Справа № 523/7237/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Одесі
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ГУ ДМС
України в Одеській області,
Реєстраційна служба Одеського МУЮ про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності,
виселення, -

встановив:

Між AT «Банк «Фінанси та Кредит» в особі
Філії «Одеське РУ» AT «Банк «Фінанси та
Кредит (далі - «Позивач», «Банк»,
«Іпотекодержатель») та ОСОБА_4 (надалі
текстом - «Третя особа», «Позичальник»)
26.08.2008 року був укладений Кредитний
договір № 113/08-К (долар) (надалі за
текстом - «Кредитний договір»), згідно
якого Банк надав Позичальнику кредит у
сумі 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США 00
центів, з оплатою по процентній ставці
16,5% річних, а ОСОБА_4, відповідно до п. 3.2
Кредитного договору зобов'язався
повернути грошові кошти у строк до
15.08.2018р.

Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору
Позичальник зобов'язався в термін з 1 по
15 число кожного місяця здійснювати
погашення заборгованості відповідно
до Додатку №1 до Кредитного договору, а
також сплатити прострочену
заборгованість по кредиту в розмірі 4 901
дол. США 32 центи протягом 3 місяців з
моменту підпису Додаткової угоди №2 е
15.12.2009р. до Кредитного договору.

Крім цього, за прострочення повернення
Кредитних ресурсів та/або сплати
процентів Позичальник, згідно п. 6.1.
кредитного договору зобов'язався
сплатити пеню із розрахунку один
відсоток від простроченої суми за
кожний день прострочення.

В забезпечення по Кредитному договору
між Банком та ОСОБА_2 (надалі за текстом
- «Відповідач», «Іпотекодавець»),
ОСОБА_1 (надалі текстом - «Відповідач»,
«Іпотекодавець»), ОСОБА_3 (надалі за
текстом «Відповідач», «Іпотекодавець»)
було укладено Іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, та зареєстрований за
Р№234, згідно до якого Банку була
передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1.

Також, у якості забезпечення
повернення кредитних ресурсів по
Кредитному договору між Банком та
ОСОБА_1, 26.08.2008р. був укладений Договір
поруки №1448/08, Договір поруки №1449/08 між
Банком та ОСОБА_2, та Договір поруки
№1450/08 між Банком та ОСОБА_3

Згідно п. 2.1. Договорів поруки ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, зобов'язалися
відповідати по Кредитному договору.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 17.02.2011р., на користь Банку
стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
заборгованість по Кредитному договору
в розмірі 1 565 919,69 гривень, яке наданий
час не виконано.

У зв'язку із виниклою ситуацією Позивач
змушений звернутися до суду з позовною
заявою про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом визнання за
Публічним акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії
«Одеське РУ» AT «Банк «Фінанси та
Кредит» права власності на предмет
іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 в
рахунок виконання забезпечених
іпотекою зобов'язань та виселення
мешканців з квартири.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник зобов'язаний
повернути кредит та сплатити проценти.
Також відповідно до ст. 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.

В ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, розмір і порядок сплати яких
встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у такій самій
сумі, у строк та порядку, що встановлені
договором.

Статтею 590 ЦК України, якою встановлено,
що звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням суду,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Заставодержагель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» № 898-1V від 05.06.2003 року (надалі
по тексту «Закон України «Про іпотеку»)
у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотеко держатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що за рахунок предмета
іпотеки Іпотеко держатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми богу та будь-якого збільшення цієї
суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Також, згідно п. 8.4.3. Іпотечного
договору Іпотеко держатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
відповідно до чинного законодавства
України у разі, коли в момент настання
терміну виконання боржником
зобов'язань, забезпечених іпотекою за
цим договорі вони не будуть виконані чи
будуть виконані неналежним чином.

Частиною другою статті 16 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту

Відповідно до частини третьої статті 33
Закону України «Про іпотеку» звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно із договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36
Закону України «Про іпотеку» договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється такого договору, за
своїми правовими наслідками, може
передбачати передачу
іпотекодержателю, права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання в порядку
встановленому статтею 37 Закону України
«Про іпотеку».

Пунктом 10 Іпотечного договору,
зазначено, що звернення стягнення за
цим Договором здійснюється на розсуд
Іпотекодержателя: або
Іпотекодержателем самостійно на
підставі цього Договору, або за
виконавчим написом нотаріуса, або за
рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 37
Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичай ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей.

Частиною 2 статті 40 ЗУ «Про іпотеку»
передбачено, що після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги.

Слід зазначити, що в іпотечній квартирі
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
що перешкоджає подальшому задоволенню
вимог Іпотекодержателя, що
підтверджується копією Довідки
(виписки з домової книги про склад сім'ї
та реєстрації) №1081.

Відповідно до Вимоги вих. №1337 від
23.04.2014р., Вимоги вих.№1336 від 23.04.2014р.,
Вимоги вих. №1335 від 23.04.2014р., вбачається,
що Банком були надіслані Вимоги, якими
Банк попереджував, що у разі якщо
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не звільнять
іпотечну квартиру, Банк буде вимушений
звернутися до суду з вимогою щодо
виселення.

Питання щодо погашення заборгованості
по кредиту ОСОБА_4 не вирішується та
станом на 10.04.2014р. заборгованість за
Кредитним договором складає 7 420 192 (сім
мільйонів чотириста двадцять тисяч сто
дев'яносто дві) гривні 64 копійки, у тому
числі: - тіло кредиту 90 911,58 дол. США; -
прострочений борг 87 317,55 дол. США; -
відсотки 3 349,22 дол. США; - прострочені
відсотки 72 972,34 дол. США; - пеня 4 208 297,49
грн.

Разом з тим, у відповідності до Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав
чинності 07.06.2014 року, не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/ майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

З урахуванням отримання кредиту в
іноземній валюті, реєстрації і
проживання майнових поручителів у
вказаній квартирі, відсутності іншого
нерухомого житлового майна у майнових
поручителів, дія мораторію поширюється
до встановлених правовідносин.

Ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Враховуючи те, що вимоги ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» про виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, є похідними від
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки (ст. 39 - 40 Закону України
«Про іпотеку»), в задоволенні яких
відмовлено, то і вимоги про виселення
задоволенню не підлягають.

Суд не приймає до уваги пояснення
представника позивача про те, що суд
може задовольнити вимоги Банку в
повному обсязі та відстрочити
виконання рішення суду до закінчення
дії Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», оскільки зазначеним
Законом чітко передбачена заборона на
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а отже резолютивна частина
рішення суду взагалі не може містити
висновок про звернення стягнення на
предмет іпотеки, незалежно від того
буде надано розстрочку виконання
рішення суду чи ні.

З іншими вимогами позивач до суду не
звертався.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 61, 64, 88, 169, 212-215
ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи
ОСОБА_4, ГУ ДМС України в Одеській
області, Реєстраційна служба Одеського
МУЮ про звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом визнання права
власності, виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: