Ухвала іменем україни 17 грудня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоСитнік О.М. суддів:
Маляренка А.В., Нагорняка В.А., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 09 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом про поділ майна
подружжя, у якому просила поділити
майно, яке є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, наступним
чином: виділити у власність ОСОБА_4
майно загальною вартістю 1 660 173 грн,
зокрема: автомобіль марки «Nissan Tiida»,
державний номерний знак НОМЕР_1, 2011 року
випуску, вартістю 132 213 грн; земельну
ділянку площею 0,05 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2, державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 149716 від 26 жовтня 2004 року та
земельну ділянку, площею 0,25 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2,
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 149715 від 26
жовтня 2004 року, загальною вартістю 27 960
грн; будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_3 помічений у
технічному паспорті на житловий
будинок літерою «Е», загальною площею
183 кв. м, вартістю 1 500 000 грн.

Виділити у власність
ОСОБА_5 майно загальною вартістю 11 048 308
грн 74 коп., зокрема: квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 1 061 254 грн 50 коп., з яких
сплачено кредит в сумі 450 000 грн та
відсотки за користування кредитними
коштами у розмірі 611 254 грн 50 коп.,
виплачених на придбання квартири;
автомобіль марки «Mersedes-Benz», державний
номерний знак НОМЕР_2, 2006 року випуску,
487 054 грн 24 коп., з яких сплачено
кредит у розмірі 163 333 грн 33 коп. та
відсотки за користування кредитними
коштами у розмірі 323 720 грн 91 коп.,
виплачених на придбання автомобіля за
кредитні кошти; будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_3,
помічений у технічному паспорті на
житловий будинок літерою «А»,
загальною площею 352,6 кв. м, вартістю 9 500
000 грн. Також позивачка просила
стягнути з ОСОБА_5 на її користь 3 200 000
грн грошової компенсації замість
частки у праві спільної сумісної
власності.

В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначила, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 15 жовтня 1994 року, у шлюбі
народилася донька - ОСОБА_6, 1997 року
народження. Шлюб між сторонами було
розірвано 19 лютого 2013 року.
Позивач зазначає, що їй відомо, що у
період шлюбу сторонами спору було
придбано у спільну сумісну власність
наступне майно: земельна ділянка
загальною площею 0,30 га, на яку видано
два державні акти: на земельну ділянку
0,05 га та на 0,25 га, автомобіль марки «Nissan
Tiida», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011
року випуску, вартістю 132 213 грн,
квартира АДРЕСА_1, вартістю 1 061 254грн 50
коп., автомобіль марки «Mersedes-Benz»,
державний номерний знак НОМЕР_2, 2006 року
випуску, вартістю 487 054 грн 24 коп. Також
позивач зазначала, що певне майно було
істотно збільшене за рахунок спільних
коштів та особистих трудових затрат.
Зокрема батько позивача - ОСОБА_7
подарував відповідачеві земельну
ділянку, площею 0,85 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2, вартість якої
внаслідок проведення за рахунок
спільних коштів та трудових затрат
позивача землевпорядних робіт та робіт
з благоустрою, відповідно до
інформаційного листа від 14 березня 2013
року, наданого оцінювачем ОСОБА_8,
становить 3 000 000 грн: будинок з
надвірними будівлями загальною площею
313,2 кв. м та житловою площею 170,5 кв. м,
розташований за адресою: АДРЕСА_3,
вартістю 164 010 грн. Вартість зазначеного
будинку внаслідок проведення за
рахунок спільних коштів реконструкції
відповідно до інформаційного листа від
14 березня 2013 року, наданого оцінювачем

ОСОБА_8, становить 6 500 000 грн.

Рішенням
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 17 липня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 09 вересня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_4
право власності на 1/2 частини будинку з
господарсько-побутовими будівлями за
адресою: АДРЕСА_3, 1/2 частини автомобіля
марки «Nissan Tiida», державний номерний
знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, 1/2 частини
земельної ділянки площею 0,05 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2,
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ №149716 від 26
жовтня 2004 року,

1/2 частини земельної ділянки, площею 0,25
га, розташованої за адресою:

АДРЕСА_2, державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№ 149715 від 26 жовтня

2004 року, 1/2 частини автомобіля марки
«Mersedes-Benz», державний номерний знак
НОМЕР_2, 2006 року випуску. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 887 500 грн у
рахунок компенсації половини вартості
квартири АДРЕСА_1, що була спільною
сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_5
право власності на 1/2 частини будинку з
господарсько-побутовими будівлями за
адресою: АДРЕСА_3, 1/2 частини автомобіля
марки «Nissan Tiida», держаний номерний знак
НОМЕР_1, 2011 року випуску, на 1/2 частини
земельної ділянки площею 0,05 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2,
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 149716 від 26
жовтня 2004 року,

1/2 частини земельної ділянки площею 0,25
га, розташованої за адресою:

АДРЕСА_2, державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№ 149715 від 26 жовтня 2004 року. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та рішення апеляційного
суду, ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити частково: виділити у
власність ОСОБА_4 автомобіль марки «Nissan
Tiida», державний номерний знак НОМЕР_1, 2011
року випуску, та земельну ділянку
розміром 0,05 га, розташовану по АДРЕСА_2;
виділити у власність ОСОБА_5 автомобіль
марки «Mersedes-Benz», державний номерний
знак НОМЕР_2, 2006 року випуску, земельну
ділянку площею 0,25 га, розташовану по

АДРЕСА_2, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд, керуючись
положеннями ч. 1 ст. 70 СК України, дійшов
висновку про те, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
кожному з них у рівних частках.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна, оскільки
суди дійшли їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду не відповідають.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 1994
року (а. с. 8, т.1).

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 19 лютого
2013 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
розірвано ( а. с. 24, т.1).

Судом встановлено, що за час
перебування у зареєстрованому шлюбі
сторонами було набуте наступне майно:

- житловий будинок з надвірним
спорудами загальною площею 313,2 кв. м, що
розташований по АДРЕСА_3 та належить
ОСОБА_5 на підставі договору дарування
від 31 липня 2001 року (а. с. 21, т. 1);

- земельну ділянку площею 0,85 га, що
розташована по АДРЕСА_2 та належить

ОСОБА_5 на підставі договору дарування
від 31 липня 2001 року

а. с. 22, т. 1);

- земельну ділянку площею 0,30 га, що
розташована по АДРЕСА_2, на яку видано
державні акти на право власності на
земельну ділянку від 26 жовтня 2004 року
на ОСОБА_4, зокрема на 0,050 га, цільове
призначення - ведення особистого
селянського господарства (а. с. 28, т. 1) та
0,250 га, цільове призначення -
будівництво, обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд на підставі договору
купівлі-продажу від 01 квітня
2004 року (а. с. 29, т. 1);

- автомобіль марки «Mercedes-Benz E 280», 2006 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, власником якого відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 14 червня 2006
року є ОСОБА_5 (а. с. 26, т. 1);

- автомобіль марки «Nissan Tiida», 2011 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, власником якого відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 04 серпня 2011
року є ОСОБА_4

а. с. 27, т. 1);

- квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрована за
ОСОБА_5 на праві приватної власності,
частка 1 на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
номер 6088187, видане 12 липня 2013 року (а. с.
46, т. 1).

Згідно з договором купівлі-продажу від
31 березня 2014 року ОСОБА_5 продав
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_9 Продаж квартир
вчинено за 1 755 000 грн (а. с. 175-177, т. 1).

У випадку, коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі (п. 30 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя»).

Суд, вирішуючи спір в цій частині,
виходив із того, що оскільки квартира
квартиру АДРЕСА_1, яка є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
була відчужена відповідачем під час
розгляду справи, позивач має право на Ѕ
частини вартості зазначеної квартири у
розмірі 877 500 грн.

При цьому судом не враховано та не
перевірено, за які кошти було придбано
вказану квартиру. Оскільки, як
вбачається з рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 19 листопада
2012 року, що набрало законної сили,
ОСОБА_5 21 квітня 2006 року та 19 червня

2007 року уклав з ВАТ «Комеційний банк
«Хрещатик» кредитні договори №
37/06-МВ/36 та № 37/07-980/07И. Під час розгляду
справи про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів було встановлено,
що кредитні договори було укладено в
інтересах сім'ї. Пунктом 1.2 кредитного
договору передбачено, що кредит
надається позичальнику на
інвестування будівництва житлової та
нежитлової нерухомості. При розгляді
справи про поділ майна подружжя ОСОБА_5
зазначав, що саме за ці кошти було
придбано спірну квартиру.

Судами також
встановлено, що за час перебування у
зареєстрованому шлюбі подарований у 2001
році ОСОБА_5 житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
по АДРЕСА_3 зазнав істотних змін, його
площа збільшилась і згідно з технічним
паспортом на будинок станом на
26 липня 2011 року становить 352,6 кв. м
замість 313,2 кв. м, зазначених у договорі
дарування, зокрема було добудовано дві
веранди. На території домогосподарства
побудовано альтанку.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України, чинного
на час придбання сторонами житлового
будинку, майно, яке належало кожному з
подружжя до одруження, а також одержане
ним під час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» судам
роз'яснено, що майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

Визнаючи зазначений
будинок та земельну ділянку, на якій
він розташований, об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, та
визнаючи частки кожного з подружжя в
цьому майні рівними з підстав
істотного збільшення його вартості
внаслідок трудових або грошових затрат
подружжя, суд першої інстанції, з яким
погодився і апеляційний суд, при
застосуванні ст. 25 КпШС України і
відповідно ч.1 ст.62 СК України не
врахував, що на суму вартості будинку
до його поліпшення збільшується частка
того з подружжя, якому він належав.

Таким чином, висновок
суду про те, що частки сторін у праві
власності на будинок з надвірним
спорудами, що розташований по

АДРЕСА_3, є рівними, колегія суддів
вважає передчасним та таким, що не
відповідає матеріалам справи,
враховуючи, що цей будинок належить
ОСОБА_5 на підставі договору дарування.

Крім того, не можна
погодитись з висновками судів у
частині вирішення спору щодо поділу
автомобілів марки «Mercedes-Benz E 280» та «Nissan
Tiida».

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом.

Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

При поділі майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
у разі, якщо речі є неподільними,
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно допускається лише за його згодою
та попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5

ст. 71 СК України).

Відповідно до п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

При цьому згідно з
роз'ясненням, наданим судам у п. 25
наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення ч.
ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

При зверненні до суду позивач просила
суд виділити їй у власність автомобіль
«Nissan Tiida», 2011 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, а у власність
відповідача - автомобіль «Mercedes-Benz E 280»,
державний номерний знак НОМЕР_2, 2006 року
випуску. Відповідач проти такого
розподілу автомобілей не заперечував.

Суди при вирішенні спору на
вищезазначене уваги не звернули,
доводи сторін в цій частині належним
чином не з'ясували, не обговорили
можливість реального поділу майна в
натурі.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суди
попередніх інстанцій не в повній мірі
з'ясували всі дійсні обставини справи
щодо підстав набуття майна, збільшення
вартості особистого майна одного з
подружжя за рахунок спільних коштів
подружжя, правильного визначення
часток кожного з подружжя при поділі,
можливості реального поділу спільного
майна подружжя.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення як судом першої, так і
судом апеляційної інстанції фактичних
обставин справи, не встановлення
фактичного порядку користування
майном, порушення норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

За таких обставин ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи в цій
частині до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336,
338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 09 вересня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська