22-ц/772/3367/2014Головуючий в суді першої
інстанції Дернова В. В.Категорія
19Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі : головуючого -
судді Іванюка М.В, суддів ОніщукаВ.В. та
БереговогоО.Ю, при секретарі
РуденкоО.М, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі судових
засідань апеляційного суду Вінницької
області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Вінницького міського суду від
24 жовтня 2014р. у справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
фізична особа-підприємець ОСОБА_5) про
стягнення коштів, --

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014р. ОСОБА_4. звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3. про стягнення
коштів. Зазначила, що 25 жовтня 2012р.
сторони уклали договір про наміри,
згідно з яким відповідачка
зобов'язалася вчинити дії, наслідком
яких стало б відчуження нею позивачці
квартири АДРЕСА_1 до 30 листопада 2012р.
Для забезпечення виконання вказаного
зобов'язання ОСОБА_4. передала ОСОБА_3.
гарантійну суму.

Однак до визначеного сторонами
терміну пакет документів для
відчуження квартири ОСОБА_3.
виготовлений не був. Крім того,
відповідачка приховала, що вказана
квартира перебуває під обтяженням як
предмет іпотеки.

У зв'язку з цим ОСОБА_4. просила
стягнути з ОСОБА_3. гарантійну суму,
еквівалентну 1000 доларам США, які
отримані відповідачкою як аванс, а
також передбачену п.5.2 зазначеного
договору про наміри неустойку у
розмірі, рівному вказаній гарантійній
сумі.

Рішенням Вінницького міського
суду від 24 жовтня 2014р. позов було
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3. на користь
ОСОБА_4. 11890грн, що на момент вирішення
справи було еквівалентно 1000 доларів
США, отриманих відповідачкою в якості
гарантійної суми. В задоволенні вимоги
про стягнення неустойки у такому ж
розмірі позивачці було відмовлено.

ОСОБА_4. на вказане рішення
апеляційну скаргу не подавала, тобто з
ним погодилась.

ОСОБА_3. у своїй апеляційній
скарзі просить дане рішення скасувати
і ухвалити нове рішення, яким повністю
відмовити ОСОБА_4. у задоволенні позову.
Вважає, що задовольняючи частково
позов, суд першої інстанції не з'ясував
належним чином дійсні обставини
справи, порушив норми процесуального
права і невірно застосував норми
матеріального права.

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_3. і її представники - адвокати
ОСОБА_7. та ОСОБА_8. підтримали
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

Адвокат ОСОБА_9, який представляє
інтереси ОСОБА_4, просить відхилити
апеляційну скаргу як безпідставну.

Вислухавши зазначених осіб,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах заявлених вимог,
заперечень і доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав :

Стягуючи з відповідачки вказані
11890грн, що на момент вирішення справи
було еквівалентно отриманій нею від
позивачки одній тисячі доларів США, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що вказана сума має вважатися
авансом, а тому підлягає поверненню
незалежно від того, з чиєї вини не було
укладено договір купівлі-продажу
квартири.

Посилання апеляційної скарги на
недоведення позивачкою тієї обставини,
що отримана ОСОБА_3. сума не є завдатком,
і що ОСОБА_4. сама порушила умови
укладеного договору про наміри,
колегія суддів до уваги не приймає.

Адже за змістом ч.1 ст.570 ЦК України
завдаток є одним з видів забезпечення
виконання зобов'язання і може мати
місце лише за умови існування
основного зобов'язання ( у даному
випадку - договору купівлі-продажу
нерухомого майна ). Однак такий договір
купівлі-продажу нерухомого майна
сторонами не укладено. Тому сплачена
позивачкою сума завдатком вважатися не
може. Згідно ч.2 ст.570 ЦК України вона
повинна вважатися авансом незалежно
від того, як сторони оформили передачу
цих коштів, а тому підлягає безумовному
поверненню.

Так як за своєю правовою природою
передана сума є авансом, а не завдатком
і основна угода укладеною не була, то
вже не може бути мови про якусь
часткову попередню оплату за
неукладеною угодою. Тому немає і
правових підстав для того, щоб передана
позивачем сума залишалася у
відповідача. За таких обставин колегія
суддів не бере до уваги посилання
ОСОБА_3. та її представників на
відповідні пункти «договору про
наміри», як договору гарантії ( згідно
положень ст.560 ЦК України сторони не
можуть бути суб'єктами договору
гарантії), на показання свідків та на
те, що основна угода не була укладена
нібито з вини самої позивачки, адже
такі посилання правового значення вже
не мають.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують.

За таких обставин підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення не вбачається.

На підставі наведеного і
керуючись ст.ст. 303, 304, 307ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів,
--

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду від
24 жовтня 2014р. у даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :