Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/876/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Косигіної Л.М., Талько О.В.

секретаря судового засідання
Церпіцької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 17 грудня 2013
року, -

встановила:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»)
звернулося до суду з позовом, в якому
просило в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ МК-20-07 від 23.02.2007 року в розмірі 41 846,59
доларів США (еквівалент 334 208,31 грн)
звернути стягнення на предмет іпотеки:
квартиру загальною площею 27,90 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
її продажу публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» з укладанням від імені
ОСОБА_1, ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень
необхідних для здійснення продажу
зазначеної квартири. А також просили
стягнути з відповідачів понесені
судові витрати.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 грудня 2013 року позов
задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості за кредитною
угодою № МК-20-07 від 23.02.2007 року в розмірі
334 208,31 грн звернуто стягнення на ?
частину квартири АДРЕСА_1, що належить
на праві власності ОСОБА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки.
Надано ПАТ КБ «Приватбанк» право на
здійснення всіх необхідних дій для
укладання договору купівлі-продажу від
імені ОСОБА_1 будь-яким способом з іншою
особою покупцем. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а також те, що
рішення суду ухвалено при неповному
з'ясуванні судом обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить його змінити та ухвалити нове,
яким позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задовольнити в повному
обсязі.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 08.04.2014 року
рішення районного суду скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено
в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22.10.2014 року
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 08.04.2014 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга ПАТ КБ
«Приватбанк» підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Статтею 526 ЦК
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що 23 лютого 2007 року
між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № МК-20-07 (далі -
Договір), на підставі якого останній
отримав кредит у розмірі 35 000доларів
США зі строком повернення до 22.02.2011 року
(а.с. 13-15).

В забезпечення виконання вказаного
зобов'язання, в цей же день між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
відповідач передав в іпотеку квартиру,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 16-18).

Спірна квартира належить іпотекодавцю
на праві спільної (сумісної) власності
на підставі договору купівлі-продажу
від 30.08.2006 року та передана в іпотеку за
згодою дружини ОСОБА_2 (а.с. 199).

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 26.04.2013 року вищевказана
квартира визнана об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_2 та за ОСОБА_2 визнано право
власності на ? частину квартири (а.с.
64-67).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції виходив з того, що
таке стягнення можливе з урахуванням
вимог ст. 73 СК України лише на належну
ОСОБА_1 частину квартири і не може бути
звернуто на належну ОСОБА_2 частину.

З вказаним висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду не погоджується, виходячи з
наступного.

Скасовуючи попередні судові рішення,
Вищій спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 22 жовтня 2014 року
зазначив на необхідність з'ясування
обставин у справі щодо надання
відповідачкою, як дружиною, згоди на
укладання договору іпотеки, оскільки
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути передане у заставу
лише за згодою усіх співвласників (ст.
578 ЦК України).

При новому розгляді судом апеляційної
інстанції було встановлено наступне.

Згідно договору іпотеки предметом
іпотеки є однокімнатна квартира
АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю
ОСОБА_1 на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу від 30.08.2006
року. Та обставина, що в подальшому за
ОСОБА_2 визнано право власності на ?
частину вказаної квартири, не має
правового значення для вирішення
даного спору з огляду на положення ч. 1, 2
ст. 23 Закону України «Про іпотеку».
Згідно якого при переході права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, іпотека є
дійсною для набувача відповідного
майна, навіть у тому випадку, до його
відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі права і несе всі
його обов'язки за іпотечним договором у
тому обсязі і на тих умовах, що існували
до набуття ним права власності на
предмет іпотеки. В п. 13.6 Договору
іпотеки зазначено, що предмет іпотеки
перебуває у спільній (сумісній)
власності. Крім того, квартира передана
в іпотеку за згодою дружини ОСОБА_2 (а.с.
199).

Відповідно до п. 12. Договору іпотеки
вартість предмета іпотеки
визначається за згодою сторін та
складає 75 750,00 грн.

Відповідно до п. 13.3., 18.10. Договору
іпотеки на підставах, передбачених
чинним законодавством на предмет
іпотеки може бути звернене стягнення,
за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначаються на момент
фактичного задоволення, включаючи
відсотки, винагороди та інші платежі,
відшкодування збитків, неустойки,
витрати на утримання предмету іпотеки,
а також на здійснення забезпечених
іпотекою вимог, тощо.

Жодне положення цього Договору не може
тлумачитись, як таке, що обмежує права
іпотекодержателя звернутись до
уповноважених органів за захистом
своїх прав в порядку, встановленому
чинним законодавством України; права
сторін встановити договірний порядок
звернення на предмет іпотеки. Право
визначення підстави та способи
звернення стягнення належить
іпотекодержателю. Згідно договору
іпотеки, сторони досягли згоди про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання. Даний Договір іпотеки є
чинним, ніким не оспорений, його
предметом є спірна квартира в цілому, а
не її ? частина.

Як передбачено п. 9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» (далі
Постанови) право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до вимог ст.ст. 575, 589 ЦК
України, іпотека є окремим видом
застави. У разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до п.п. 38, 39 вищевказаної
Постанови наявність у договорі іпотеки
можливості позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет іпотеки
не позбавляє іпотекодержателя права
звернення стягнення на предмет іпотеки
в судовому порядку.

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не
здійснює платежі по кредиту, станом на
23 квітня 2012 року утворилася
заборгованість на загальну суму 41 846,59
доларів США (еквівалент 334 208,31 грн), яка
складається з наступного: 20 303,40 $
заборгованість за кредитом; 14 473,12 $
заборгованість за відсотками; 7 070,07 $
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, що
підтверджується розрахунком (а.с. 30-31),
позивач у відповідності до вимог
Кредитного договору та Договору
іпотеки використовуючи своє право
вимагає погашення залишку кредиту
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, тому звернувся до суду із
позовними вимогами до відповідачів.

Колегія суддів враховує, що факт
отримання кредиту, наявності
заборгованості за кредитним договором
та її розмір ніким не оспорюється. Крім
того, представник ПАТ КБ «Приватбанк» в
судовому засіданні зазначив, що
заборгованість за кредитним договором
ОСОБА_1 не погашає.

Згідно з ч. 1 ст. 33 вищезгаданого Закону
у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення.

Відповідно до п. 37 Постанови
невиконання вимог частини першої
статті 35 Закону України «Про іпотеку»
про надіслання іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення (ч. 3
ст. 33 цього Закону), оскільки
іпотекодавець у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Суд першої інстанції вищенаведених
вимог не врахував та дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для звернення стягнення на ?
частину предмету іпотеки в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Оскільки судом встановлено порушення
зобов'язання боржником, вимоги банка
про звернення стягнення на предмет
іпотеки є правомірними і узгоджуються
з положеннями договору іпотеки, а тому
підлягають задоволенню.

Не заслуговують на увагу доводи
представника апелянта, щодо
застосування до даних правовідносин
вимог Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті». Відповідно до ст.
першої якого, протягом дії цього Закону
не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Статтею Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» передбачено, що
протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

В судовому засіданні встановлено, що
однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка є
предметом іпотеки та надана як
забезпечення кредиту в іноземній
валюті має площу 27,90 кв. м. Разом з тим,
згідно інформації з Реєстру прав
власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на
праві власності належить ? частина
квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва
про право власності від 11.01.2007 року і
місце проживання відповідачки ОСОБА_2
зареєстроване за даною адресою (а.с. 112,
164, 195-197). За таких обставин, підстав для
застосування вищевказаного закону не
має.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 17 грудня
2013 року скасувати, ухваливши нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № МК-20-07 від 23.02.2007
року в розмірі 41 846,59 доларів США
(еквівалент 334 208,31 грн), яка складається
з наступного: 20 303,40 $ заборгованість за
кредитом; 14 473,12 $ заборгованість за
відсотками; 7 070,07 $ пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, а також 34,00 грн за
внесення змін до ЕГРОДИ звернути
стягнення на предмет іпотеки: квартиру
загальною площею 27,90 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» з
укладанням від імені ОСОБА_1, ОСОБА_2
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень
необхідних для здійснення продажу з
початковою ціною предмета іпотеки на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
підготовчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» по 1 609,50 грн.
судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий:
Судді: