УХВАЛА

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 29 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 3
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва
від 1 жовтня 2012 року її було визнано
такою, що втратила право користування
кімнатою АДРЕСА_1.

23 листопада 2012 року її було знято з
реєстрації у вказаному житловому
приміщенні, а 14 грудня 2012 року загальні
збори об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Космонавтів-132-В» (далі - ОСББ
«Космонавтів- 132-В») прийняли рішення
про вселення у спірну кімнату ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 4 березня 2013 року заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 1 жовтня 2012 року
скасовано, справу призначено до
розгляду у загальному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 квітня 2013 року її було
визнано такою, що втратила право
користування кімнатою АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 23 вересня 2013
року рішення районного суду скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову у
позові.

22 жовтня 2013 року на виконання вказаного
рішення апеляційного суду її було
зареєстровано у спірній кімнаті, яку
відповідачі у добровільному порядку
звільнити відмовляються.

З урахуванням викладеного, вважаючи
вселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у
спірну кімнату незаконним, оскільки
вона вселялась у цю кімнату згідно з
ордером, позивач просила суд виселити
зазначених осіб з кімнати АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 3 червня 2014
року, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким її позов
задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем на надано суду договору
найму житлового приміщення, доказів
правомірності її вселення, реєстрації
та проживання у спірній кімнаті, у
зв'язку із чим вона є неналежним
позивачем.

Погоджуючись із висновками суду першої
інстанції, апеляційний суд також
зазначив, що реєстрація ОСОБА_3 у
спірній кімнаті не є підтвердженням
правомірності користування нею
житловим приміщенням, оскільки законом
передбачені інші підстави для вселення
та проживання у гуртожитку; вселення
відповідачів у спірну кімнату не
порушує прав та законних інтересів
позивача.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 2 квітня 2011 року
загальні збори товариства з обмеженою
відповідальністю «Добробут-ТСТ» (далі -
ТОВ «Добробут-ТСТ») прийняли рішення
про створення ОСББ «Космонавтів-132-В»
та передачу на його баланс будівлі
гуртожитку АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня
2012 року ОСОБА_3 було визнано такою, що
втратила право користування кімнатою
№ 45 у зазначеному будинку.

23 листопада 2012 року ОСОБА_3 було знято з
реєстрації у вказаному житловому
приміщенні, а 14 грудня 2012 року загальні
збори ОСББ «Космонавтів-132-В» прийняли
рішення про вселення у спірну кімнату
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 4 березня 2013 року заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 1 жовтня 2012 року
скасовано, справу призначено до
розгляду у загальному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 квітня 2013 року ОСОБА_3
було визнано такою, що втратила право
користування кімнатою АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 23 вересня 2013
року рішення районного суду скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову у
позові.

22 жовтня 2013 року ОСОБА_3 зареєстровано у
спірній кімнаті.

Таким чином, позивач не визнана такою,
що втратила право користування спірним
житловим приміщенням, так як зі
скасуванням судового рішення
втрачаються ті правові наслідки, які з
нього випливають, а отже, її право
користування кімнатою АДРЕСА_1 не
припинено.

Вирішуючи спір, суди у порушення ст. ст.
212-214, 315 ЦПК України не надали належної
оцінки зазначеним обставинам та
прийшли до передчасного висновку про
те, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем,
оскільки нею не доведено факту
правомірності вселення до гуртожитку
та користування спірною кімнатою.

Крім того, суди у порушення п. 3 ч. 1 ст.
ст. 214 ЦПК України, відповідно до якого
суд повинен визначитися із характером
спірних правовідносин, не надали
належної оцінки тій обставині, що
ОСОБА_3 пред'явила позов не про її
вселення або надання їй житла у
гуртожитку, а про виселення із наданого
їй у законному порядку у користування
житлового приміщення осіб, які, на її
думку, проживають у спірному
приміщенні без законних підстав, а,
отже, характер правовідносин між
сторонами судами не з'ясовано.

Також безпідставними є висновки судів
про те, що позивач повинна довести
підстави вселення до гуртожитку (ст. ст.
127, 128, 129 ЖК Української РСР, Примірне
положення про гуртожиток,
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР від 3 червня
1986 року № 208), оскільки зазначене
знаходиться поза межами предмету
позовних вимог (ст. 11 ЦПК України). При
пред'явленні до неї позову вимоги
заявлялись про визнання відповідача
такою, що втратила право проживання у
спірній кімнаті. Тобто, її законне
вселення до гуртожитку не оспорювалось
і вимог про виселення у зв'язку із
незаконним проживанням у гуртожитку не
пред'являлось.

Крім того, у порушення вимог п. 2 ч. 6 ст.
130 ЦПК України суд не вирішив питання
про склад осіб, які мають брати участь у
справі, зокрема, не залучив до участі у
справі власника будівлі гуртожитку -
ТОВ «Добробут-ТСТ», оскільки рішення
суду впливає на його права та обов'язки.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 29 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 3 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник Судді:
Б.І. Гулько А.О.
Лесько С.Ф. Хопта В.А. Черненко