Провадження № 2/734/994/14
Справа
№ 734/3314/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 грудня 2014 року смт
Козелець

Козелецький районний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого-судді
Бузунко О.А.

за участю секретаря
Галюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Красилівської сільської ради
Козелецького району Чернігівської
області про визнання права власності
на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

із позовною заявою про визнання за
заповітом права власності на спадкове
майно у суд звернувся ОСОБА_1 до
Красилівської сільської ради
Козелецького району Чернігівської
області. Позовні вимоги мотивовані тим,
що після смерті ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, залишилося спадкове
майно, яке як спадщину у визначений
строк позивач прийняв, проте оформити
право власності на успадкований
будинок АДРЕСА_1, не має можливості,
оскільки відсутні правовстановлюючі
документи на ім'я ОСОБА_2.

В матеріалах справи міститься:

- заява позивача про розгляд справи за
його відсутності та про підтримання
позовних вимог;

- заява за підписом голови
Красилівської сільської ради
Козелецького району Чернігівської
області про розгляд справи за
відсутності представника ради.

За таких підстав суд визнав за можливе
розглядати справу за відсутності
позивача та відповідача на підставі
доказів, наявних в матеріалах справи.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України в силу
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в
разі визнання позовних вимог
відповідачем суд, за наявності для того
законних підстав, ухвалює рішення про
задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають істотне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи, що
визнання відповідачем позову не
суперечить закону, не порушує права,
свободи та інтереси інших осіб, суд
дійшов наступних висновків.

При судовому розгляді цивільної справи
встановлено, що ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 /копія свідоцтва про
смерть НОМЕР_2 - а.с. 3/. Після померлого
ОСОБА_2 залишилось спадкове майно -
житловий будинок із надвірними
будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № 320 від 09.10.2014
року, виданої виконкомом Красилівської
сільської ради Козелецького району
Чернігівської області, ОСОБА_2 на день
своєї смерті проживав один.

Після смерті ОСОБА_2 Козелецькою
районною державною нотаріальною
конторою була заведена спадкова
справа, з копії якої вбачається, що:

в червні 2005 року ОСОБА_2 залишив
заповіт, за яким все своє майно, в т.ч. і
заощадження в Ощадному банку заповідав
ОСОБА_1 (за станом на 16 серпня 2014 року
заповіт не змінювався і не відмінявся);

у вересні 2013 року ОСОБА_1 подав заяву
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_2.

Відповідно до довідки, виданої
виконкомом Красилівської сільської
ради Козелецького району
Чернігівської області 09 жовтня 2014 року,
житловий будинок АДРЕСА_1 був
побудований та введений в експлуатацію
в 1953 році і був зареєстрований в
погосподарській книзі сільської ради
за № 188, що відповідало діючому на той
час законодавству.

Згідно з довідкою, виданою виконкомом
Красилівської сільської ради
Козелецького району Чернігівської
області 06 жовтня 2014 року, житловий
будинок АДРЕСА_1 за станом на 15 квітня
1991 року відносився до суспільної групи
"робітничий двір", членами якого на той
час були ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2) та
ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3).

Як суспільна група "робітничий двір"
існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до
прийняття постанови Верховної Ради
Української РСР № 885-ХІІ, якою було
введено в дію Закон України "Про
власність".

Оскільки за станом на 15 квітня 1991 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, будучи членами
робітничого двору, мали рівні частки в
майні цього двору, то після смерті
останньої житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як
спадкову масу, шляхом вступу в
управління майном, прийняв ОСОБА_2.
Тобто, ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4
фактично став власником всього
будинку, проте правовстановлюючі
документи не оформив.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04.10.91 р. N 7 "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок", право
власності на жилий будинок, збудований
громадянином на відведеній в
установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої ради.

Зважаючи на те, що житловий будинок,
розташований за адресою АДРЕСА_1,
побудований і прийнятий в
експлуатацію, зареєстрований в
сільській раді та розташований на
земельній ділянці, яка свого часу була
передана ОСОБА_2, він може бути об'єктом
спадкування виходячи з наступного.

На підставі статей 1216; 1217; 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла, до інших осіб
(спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Статтями 15, 16, 20 ЦК України та ст. ст. 3, 4
ЦПК України передбачено право особи на
судовий захист свого цивільного права
у разі його порушення.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Також, суд бере до уваги особливість
забудови будинку, який було збудовано у
системі робітничого двору. Зокрема, ч. 4
ст. 3 Закону України „Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачає, що
права на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Зокрема, необхідно зазначити, що
державна реєстрація права власності на
житлові будинки на час виникнення
спірних правовідносин регулювалася
підзаконними нормативними актами,
такими, як Інструкція про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, яка затверджена
заступником Міністра комунального
господарства Української РСР 31.01.1966
року та Інструкція про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР в № 45/5,
відповідно до п. 62 якої підтвердженням
приналежності будинку, який
знаходиться в сільському населеному
пункті, можуть бути відповідні довідки
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящих, які видавалися в
тому числі і на підставі записів у
погосподарських книгах. До компетенції
виконкомів місцевих рад відносилось
також питання узаконення цих будівель
та внесення записів про право
власності на будинки за громадянами у
погосподарські книги місцевих рад.
Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року.

Виходячи з наведених нормативних актів
виникнення права власності на житлові
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації цього права до
часу набрання чинності ЦК України 2003
року та Законом України від 01.07.2004 року
„Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, враховуючи, що позивач прийняв
спадщину в установленому законом
порядку після померлого, але отримати
свідоцтво про право на спадщину в
порядку спадкування на вказане
будинковолодіння в нотаріальній
конторі не може, у зв'язку з тим, що
правовстановлюючий документ на
житловий будинок та надвірні будівлі
не видавався, право позивача підлягає
захисту, а позовні вимоги задоволенню;
за позивачем підлягає визнання права
власності на вищевказаний житловий
будинок.

Спір про право власності на зазначений
жилий будинок з надвірними будівлями
підлягає розгляду в судовому порядку,
оскільки іншим шляхом його вирішити не
можливо, а набуття позивачем права
власності на житловий будинок та
надвірні будівлі не порушує права та
законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1268 ЦК
України, ст.ст. 60, 174, 197, 209, 212, 215, 218, 223, 294,
295 і 296 ЦПК України, суд

в и р і
ш и в:

позов ОСОБА_1 до Красилівської
сільської ради Козелецького району
Чернігівської області про визнання
права власності на спадкове майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП
НОМЕР_1, право власності на будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1 (в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_2).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
із дня проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів із дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
О.А. Бузунко