АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6050/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3273/14
Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В.
Доповідач Гальонкін С. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Гальонкіна
С.А.,

суддів: Одринської Т.В.,
Петренка В.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою скаргою
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» на рішення Київського
районного суду м. Полтави від 17 вересня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Філії в місті Полтава Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» та
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна», третя особа - Приватне
підприємство «Полтавський будівельний
центр», про стягнення страхового
відшкодування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка в серпні 2013 року звернулася
до місцевого суду з позовом до
відповідачів про стягнення
недоплаченого страхового
відшкодування.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що 02 листопада 2012 року між нею та
ПрАТ «Акціонерна страхова компанія
«Інго Україна» було укладено договір
добровільного страхування майна
№680112295, а саме застраховано будівлі
житлового будинку по АДРЕСА_1,
внутрішнє і зовнішнє оздоблення та
комінукації житлового будинку, вміст
житлового будинку. 16 травня 2013 року
сталося підтоплення підвального
приміщення будинку, в зв'язку із
сильними дощовими зливами. Згідно
висновку про оцінку матеріальних
збитків станом на 22 травня 2013 року, їх
вартість склала 26774 грн. Однак,
страховою компанією було виплачено
лише 6800 грн. страхового відшкодування.
У виплаті частини оцінених
матеріальних зитків в розмірі 19774 грн.
страхова компанія відмовила.

Позивач, вважаючи
безпідставною відмову страхової
компанії у виплаті страхового
відшкодування в повному обсязі,
просила суд стягнути з ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» та Філії в місті Полтава ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» на її користь невиплачену
страхову виплату в сумі 19774 грн., пеню за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань за кожен день
стрострочення в сумі 634,93 грн., а всього
20408,93 грн. Також просила стягнути
понесені нею судові витрати по оплаті
судового збору та витрат на правову
допомогу адвоката.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 17 вересня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» на користь
ОСОБА_1 15142 грн. страхового
відшкодування.

В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» на користь
ОСОБА_1 6141 грн. 35 коп. понесених
судових витрат.

Додатковим рішенням Київського
районного суду м. Полтави від 30 жовтня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Філії в м. Полтава ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» просить рішення місцевого
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
встановленим обставинам справи,
неповне з'ясування обставин справи.

Апелянт вважає, що позивачем не було
доведено належними та допустимими
доказами наявність гідроізоляції в
будинку до настання страхового
випадку, а тому дії по влаштуванню під
час ремонту гідроізоляції не
відносяться до страхових витрат, а
свідчать про додаткові витрати,
пов'язані із поліпшенням
застрахованого майна. Також, апелянт
вказує, що судом невірно було стягнуто
судові витрати, не дано оцінку
завищеному розміру витрат на правову
допомогу. Вважає, що судом було невірно
застосовано ч. 1 ст. 88 ЦПК України та
взагалі не було вирішено питання
стягнення витрат за проведення судової
експертизи, які були понесені
відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Предметом оскарження є рішення суду
першої інстанції в частині задоволених
вимог і розподілу судових витрат, а
тому рішення суду переглядається лише
в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з підстав, визначених п.3, 4
ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 22 грудня 2011 року придбала у
ОСОБА_3 домоволодіння по АДРЕСА_1 на
підтвердження чого в установленому
законом порядку укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу,
який пройшов державну реєстрацію
(а.с.183-194т.1).

02 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» було укладено договір
добровільного страхування майна
№680112295 (а.с.6-11т.1).

Відповідно п.2 даного
Договру, предметом договору
страхування є майнові інтереси
Страхувальника, які не суперечать
закону, пов'язані з володінням,
користуванням, розпорядженням майном,
а саме будівлі житлового будинку
вартістю 2 080 000 грн., внутрішнє та
зовнішнє оздоблення та комунікації
житлового будинку вартістю 416 000 грн.,
вміст житлового будинку вартістю 320 000
грн.

Застраховане майно знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 (п.11 Договору). Пункт 5
Договору містить перілік страхових
випадків.

Відповідно до п. 7 Договору страхування
франшиза за кожним страховим випадком
складає 1000 грн.

В додадку №1 до договору
мається перелік майна заявленого на
страхування, а саме меблів та предметів
інтер'єру, побутової техніки,
електронної та комп'ютерної техніки,
санітарно-технічного обладнання.

Заява на страхування майна
фізичних осіб (домоволодіння), яка є
невід'ємною частиною договору
страхування, містить характеризуючу
інформацію щодо домоволодіння (а.с.141-144
т.1).

16 травня 2013 року відбулося
затоплення підвального приміщення
застрахованого об'єкта внаслідок
сильних дощових злив. Настання
страхового випадку підтверджено
довідкою Полтавського обласного
центру з гідрометеорології (а.с.152 т.1) та
не заперечується відповідачем.

Для встановлення розміру матеріальних
збитків, завданих настанням страхової
події, ОСОБА_1 звернулася до Центру
незалежної оцінки та експертизи. Звіт
про оцінку матеріальних збитків було
складено 22 травня 2013 року оцінювачем
ОСОБА_4 (а.с. 12-22 т.1, 154-200 т.1). Відповідно
до вказаного звіту вартість
матеріального збитку завданого майну
ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 внаслідок
стихійного лиха станом на 22 травня 2013
року склала 26774 грн.

Згідно акту огляду майна від 17 травня
2013 року, який було проведено о 10год.15хв.
оцінювачем ОСОБА_4 (а.с.14 т.1), вбачається,
що 16 травня 2013 року відбулося
пошкодження внутрішнього оздоблення
підвального приміщення, що виникло
внаслідок підтоплення, що спричинили
значні зливи.

В зв'язку з тим, що обставини та
характер пошкоджень вказаних у звіті
оцінювача ОСОБА_4 викликали у страхової
компанії сумніви, ПрАТ АСК «Інго
Ураїна» звернулося до ФОП ОСОБА_5, яким
був проведений альтернативний
розрахунок вартості ремонту та
визначено вартість матеріального
збитку в розмірі 7 850, 76 грн. без
врахування робіт по влаштуванню
гідроізоляції, які експерт вважав
невиправланими та такими, що не
відносяться до пошкоджень водою.

ПрАТ «Акціонерна страхова компанія
«Інго Україна» відповідно до
розпорядження на виплату страхового
відшкодування № 4 від 02.07.2013 року (а.с.216
т.1) перерахувала на рахунок ОСОБА_1 6850
грн. 76 коп. страхового відшкодування (з
врахуванням встановленої п. 7 договору
франшизи в розмірі 1000 грн.).

Роз'яснення стосовно розміру
страхового відшкодування за збиток,
який був завданий 16.05.2013р. внаслідок
затоплення підвального приміщення,
були направлені страховою компанією на
адресу ОСОБА_1 (а.с.214-215 т.1).

Згідно висновку №312
судової будівельно-технічної
експертизи від 31.07.2014 року, проведеної
на підставі ухвали суду за клопотанням
ПрАТ «АСК «Інго Україна», експертом
було встановлено, що з урахуванням
даних наведених в звіті про оцінку
матеріальних збитків від 22.05.2013 року,
вартість відновлювального ремонту
підвального приміщення пошкодженого
будинку, який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 станом на день настання
страхового випадку 16.05.2013 року складає
22 942 грн. Вартість відновлювального
ремонту без врахування робіт по
облаштуванню гідроізоляції
підвального приміщення складає 8102,00
грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що матеріальні збитки,
завдані страховим випадком, повинні
бути відшкодовані страховою компанією
з врахуванням вартості ремонтних робіт
по облаштуванню гідроізоляції,
оскільки предметом договору
страхування є внутрішнє та зовнішнє
оздоблення та комунікації будинку.
Крім того, місцевий суд, обґрунтовуючи
своє критичне ставлення до заперечень
проти позову представника відповідача,
виходив з того, що відповідно до
робочого проекту на житловий будинок,
який було надано в розпорядження
судового експерта, вбачається, що при
будівництві житлового будинку була
передбачена гідроізоляція зовнішніх
стін фундаментів.

З такими висновками місцевого суду
колегія суддів погоджується, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
страхування», страхова компанія при
настанні страхового випадку сплачує
страхувальнику страхове
відшкодування. Стаття 9 цього Закону
передбачає, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник. Непрямі збитки
вважаються застрахованими, якщо це
передбачено договором страхування. У
разі коли страхова сума становить
певну частку вартості застрахованого
об'єкта, страхове відшкодування
виплачується у такій же частці від
визначених по страховій події збитків,
якщо інше не передбачено умовами
страхування. Аналогічні норми
закріплені в ст. 988 ЦК України .

Реальними збитками є витрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(ст. 22 ЦК України).

Суд першої інстанції вірно визначився
з характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, що
регулюють їх вирішення.

При вирішенні справи суд першої
інстанції, відповідно до принципу
змагальності і диспозитивності,
повинен дати оцінку наданим позивачем
доказам та доводам відповідача щодо
заперечень проти позову.

Кожна сторона повинна довести
обґрунтованість своїх позовних вимог
або заперечень проти позову належними
і допустимими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Із дослідницької частини висновку №312
судової будівельно-технічної
експертизи від 31.07.2014 року (а.с.39-45т.2)
вбачається, що натурним обстеженням
було встановлено, що зовнішні поверхні
стін житлового будинку облицьовані
керамічними плитками. Внутрішні
поверхні стін фундаментів мають
облицювання гіпсокартонними листами.
Також в розпорядження експерта був
наданий робочий проект житлового
будинку по АДРЕСА_1, відповідно до якого
при будівництві житлового будинку була
передбачена гідроізоляція зовнішніх
стін фундаментів.

Згідно арк. 6-9 робочого проекту
житлового будинку при будівництві
житлового будинку здійснювалося
облаштування зовнішніх стін
фундаментів вертикальною та
горизонтальною гідроізоляцією
(а.с.156-160т.2).

Колегія суддів звертає увагу на те, що
влаштування гідроізоляції зовнішніх
стін фундаменту відповідно до робочого
проекту відноситься до прихованих
будівельних робіт та не може бути
виявлене шляхом візуального огляду
об'єкта. Житловий будинок було здано в
експлуатацію відповідно до робочого
проекту.

Відповідність закінченого
будівництвом об'єкта - житлового
будинку садибного типу за адресою
АДРЕСА_1 засвідчено сертифікатом
відповідності державним будівельним
нормам, стандартам та правилам
(реєстраційний номер ПТ 000651), виданим
23.07.2010 року Інспекцією ДАБК у
Полтавській області (а.с.173т.2).

Рішенням виконавчого комітету
Київської районної в м. Полтаві ради №
270 від 25.05.2010 року погоджено прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
житлового будинку в домоволодіння по
АДРЕСА_1 та надано ОСОБА_3 довідку
встановленого зразку (а.с.171т.2).

Факт підтоплення підвального
приміщення свідчить про порушення
цілісності гідроізоляції зовнішніх
стін фундаменту.

Відновлення гідроізоляції шляхом її
влаштування на зовнішніх стінах
фундаменту з технічної точки зору є
неможливим, оскільки зумовлено
проведенням робіт по зняттю шару
ґрунту, які можуть спричинити
порушення або руйнацію цілісності
будівлі.

Окрім того, проведення таких робіт
призвело б до понесення значно більших
фінансових затрат, які в свою чергу
носять характер невиправданих. А тому,
єдиний можливий спосіб відновлення
становища застрахованого об'єкту - це
влаштування гідроізоляції стін
фундаменту із середини, тобто на
внутрішніх стінах підвального
приміщення.

Тому, після залиття підвального
приміщення, позивачем здійснювалися
лише внутрішні ремонтні роботи
підвального приміщення, які включали в
себе облаштування гідроізоляції.

Відповідно до п. 14.1.3. Договору витрати
на відновлення майна включають в себе: -
витрати на матеріали та запасні
частини для ремонту; - витрати на оплату
робіт по ремонту; - витрати на доставку
матеріалів до місця ремонту та інші
витрати, необхідні для відновлення
застрахованого майна в той стан, в
якому вони знаходилися безпосередньо
перед настанням страхового випадку.

Згідно п. 14.1.4. Договору витрати на
відновлення майна не передбачають: -
додаткові витрати, пов'язані із змінами
або поліпшенням застрахованого майна; -
витрати, зумовлені тимчасовим або
допоміжним ремонтом; - витрати на
переробку, профілактичний ремонт та
обслуговування, так само як і інші
витрати, які були б необхідні незалежно
від факту настання страхового випадку;
- інші, здійснені понад необхідні,
витрати.

Проаналізувавши наявні в справі
докази, колегія суддів вважає, що
внаслідок облаштування під час
ремонтних робіт гідроізоляції
внутрішніх стін підвального
приміщення відбулося відновлення
стану застрахованого майна.

Враховуючи вищевикладене, доводи
апелянта про недоведеність наявності
гідроізоляції в будинку до настання
страхового випадку не беруться до
уваги та не спростовують висновки суду
першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги
місцевий суд виходив із розміру
матеріальних збитків, встановленого
висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 312
від 31.07.2014р., за проведення якої витрати
були понесені ПрАТ «АСК «Інго Україна».

Здійснюючи розрахунок розміру
недоплаченого страхового
відшкодування місцевий суд не звернув
уваги на те, що позивачці страховою
компанією була здійснена виплата в
сумі 6850,76 грн., що підтверджується
розпорядженням на виплату страхового
відшкодування № 4 від 02.07.2013 року (а.с.216
т.1).

Однак, вираховуючи різницю між
розміром завданих збитків та
виплаченою сумою страхового
відшкодування, судом першої інстанції
від встановленого судовим експертом
розміру матеріального збитку 22942 грн.,
окрім 1000 грн. франшизи, було
відраховано виплачене страхове
відшкодування в сумі 6800 грн., а не
6850,76грн.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що на користь позивачки
підлягає стягненню 15091 грн. 24 коп.
(22942-6850,76-1000=15091,24), а тому в цій частині
рішення суду підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного вирішення судом першої
інстанції понесених сторонами судових
витрат є обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

При застосуванні ст. 88 ЦПК
України слід брати сукупну величину
всіх понесених судових витрат кожною
із сторін.

Так, при зверненні до суду
позивачем було сплачено судовий збір в
розмірі 229,40 (а.с.1т.1).

Окрім того, позивачем було
понесено витрати на правову допомогу,
здійснену адвокатаом ОСОБА_6
відповідно до укладеної угоди № 028740/13
від 01.08.2013року (а.с.29,30 т.1). Згідно
квитанції № 9/13 від 01.08.2013р. ОСОБА_1 було
сплачено гонорар в сумі 8000 грн. (а.с.28
т.1).

Останній розрахунок вартості послуг
адвоката був наданий суду першої
інстанції 17 вересня 2014 року (а.с.92 т.2). Із
даного розрахунку вбачається, що
вартість години праці адвоката,
включаючи витрати на виконання
доручень становить 400 грн.; складання
позовної заяви разом з вивченням
матеріалів справи, договорів, судової
практики (7 год.) - 2800 грн.; усні
консультації (5год.) - 2000 грн.;
представництво інтересів в суді (5
судових засідань в середньому по 1
годині + 3 засідання не враховано) - 2000
грн.; складання заперечень на
апеляційну скаргу (2 год.) - 800 грн.;
ознайомлення з матеріалами справи
(експертизою) 400 грн.

Однак, колегія суддів вважає, що
проведений розрахунок в частині участі
адвоката в судових засіданнях не
відповідає доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Так, адвокат ОСОБА_6 загалом
приймав участь в п'яти судових
засіданнях, загальний час проведення
яких становить 159 хв.

Вказаний розрахунок апеляційним
судом проведений відповідно до записів
в журналах судових засідань:

-від 05.09.2013р. (а.с.44т.1 )- тривалість
засідання з 09.16.год. по 09.28.год. , тобто 12
хв.;

-від 11.11.2013р. (а.с.85т.1 )- тривалість
засідання з 11.57.год. по 12.04.год. , тобто 7
хв.;

-від 27.11.2013р. (а.с.111т.1 )- тривалість
засідання з 14.53.год. по 15.08.год. , тобто 15
хв.;

-від 27.12.2013р. (а.с.240т.1 )- тривалість
засідання з 13.29.год. по 14.06.год. , тобто 37
хв.;

-від 17.09.2014р. (а.с.44т.1 )- тривалість
засідання з 13.23.год. по 14.51.год. , тобто 88
хв.

Технічний запис судових засідань
17.12.2013р. (а.с.231т.1) та 04.03.2014р. (а.с.251т.1) не
проводився, в зв'язку з неявкою сторін.
Відповідно до журналу судового
засідання від 08.09.2014р. (а.с.84т.2) адвокат
ОСОБА_6 участі в даному судовому
засіданні не приймав.

Розмір вартості гонорару адвоката на 1
годину (60 хвилин), відповідно до
укладеної угоди, становить 400 грн., що в
свою чергу не суперечить нормам ЗУ «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

Таким чином, колегія суддів вважає, що
вартість послуг адвоката за участь в
судових засіданнях становить 1060 грн.
(400:60х159=1060), а не 2000 грн., як визначено в
розрахунку. В іншій частині розрахунок
розміру винагороди адвоката не
викликає сумнівів у колегії суддів.

Тому, колегія суддів вважає, що
загальний розмір дійсних витрат на
правову допомогу адвоката становить 7060
грн. (2800+2000+1060+800+400=7060).

При зверненні до суду, позивач загалом
просила стягнути з відповідача на її
користь 20408,93 грн. Колегія суддів
прийшла до висновку, що задоволенню
підлягають позовні вимоги в сумі 15091,24
грн. Таким чином, позовні вимоги
задовольняються на 73,9% (15091,24х100:20408,93=73,9).

В разі часткового задоволення позову
судові витрати на користь позивача
підлягають стягненню пропорційно до
розміру задоволених вимог (73,9%), що в
даному випадку становить 5386,87 грн.,
виходячи з сукупного розміру
сплаченого судового збору за подачу
позову до суду та понесених витрат на
правову допомогу ((229,4+7060)х73,9%=5386,87).

Понесені відповідачем судові витрати
за проведення експертизи в сумі 3444 грн.
(а.с. 73т.2) та сплаченого судового збору
за подачу апеляційної скарги на
рішення суду в сумі 121,80 грн. (а.с.136т.2)
підлягають стягненню з позивача на
користь відповідача пропорційно до
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Так, позовні вимоги задоволені на 73,9 %,
тому розмір вимог, в задоволенні яких
відмовлено становить 26,1% (100-73,9=26,1).

Таким чином, з позивача на користь
відповідача підлягають стягненню
судові витрати пропорційно до 26,1%,
виходячи з сукупного розміру сплачених
судових витрат за проведення
експертизи та судового збору за подачу
апеляційної скарги на рішення суду, що
дорівнює 930,67 грн. ((3444+121,80)х26,1%=930,67).

В зв'язку з тим, що при здійсненні
стягнення судових витрат статус
позивача ОСОБА_1 поєднує в собі
стягувача і боржника, то судові витрати
з відповідача ПрАТ «АСК «»Інго
Україна» на користь позивача
підлягають стягненню в сумі 4456,20 грн.
(5386,87-930,67=4456,2)

За таких обставин, рішення місцевого
суду підлягає зміні в частині
задоволених вимог, а сума стягнутого
страхового відшкодування та судових
витрат зменшенню.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 17 вересня 2014 року - змінити
в частині задоволених позовних вимог.

Зменшити суму стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» на
користь ОСОБА_1 страхового
відшкодування до 15091 грн. 24 коп.
(п'ятнадцять тисяч дев'яносто одна
гривня 24 копійки).

Зменшити суму стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» на
користь ОСОБА_1 судових витрат до 4456
грн. 20 коп. (чотири тисячі чотириста
п'ятдесят шість гривень 20 копійок).

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)
С.А.Гальонкін

Судді: (підпис)
Т.В.Одринська

(підпис)
В.М.Петренко

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.А.Гальонкін