору 07 травня 2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7
укладено договір поруки № 225935-card (а. с.
20).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 25 червня 2009 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
08 вересня 2009 року, стягнуто солідарно з
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № 225935-cred у розмірі
29 257 грн 43 коп. (а. с. 51).

Згідно з постановою старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції ОСОБА_8 від
28 грудня 2011 року про закінчення
виконавчого провадження
заборгованість у розмірі 29 257 грн 43 коп.
погашена ОСОБА_6 згідно з платіжними
дорученнями та квитанціями від 20
грудня та 28 грудня 2011 року (а. с.
45).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є
надзвичайно важливим при розгляді
справ, оскільки він гарантує, що
сторона, незалежно від рівня її фахової
підготовки та розуміння певних вимог
цивільного судочинства, матиме змогу
забезпечити захист своїх інтересів,
шляхом отримання допомоги суду у
вирішенні тих питань, які вона сама з
об'єктивних причин не може вирішити, як
у випадку з наданням власного
розрахунку заборгованості за
кредитним договором, що потребує
певних знань та навиків проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

На порушення вказаних вимог закону в
рішенні апеляційного суду не наведено
розрахунку заборгованості та мотивів,
за яких суд вважав, що банк надав
розрахунок заборгованості, який
відповідає дійсному, оскільки на
підставі рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 25 червня
2009 року з відповідачів вже було
стягнуто борг за вказаним договором,
який у грудні 2011 року сплачено в
повному обсязі.

Апеляційний суд залишив поза увагою
вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно з
якою порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає
підстави для висновку про те, що строк
дії поруки (будь-який із зазначених у ч.
4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту
порушеного права, а є строком існування
суб'єктивного права кредитора й
суб'єктивного обов'язку поручителя,
після закінчення якого вони
припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, у тому числі застосування
судових заходів захисту свого права
(шляхом пред'явлення позову), кредитор
вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України
словосполучення «пред'явлення вимоги»
до поручителя протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання як умови
чинності поруки слід розуміти як
пред'явлення кредитором у
встановленому законом порядку
протягом зазначеного строку саме
позовної, а не будь-якої іншої вимоги до
поручителя. Зазначене положення при
цьому не виключає можливість
пред'явлення кредитором до поручителя
іншої письмової вимоги про погашення
заборгованості за боржника, однак і в
такому разі кредитор може звернутися з
такою вимогою до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 17 вересня
2014 року № 6-53цс14.

За п. 10 договору поруки порука діє до
повного виконання зобов'язань за
кредитним договором. Відповідно до п. 1.4
кредитного договору строк повного
погашення кредиту - до 07 травня 2009 року
(а. с. 20, 11).

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 25 червня 2009 року,
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Сумської області від 08 вересня 2009
року, виконане ОСОБА_6 28 грудня 2011 року.

Позов до поручителя пред'явлено 02
серпня 2013 року (а. с. 32), тобто після
спливу встановленого ч. 4 ст. 554 ЦК
України шестимісячного строку.

Суд першої інстанції та апеляційний
суд вказані обставини справи не
встановили, не дослідили і не надали
оцінки доказам, що є у матеріалах
цивільної справи, та неправильно
застосували норми матеріального та
процесуального права.

Оскільки обставини справи не
потребують додаткової перевірки, то
відповідно до ст. 341 ЦПК України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення та ухвати
нове рішення.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 341, 343, 344, 346, 347,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 17 жовтня 2013 року та
рішення апеляційного суду Сумської
області від 19 червня 2014 року у
частині задоволення позовних вимог до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
кредитним договором скасувати, у цій
частині позову відмовити.

У частині стягнення з ОСОБА_6 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 41 006 грн 47 коп. рішення
апеляційного суду Сумської області від
19 червня 2014 року скасувати, справу у цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Л.М. Мазур А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Г.В. Юровська