АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Піхур О.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі
Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 05 листопада 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
інвестиційно-будівельного
госпрозрахункового підприємства
«Інвестбуд-3000» про визнання майнових
прав на об'єкт інвестування,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 05 листопада
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного інвестиційно-будівельного
госпрозрахункового підприємства
«Інвестбуд-3000» про визнання майнових
прав на об'єкт інвестування -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу в якій просить
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 05 листопада 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

В серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
визнання майнових прав на об'єкт
інвестування, посилаючись на те, що між
позивачем та Державним
науково-виробничим підприємством
«Будінвест» 05.01.2006 року було укладено
Договір № 15/ТМ інвестування
будівництва нежилого приміщення -
творчої майстерні, у житловому будинку
за будівельною адресою: АДРЕСА_1 в м.
Києві.

Відповідно до умов даного договору,
ДНВП «Будінвест» взяв на себе обов'язок
на свій ризик за завданням і за кошти
позивача виконати роботи з будівництва
нежитлового приміщення № 38, а саме
творчої майстерні, розташованого на 14
поверсі житлового будинку за
будівельною адресою: АДРЕСА_1 в м. Києві,
в строк до 4-го кварталу 2007 року, а
позивач зобов'язався прийняти та
оплатити таку роботу в строк до 10.04.2008
року. Позивачем було сплачено 100 %
вартості робіт у розмірі 1 626 500,00 грн.,
проте у визначений строк ДНВП
«Будінвест» свої зобов'язання не
виконав.

01.10.2008 року ДНВП «Будінвест» та
відповідачем було укладено договір №
1/10-08, за умовами якого відповідач
прийняв функції «Замовника
(Забудовника)» житлового будинку та
Блоку соціально-побутового
призначення з підземним паркінгом по
АДРЕСА_1 в м. Києві. Крім того, 20.04.2012 р.
між сторонами було укладено Додаткову
угоду № 1 до договору, відповідно до
умов якої відповідач набув прав та
обов'язків сторони «Забудовник» та
прийняв зобов'язання перед позивачем
завершити будівництво вищезазначеного
об'єкта, ввести його в експлуатацію та
виконати усі інші зобов'язання, що були
обумовлені договором, перед позивачем.
Однак, станом на день подачі позову
відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконав, а тому позивач просив суд
визнати право власності на майнові
права позивача на об'єкт інвестування -
нежиле приміщення № 38 (будівельний
номер), а саме творчу майстерню площею
130,12 кв.м., розташованого на 14 поверсі
житлового будинку за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача
судовий збір.

Судом встановлено, що між позивачем та
Державним науково-виробничим
підприємством «Будінвест» 05.01.2006 року
було укладено Договір № 15/ТМ
інвестування будівництва нежилого
приміщення - творчої майстерні, у
житловому будинку за будівельною
адресою: АДРЕСА_1 в м. Києві.

Відповідно до умов даного договору
ДНВП «Будінвест» взяло на себе
обов'язок на свій ризик за завданням і
за кошти позивача виконати роботи з
будівництва нежитлового приміщення №
38, а саме творчої майстерні,
розташованого на 14 поверсі житлового
будинку за будівельною адресою:
АДРЕСА_1 в м. Києві, в строк до 4-го
кварталу 2007 року, а позивач
зобов'язався прийняти та оплатити таку
роботу в строк до 10.04.2008 року.

Судом встановлено, що позивачем було
сплачено 100 % вартості робіт у розмірі 1
626 500,00 грн., проте у визначений строк
ДНВП «Будінвест» свої зобов'язання не
виконав.

01.10.2008 року між ДНВП «Будінвест» та
відповідачем ДІБГП «Інвестбуд-3000» було
укладено договір № 1/10-08, за умовами
якого відповідач прийняв функції
«Замовника (Забудовника)» житлового
будинку та Блоку соціально-побутового
призначення з підземним паркінгом по
АДРЕСА_1 в м. Києві.

20.04.2012 року між сторонами було укладено
Додаткову угоду № 1 до договору,
відповідно до умов якої ДІБГП
«Інвестбуд-3000» набув прав та обов'язків
сторони «Забудовник» та взяв
зобов'язання перед позивачем завершити
будівництво вищезазначеного об'єкта,
ввести його в експлуатацію та виконати
усі іншізобов'язання, що були
обумовлені договором, перед позивачем.

Довідкою від 22.04.2014 року №Б/1,
відповідач підтвердив, що позивачем
було повністю виконано зобов'язання по
сплаті повної вартості майнових прав
відповідно до договору.

Судом встановлено, що на день розгляду
справи, в порушення взятих на себе
зобов'язань, відповідачем не здійснено
добудову житлового будинку з підземним
паркінгом та Блоком СПП за будівельною
адресою: АДРЕСА_1 в м. Києві та не
введено в експлуатацію.

З письмових пояснень відповідача
вбачається, що на даний час у
відповідача відсутня можливість
здійснити добудову житлового будинку з
підземним паркінгом та Блоком СПП,
через затримки у оформленні договору
оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
м. Києві з ДНВП «Центр Будінвест» на
ДІБГП «Інвестбуд-3000».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України
«Про інвестиційну діяльність»,
інвестор має право володіти,
користуватися і розпоряджатися
об'єктами та результатами інвестицій
відповідно до законодавчих актів.

Згідно до ст. 4 Закону України «Про
інвестиційну діяльність», об'єктами
інвестиційної діяльності можуть бути
будь-яке майно, а також майнові права.

За положеннями п. 2 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 461 від
13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію
об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснено на підставі
будівельного паспорта, проводиться
шляхом реєстрації Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
та її територіальними органами поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

Відповідно до положень ст. 190 ЦК України
майном, як особливим об'єктом
вважаються окрема сукупність речей, а
також майнові права та обов'язки, при
цьому майнові права визнаються
речовими правами.

Пунктом 4.3. договору визначено, що до
отримання інвестором (позивачем) права
власності на об'єкт інвестування,
відповідно до чинного законодавства
України, інвестору належить право на
об'єкт незавершеного будівництва.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду та зазначає, що
відповідно до ст. 3 Закону України «Про
оцінку майна» майнові права - це
будь-які права, пов'язані з майном,
відмінні від права власності, у тому
числі права, які є складовими частинами
права власності (права володіння,
розпорядження, користування), а також
інші специфічні права (права на
провадження діяльності, використання
природних ресурсів тощо) та права
вимоги.

Майнові права на нерухомість, що є
об'єктом будівництва (інвестування) не
є речовими правами на чуже майно,
оскільки об'єктом цих прав не є «чуже
майно», а також не є правом власності,
оскільки об'єкта будівництва
(інвестування) не існує, а тому не може
існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна
визначити як «право очікування», є
складовою частиною майна як об'єкта
цивільних прав. Майнове право - це
обмежене речове право, за яким власник
цього права наділений певними, але не
всіма правами власника майна, та яке
засвідчує правомочність його власника
отримати право власності на нерухоме
майно чи інше речове право на
відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна).

Судом встановлено та не заперечується
позивачем, що будівництво житлового
будинку з підземним паркінгом та
Блоком СПП за будівельною адресою по
АДРЕСА_1 в м. Києві не завершено та не
введено в експлуатацію.

Майнові права відмінні від права
власності, але є передумовою визнання
права власності на нерухоме майно,
проте ст. 331 ЦК України, якою позивач
обґрунтовує заявлені вимоги, не
передбачає можливості виникнення
права власності чи майнового права на
новостворене нерухоме майно за
рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги є переказом
позовної заяви, висновків суду не
спростовують та не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 05 листопада 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: