Справа №242/2927/14-ц
Провадження №2/242/878/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області у складі:
головуючого судді Пирогової Л.В., при
секретарі Костенко К.О., за участю
відповідача ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань № 1 приміщення
Селидівського міського суду Донецької
області цивільну справу за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
майна нажитого під час шлюбу, позову
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.09.2014 року звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою про
розподіл майна, придбаного за час
шлюбу. Зазначивши, що з 10.08.2010 року по
07.02.2014 року він перебував з
відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому
шлюбі. За час шлюбу подружжям було
придбано майно, яке відповідач ОСОБА_2
добровільно розподілити відмовилася і
звернулася до суду з позовною заявою
про розподіл майна. Відповідач при
поданні позову не вказала майно, що
було придбано за час шлюбу, а саме:
диван «Сота-42», який було придбано
15.08.2011 року за 1900 гривень і який він з
урахуванням зносу він оцінює в 1700
гривень; люстра - 300 гривень та флешка
«Тошиба», що була придбана його батьком
ОСОБА_4 разом з телевізором «Филипс»,
ціна флешки 89 гривень. Просить суд,
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його
користь грошову компенсацію замість
його частини у вищевказаному майні в
розмірі 1044 гривні, визнати за ОСОБА_2
право власності на диван «Сота-42»,
люстра, флешка «Тошиба», а також
стягнути з відповідача на його користь
понесені ним судові витрати.

Позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги змінив, просив стягнути
з відповідача ОСОБА_2 на його користь
грошову компенсацію замість його
частини у вищевказаному майні в
розмірі 1044 гривні, визнати за ОСОБА_2
право власності на диван «Сота-42»,
люстра, а також стягнути з відповідача
на його користь понесені ним судові
витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином.

Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явилася, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином. Надала
суду клопотання про розгляд справи без
її участі та просила задовольнити її
позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання
права власності у повному обсязі.
Згідно позову ОСОБА_3 вона просить
визнати за нею право власності на
автомобіль марки «Daewoo Lanos» 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_1,та дослідивши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд встановив
наступне.

09.09.2014 року ОСОБА_2, звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна
нажитого під час шлюбу.

Ухвалою Селидівського міського суду
Донецької області від 25.12.2014 року
позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розподіл майна нажитого від час шлюбу
залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.
1 ст. 207 ЦПК України.

З огляду на вищезазначене, суд
розглядає справу в межах вимог
заявлених зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл майна нажитого під
час шлюбу, та третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання
права власності.

Вирішуючи зустрічний позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл майна нажитого під
час шлюбу, судом встановлено.

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від
10.08.2010 року, виданого виконкомом
Української міської ради м. Селидове
Донецької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб 10.08.2010 року, після
реєстрації шлюб прізвище дружині
присвоєно «ОСОБА_2».

Рішенням Селидівського міського суду
Донецької області від 07.02.2014 року, шлюб
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважних причин самостійного
заробітку( доходу). Вважається що кожна
річ набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно акту прийому-передачі від 15.08.2011
року (а.с. 38), ОСОБА_1.15.08.2011 року придбав у
ПП «ОСОБА_7» диван «Сота-42 за 1900 гривень,
яку позивач з урахування зносу оцінює в
1700 гривень.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 в
судовому засіданні відмовився від
позовних вимог щодо стягнення на його
користь частки в спільному майні, а
саме: флешки «Тошиба».

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.

Суд враховує те, що частина майна у
вигляді дивану Сота-42 є неподільним та
знаходиться у квартирі відповідача
ОСОБА_2 Слід також врахувати побажання
позивача про залишення у власності
ОСОБА_2 цього майна.

В зв'язку з чим, суд вважає за потрібне
виділити у власність ОСОБА_2диван
Сота-42 вартістю 1700 гривень та стягнути
з неї на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію за різницю половини майна
у розмірі 850 гривень.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Верховного суду України № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» враховуючи принцип
безпосередності судового розгляду
(стаття 159 ЦПК), рішення може бути
обґрунтоване лише доказами, одержаними
у визначеному законом порядку та
дослідженими в тому судовому
засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1
належних доказів щодо придбання за час
шлюбу люстри, яку він оцінює в 300
гривень не надано, в зв'язку з чим суд,
вважає позовні вимоги цій частині
необґрунтованими, та такими, що
задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про визнання права власності на
автомобіль марки «Daewoo Lanos» 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, судом
встановлено.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобі НОМЕР_3,
автомобіль марки «Daewoo Lanos» 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1
зареєстрований та перебувє у власності
ОСОБА_6.

Відповідно до частини 4 статті 41
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та особи, які беруть участь у справі
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Крім того, відповідно до ст. 1 ЦПК
України завданнями цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_3 не надано
жодного доказу в обґрунтування
порушеного, невизнаного або
оспорюваного її права, свободи чи
інтересу в володінні, користуванні,
розпорядженні своїм майном, а саме:
автомобілем марки «Daewoo Lanos» 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

В зв'язку з чим, суд позовні вимоги
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права
власності вважає необґрунтованими та
відмовляє у задоволенні позову у
повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтвердженні
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволені
яких позивачеві відмовлено.

Судом встановлено, що при звернені до
суду позивач ОСОБА_1 сплатив судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп.. Враховуючи, що
суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1
частково, з відповідача ОСОБА_2 на його
користь підлягають стягненню судові
витрати пропорційно задоволеної
частини позовних вимог, а саме: судовий
збір у сумі 207 грн. 06 коп.

Керуючись ст.ст. 69-72 Сімейного кодексу
України, ст. 372 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна нажитого під час шлюбу
задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_2 диван
Сота-42 вартістю 1700 (одна тисяча сімсот)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію за різницю
половини майна у розмірі 850 (вісімсот
п,ятдесят) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 207 (двісті сім)
гривень 06 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права
власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до суду апеляційної
інстанції через Селидівський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя