Єдиний унікальний номер 205/8638/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді Скрипник К.О.

при секретарі
Берко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Житлово-будівельного
кооперативу № 246 м. Дніпропетровська,
третя особа - Друга дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
встановлення юридичного факту,
визнання права власності на частину
спільного майна подружжя та на частину
майна в порядку спадкування за
законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 14 жовтня 2014 року звернулася
до Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом в якому
зазначила, що її чоловік ОСОБА_4 був
членом ЖБК № 246 та йому з сім`єю була
надана в користування квартира
АДРЕСА_1. Пайові внески в сумі 7135,00
рублів були сплачені подружжям в
повному обсязі. Таким чином, пайові
внески є спільним майном подружжя,
кожен май право на ? їх частину. Не
зважаючи на те, що пайові внески були
сплачені в повному обсязі та квартира
перейшла у власність подружжя, ніхто не
оформив та не зареєстрував у
встановленому законом порядку право
власності на спірну квартиру.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 Після
його смерті відкрилася спадщина на ?
частину квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями
першої черги за законом є позивач
ОСОБА_1 - дружина спадкодавця та їх діти
- ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які у встановлений
законом строк звернулися до
нотаріальної контори з заявою про
відмову від спадщини на користь своєї
матері. Позивач проживала та була
зареєстрована зі спадкодавцем на
момент відкриття спадщини та у
встановлений законом строк звернулася
з заявою про прийняття спадщини. Проте,
нотаріусом було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
квартиру, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи, які б
підтверджували право власності
померлого на спірну квартиру. Позивач
просила встановити юридичний факт
належності ОСОБА_4, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ? частини
кооперативної квартири АДРЕСА_1 і факт
належності позивачу ? частини вказаної
квартири; вважати загальну площу
квартири АДРЕСА_1 62,5 кв.м., житлову площу
- 39,3 кв.м., згідно технічного паспорту
від 24 вересня 2014 року; визнати за
позивачем право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 62,5
кв.м., житловою площею - 39,3 кв.м., яка
складається з: 1- коридор- 7,7 кв.м,
санвузол - 3,1 кв.м., шафа - 1,8 кв.м., кухня -
8,0 кв.м., житлова - 13,0 кв.м., житлова - 13,6
кв.м., житлова - 12,7 кв.м., лоджія - 1,8 кв.м.,
балкон - 0,8 кв.м., в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позивач в судовому засіданні
позовну заяву підтримала та просила
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовну заяву
визнали та не заперечували проти її
задоволення.

Представник співвідповідача ЖБК №
246 м. Дніпропетровська в судовому
засіданні позовну заяву визнала та не
заперечувала проти її задоволення.

Третя особа у судове засіданні не
з'явилася, про день і час проведення
слухання справи повідомлялася
належним чином, письмово просили
слухати справу у відсутність їх
представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справ встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 згідно ордеру № 965,
виданого 20 липня 1977 року на підставі
списків ЖБК № 246, затверджених
виконкомом міської ради депутатів
трудящихся м. Дніпропетровська від
20.07.1977 року була надана ОСОБА_4 з родиною
три особи (а.с.10).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі з 28
червня 1975 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(а.с.6). Від шлюбу мають двох дітей:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7,8,9).

Встановлено, що ОСОБА_4 був членом
Житлово-будівельного кооперативу № 246
м. Дніпропетровська. Пайовий внесок за
квартиру АДРЕСА_1, був сплачений в сумі
7135,00 руб. в повному обсязі (а.с.12).

Як роз`яснено у п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
вересня 1987 року № 9 «Про практику
застосування судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи», при
розгляді спорів про поділ квартири між
подружжям слід керуватися ст.146 ЖК
України, ст.15 Закону «Про власність», п.
43 Примірного статуту ЖБК і
законодавством про шлюб та сім'ю,
враховуючи, що пай, внесений подружжям
в ЖБК у період сумісного проживання за
рахунок спільних коштів, а також за
рахунок коштів, подарованих подружжю
або одержаних ним у позичку, а після
повної сплати пайового внеску -
квартира, є їх спільним майном і
підлягає поділу на загальних
підставах, а внесений одним з подружжя
до вступу в шлюб пай є його особистим
майном.

Пунктами 1 і 2 розділу VII «Прикінцеві
положення» Сімейного кодексу України
встановлено, що цей Кодекс набирає
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України. З
вступом у дію Сімейного кодексу
України втрачає чинність Кодекс про
шлюб та сім'ю України.

Частиною 1 ст.58 Конституції України
встановлено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

У зв'язку із набранням Цивільним
кодексом України чинності з 01.01.2004
року, Сімейний кодекс України набрав
чинності також з 01.01.2004 року та нормами
цього Кодексу регулюються відносини,
які виникли починаючи з дня набрання
ним чинності.

Таким чином, спірні правовідносини,
які виникли до 01.01.2004р. регулюються
нормами Кодексу про шлюб та сім'ю
України.

Згідно ст. 22 КпШС України, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Як зазначено в п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України» від
12.06.1998 р. №16 в редакції, що була чинна на
момент виникнення та існування спірних
відносин, вирішуючи спори між
подружжям про майно, слід
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час придбання
зазначеного майна. При цьому, належить
виходити з того, що відповідно до ст.ст.
22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною
власністю подружжя є нажите ними в
період шлюбу рухоме і нерухоме майно,
яке може бути об'єктом права приватної
власності (крім майна, нажитого кожним
із подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу). Майно, яке належало одному з
подружжя, може бути віднесено до
спільної сумісної власності укладеною
при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
контрактом) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна й робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, вклади до кредитних установ;
паєнагромадження в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
страхова сума, страхове відшкодування,
сплачені за рахунок спільних коштів
подружжя, страхові платежі, які були
повернені при достроковому розірванні
договору страхування або які міг би
одержати один із подружжя в разі
дострокового розірвання такого
договору на час фактичного припинення
шлюбу; грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами.

Виходячи з вище наведеного суд,
керуючись ст.ст. 22, 28 КпШС України, що
діяв на час виникнення спірних
правовідносин та виплати пайових
внесків, дійшов до висновку про те, що
пай, внесений подружжям ОСОБА_4 в ЖБК №
246 м. Дніпропетровська у період
сумісного проживання за рахунок
спільних коштів, являється їх спільним
майном. А тому ОСОБА_1 мала право на ??
частину квартири АДРЕСА_1, оскільки
квартира була придбана в період
зареєстрованого шлюбу.

Враховуюче вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині визнання за нею права
власності на ?? частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею - 62,5 кв.м.,
житловою площею - 39,3 кв.м., яка
складається з: 1- коридор- 7,7 кв.м,
санвузол - 3,1 кв.м., шафа - 1,8 кв.м., кухня -
8,0 кв.м., житлова - 13,0 кв.м., житлова - 13,6
кв.м., житлова - 12,7 кв.м., лоджія - 1,8 кв.м.,
балкон - 0,8 кв.м., є законні та
обґрунтовані, а тому підлягають
задоволенню.

Далі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_4 (а.с.5). Після його
смерті відкрилася спадщина на ? частину
квартири АДРЕСА_1.

За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК
України спадкування є перехід прав та
обовязків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

До складу спадщини входять усі права та
обовязки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1268 ЦК
України спадкоємець за заповітом або
за законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Встановлено, що спадкоємцями
першої черги за законом після смерті
ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_1 та діти:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно матеріалів спадкової справи
№ 263/2014, заведеної Другою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, вбачається, що
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з заявою про
прийняття спадщини 22 жовтня 2014 року
звернулася ОСОБА_1 та з заявами про
відмову від одержання спадкового майна
за законом на користь дружини
померлого ОСОБА_1 08 квітня 2014 року та 11
квітня 2014 року звернулися діти
спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.53-80).

Так, згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Проте, позивач на даний не має
можливості отримати свідоцтво про
спадщину після смерті чоловіка,
оскільки згідно постанови про відмову
у посвідченні нотаріальної дії Другої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, вбачається, що
вказана нотаріальна дія не може бути
здійснена, а саме, видача свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що
реєстрація права власності на
вищевказане майно не проводилася
(а.с.18).

Таким чином, як зазначає позивач,
на даний час вона не має можливості
отримати спадщину після смерті
чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року, а саме, ? частину квартиру АДРЕСА_1,
оскільки вказана квартира є
кооперативною, та ОСОБА_4 за спільні
кошти подружжя за життя сплатив пай,
однак не зареєстрував своє право
власності в КП «ДМБТІ».

Відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України, у
разі викупу квартири член
житлового-будівельного (житлового)
кооперативу стає її власником.

Таким чином, ОСОБА_4 фактично набув
право власності на вказану частину
кооперативну квартиру, а тому
відповідно вказане нерухоме майно
увійшло до спадкової маси після його
смерті.

У зв'язку з чим є безпідставними
позовні вимоги в частині встановлення
юридичного факту належності ОСОБА_4,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ? частини
кооперативної квартири АДРЕСА_1.

На підставі викладеного,
враховуючи, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4 був власником ? частини
квартири АДРЕСА_1, позивачем, як
спадкоємцем за законом, вжито усіх
передбачених законом заходів для
прийняття спадщини, але у
встановленому законом порядку остання
спадщину отримати не може, оскільки
пайовий внесок за вказану квартиру був
сплачений у повному обсязі, але
спадкодавець за життя не встиг
оформити свідоцтво про право власності
на квартиру, тому суд вважає за
необхідне визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею - 62,5 кв.м.,
житловою площею - 39,3 кв.м., яка
складається з: 1- коридор- 7,7 кв.м,
санвузол - 3,1 кв.м., шафа - 1,8 кв.м., кухня -
8,0 кв.м., житлова - 13,0 кв.м., житлова - 13,6
кв.м., житлова - 12,7 кв.м., лоджія - 1,8 кв.м.,
балкон - 0,8 кв.м., в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Натомість, позовні вимоги в
частині визнання загальної площі
квартири АДРЕСА_1 62,5 кв.м., житлової
площі - 39,3 кв.м., згідно технічного
паспорту від 24 вересня 2014 року не
підлягають задоволенню, оскільки не
ґрунтуються на законі.

Враховуючи вищевикладене суд
вважає, що позовні вимоги законні,
обґрунтовані та підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про
судовий збір», судові витрати
необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 22, 28 КпШС України,
пунктом 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 вересня
1987 року № 9 «Про практику застосування
судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи», ст.
ст. 384, 1216,1217,1218 1220, 1261, 1268, 1269 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Житлово-будівельного кооперативу № 246
м. Дніпропетровська, третя особа - Друга
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення юридичного
факту, визнання права власності на
частину спільного майна подружжя та на
частину майна в порядку спадкування за
законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на частину спільного майна подружжя, а
саме, на ? частину квартири АДРЕСА_1,
загальною площею - 62,5 кв.м., житловою
площею - 39,3 кв.м., яка складається з: 1-
коридор- 7,7 кв.м, санвузол - 3,1 кв.м., шафа -
1,8 кв.м., кухня - 8,0 кв.м., житлова - 13,0 кв.м.,
житлова - 13,6 кв.м., житлова - 12,7 кв.м.,
лоджія - 1,8 кв.м., балкон - 0,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею - 62,5 кв.м.,
житловою площею - 39,3 кв.м., яка
складається з: 1- коридор- 7,7 кв.м,
санвузол - 3,1 кв.м., шафа - 1,8 кв.м., кухня -
8,0 кв.м., житлова - 13,0 кв.м., житлова - 13,6
кв.м., житлова - 12,7 кв.м., лоджія - 1,8 кв.м.,
балкон - 0,8 кв.м., в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні іншої частини
позову - відмовити.

Судові витрати компенсувати за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О.Скрипник