Провадження № 2/161/3736/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

12 грудня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача -
Зубашенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Луцького інституту розвитку людини
вищого навчального закладу «Відкритий
міжнародний університет розвитку
людини «Україна» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до Луцького інституту
розвитку людини вищого навчального
закладу «Відкритий міжнародний
університет розвитку людини «Україна»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди. Свій позов мотивує тим, що з 01
серпня 2002 року працював у відповідача
на різних посадах, а з 11 квітня 2014 року
на посаді заступника директора з
навчально-методичної роботи. 02 липня 2014
року на підставі наказу №78 «Про
звільнення» був звільнений з посади за
ст.40 п.4 КЗпПУ(прогул). З винесеним
наказом не згідний, оскільки така
підстава є незаконною, а тому наказ
№78-К в цій частині виданий в порушення
законодавства України. 20 травня 2014 року
ним було отримано лист інституту за №97
від 20 травня 2014 року з повідомленням
про звільнення і з проханням прибути до
відділу кадрів для отримання трудової
книжки. В даному листі містилося
посилання на наказ №28 від 19 травня 2014
року про його звільнення за п.3 ч.1 ст. 40
КЗпПУ. На час видання наказу він
перебував в стані тимчасової
непрацездатності. 12 червня 2014 року ним
отримано лист №128 від університету з
повідомленням про те, що він 10 і 11
червня 2014 року не з'явився на робоче
місце, про що складено відповідні акти.
12 червня 2014 року видано наказ №53 про
повторне звільнення за прогул. Крім
того, інститут змінив місце
розташування 03 червня 2014 року і в
новому приміщенні для нього не було
виділено робочого місця. 01 липня 2014
року він звернувся до відділу кадрів,
для отримання трудової книжки, в чому
було відмовлено. 02 липня 2014 року
видрано наказ 78-к «Про звільнення»,
яким його вже втретє було звільнено,
знову за прогул. Будь яких повідомлень
про скасування попередніх наказів не
надходило, отже підстав виходити на
роботу в період з 10 червня 2014 року по 02
липня 2014 року у нього не було. Таким
чином вважає, що його звільнено
безпідставно, оскільки він відповідно
до попередньо виданих наказів про
звільнення станом на 02 липня 2014 року не
являвся працівником університету та не
перебував з ним у трудових відносинах,
а тому просить визнати незаконним та
скасувати наказ №78-к від 02 липня 2007
року, зобов'язати відповідача поновити
його на посаді заступника директора з
навчально-методичної роботи Луцького
інституту розвитку людини ВНЗ
«Відкритий міжнародний університет
розвитку людини «Україна».

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги збільшив, просив
стягнути із роботодавця моральну шкоду
в розмірі 10000 грн., а також компенсацію
за час вимушеного прогулу в розмірі 28999
грн. 68 коп.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала з
врахуванням збільшених позовних вимог,
просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши думку осіб, які беруть
участь у справі, аналізуючи матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позов до
задоволення не підлягає, з наступних
підстав.

Статтею 40 КЗпП України визначені
випадки розірвання трудового договору
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, в т.ч і у
випадку прогулу, систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
впливу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у
Луцькому інституті розвитку людини
вищого навчального закладу «Відкритий
міжнародний університет розвитку
людини «Україна» на різних посадах, що
стверджується копією трудової книжки
позивача (а.с. 13-14).

З 01 вересня 2012 року позивача переведено
з посади декана факультету
комп'ютерних технологій та
інформаційної діяльності на посаду
проректора з навчально-методичної
роботи на підставі наказу №32/15-К від 03
вересня 2012 року (а.с. 116). З 11 травня 2014
року посада проректора з
навчально-методичної роботи
перейменована на посаду заступника
директора з начально-методичної роботи
(а.с. 53).

16 травня 2014 року на підставі наказу №3-н
ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 120), а 19
травня 2014 року наказом №28-К звільнено з
роботи за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпПУ (а.с. 121). 20
травня 2014 року відповідачем на ім'я
позивача був надісланий лист №97, у
якому повідомляється позивача про
звільнення та прохання з'явитися до
відділу кадрів для отримання трудової
книжки або надання згоди на надіслання
її поштою (а.с. 122).

Як вбачається із копії листка
непрацездатності (а.с. 6), ОСОБА_1 з 15
травня 2014 року по 06 червня 2014 року
знаходився на лікарняному і мав
приступити до роботи сьомого червня 2014
року, однак на роботу не вийшов 11 , 12 та
13 червня 2014 року, про що складені акти
про відсутність на роботі (а.с. 128-130).

Оскільки роботодавець визнав, що
звільнення позивача було здійснено
незаконно, так як останній перебував на
лікарняному, тому 12 червня 2014 року на
підставі наказу №52/1-К скасовано наказ
№28-К від 19 травня 2014 року про
звільнення позивача (а.с.57). В цей день
виданий новий наказ №53-К про
звільнення ОСОБА_1 з 11 червня 2014 року за
прогул (а.с. 123). На адресу позивача
надіслано копії зазначених наказів із
листом-повідомленням №128 про
необхідність з'явитися для отримання
трудової книжки (а.с.125).

Крім того, звільнення за вчинення
прогулу є дисциплінарним стягненням і
повинне здійснюватися з дотриманням
правил, встановлених для застосування
дисциплінарних стягнень, тобто з
дотриманням вимог ст.149 КЗпП України,
якою вимагається перед застосуванням
дисциплінарного стягнення відбирати у
працівників письмові пояснення щодо
причин вчинення проступку.

З пояснень представника відповідача
встановлено, що оскільки позивач не
з'являвся на роботі, будь-яких пояснень
з цього приводу не надавав, тому 18
червня 2014 року складено лист №135 та
направлено поштою ОСОБА_1, який
вручений позивачу 20 червня 2014 року про
відкликання листа №128 від 12 червня 2014
року, як помилково направленого та про
виклик ОСОБА_1 до інституту для надання
пояснень щодо причин відсутності на
робочому місці. Водночас позивач не
з'являвся на роботі з 16 по 20 червня 2014
року та з 23 червня по 27 червня 2014 року,
внаслідок чого були складені акти про
відсутність його на роботі.

01 липня 2014 року позивач прийшов на
роботу та подав заяву про видачу
трудової книжки, у зв'язку із
звільненням. Згідно акту від 01 липня 2014
року встановлено, що ОСОБА_1 відмовився
надавати пояснення своєї відсутності
на робочому місці з 10 червня 2014 року по
01 липня 2014 року. Інших документальних
підтверджень відсутності на роботі з
поважних причин він теж не надав.

02 липня 2014 року на підставі наказу №79-К
було скасовано наказ №53-К від 12 червня
2014 року про звільнення з роботи
позивача та видано в цей день наказ
№78-К про звільнення з посади
заступника директора з
навчально-методичної роботи за прогул,
оскільки ОСОБА_1 не з'являвся на роботу
без поважних причин.

Таким чином позивачем не доведено
поважність його неявки на роботі,
твердження позивача про те, що він не
з'являвся на роботу, оскільки вважав
себе звільненим не заслуговують на
увагу і грунтуються на власному
тлумаченні ним норм трудового
законодавства.

Отже діями відповідача не були
порушені встановлені законом гарантії
права на працю позивача, його
звільнення є законним, а тому позов про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 212 - 215 ЦПК
України, на підставі
ст.ст.40, 149 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш ИВ:

В позові ОСОБА_1 до Луцького інституту
розвитку людини вищого навчального
закладу «Відкритий міжнародний
університет розвитку людини «Україна»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Л.М.Присяжнюк