Ухвала

іменем україни

13 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д.,
Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Одеської
міської ради, Одеського міського
управління земельних ресурсів, третя
особа - ОСОБА_8, про визнання рішень
міської ради та державних актів на
право власності на земельні ділянки
недійсними, визнання заяви про
визначення порядку користування
земельною ділянкою недійсною за
касаційною ОСОБА_4, до якої приєднався
ОСОБА_8, на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 22 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він є власником 1/3 частки
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Попередній власник, ОСОБА_8
продав йому свою частку у будинку, не
визначивши з іншими співвласниками
порядок користування будинком та
земельною ділянкою, на якій він
розташований. Зазначав, що ОСОБА_8 не
давав згоди на приватизацію земельної
ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Крім того,
вважав заяву про порядок користування
спірною земельною ділянкою між ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_10, яка діяла за
довіреністю від імені ОСОБА_8
незаконною, оскільки до неї не додано
схему розподілу земельної ділянки.
Крім того, ОСОБА_10 було введено в оману
ОСОБА_5 та вона не розуміла
наслідків нотаріально завіреної заяви.
21 квітня 1999 року ОСОБА_7
отримала у дарунок від ОСОБА_5
невиділену в натурі 1/3 частину спірного
будинку, після чого приватизувала
земельну ділянку, на якій розташована
частина спірного будинку, захопивши
при цьому частину ділянки без
узгодження зі співвласниками на
виділення в натурі та без узгодження
меж земельної ділянки. У подальшому
Одеською міською радою були прийняті
рішення про право власності на
земельну ділянку від 21 травня
2005 року і від 2002 року та Одеським
міським управлінням земельних
ресурсів видані Державні акти про
право власності на земельну ділянку
площею 0,1 га, розташовану по
АДРЕСА_1, виданий 20 вересня
2005 року ОСОБА_6 та на земельну ділянку
площею 0,585 га, розташовану за цією ж
адресою, виданий у 2002 році ОСОБА_7

Позивач просив, з урахуванням змінених
позовних вимог, визнати рішення
Одеської міської ради від 21 травня 2005
року та від 2002 року, Державні акти на
право приватної власності на земельні
ділянки, видані 20 вересня 2005 року
ОСОБА_6 та у 2002 році ОСОБА_7, заяву про
визначення порядку користування
земельною ділянкою від 20 вересня 2004
року недійсними.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 10 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 22 травня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі, до якої
приєднався ОСОБА_8, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять
скасувати судові рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи в позові, суди на підставі
доказів, поданих сторонами, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що право ОСОБА_4
приватизацією земельної ділянки
ОСОБА_7 у 2002 року та ОСОБА_6 у 2005 році не
порушені, так як між попередніми
співвласниками жилого будинку
укладений та нотаріально завірений
договір (угода) про порядок
користування спірною земельною
ділянкою.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, до якої
приєднався ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 10 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А.
Черненко