Справа № 2-2565/11
Провадження № 2/1008/7186/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі: головуючого - судді Корнієнка
С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про
визнання права власності на майно та
звільнення його з-під арешту,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вимогами
про визнання за нею права власності на
квартиру АДРЕСА_1 та знаття з ? її
частині арешту, накладеного
відповідачем.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, наполягаючи на тому, що
спірна квартира придбана заявницею
після розірвання шлюбу з третьою
особою на її особисті кошти, до яких
останній не має жодного відношення та
не заперечує щодо належності цієї
квартири саме їй.

Представник відповідача та третя особа
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися,
хоча про дату, час та місце слухання
справи установа та колишній чоловік
позивача були повідомлені судом
належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_3
заперечував проти задоволення позову,
оскільки вважає спірну квартиру
спільним майном подружжя позивача та
третьої особи ОСОБА_2, оскільки майно
було придбано до фактичної реєстрації
судового рішення про розірвання між
ними шлюбу.

Суд вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріли справи,
вважає, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та
ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, які мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості, та повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Як вбачається з положень ч.ч.1 і 2 ст.61
ЦПК України, обставині, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню. Обставині, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Положеннями ст.ст.57-59 ЦПК України
встановлено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановлено законом.

У відповідності до рішення
Васильківського міськрайонного суду
від 22 квітня 2003 року по цивільній
справі № 2-419/2003 року, яке набуло
чинності 5 травня 2003 року, шлюб між
позивачем та третьою особою ОСОБА_2,
зареєстрований 6 серпня 1994 року, був
розірваний.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу квартири від 17 травня
2005 року, посвідченого Васильківською
міською державною нотаріальною
конторою, за реєстровим № 2-69,
позивач придбала квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з актом опису й арешту
майна від 21 червня 2013 року на ? частину
квартири АДРЕСА_1, на підставі
постанови відповідача від 23.07.2012 року
арешт накладений у зв'язку з примусовим
виконанням виконавчого листа № 2-1909 від
24.10.2011 року.

У відповідності до виконавчого листа №
2-1909 від 24.10.2011 року, з третьої особи
ОСОБА_2 за судовим рішенням, що набуло
чинності 4 жовтня 2011 року, стягуються
кошти на користь третьої особи по
зазначеній цивільній справі ОСОБА_3 в
сумі 67000 грн.

З огляду рішення Апеляційного суду
Київської області від 4 серпня 2014 року
вбачається, що в позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
спірну квартири АДРЕСА_1 було
відмовлено.

Підставами для прийняття такого
судового рішення було те, що з 1 січня 2004
року набрав чинності Сімейний кодекс
України, до цього часу діяв Кодекс про
шлюб та сім'ю 1966 року. При цьому, згідно
з положеннями ст.44 КпШС, шлюб
вважається припиненим з моменту
реєстрації розлучення в органах
реєстрації актів громадського стану, а
у відповідності до положень ч.2 ст.114 СК
України, у разі розірвання шлюбу судом
шлюб припиняється у день набрання
чинності рішенням суду про розірвання
шлюбу.

Разом з тим, як вбачається з положень
постанови Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року,
вищезазначене правило не поширюється
на випадки, коли шлюб було розірвано у
судовому порядку до 1 січня 2004 року,
тобто до дня набрання чинності СК.

Апеляційною інстанцією також було
встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 фактично був зареєстрований
органом РАЦС лише 11 листопада 2011 року.

Крім того, у відповідності до п.6
договору купівлі-продажу спірної
квартири, чоловік покупця - ОСОБА_1,
ОСОБА_4 дав згоду на укладення цього
правочину.

Таким чином, суд, відмовляючи в позові
прийшов до висновку, що позивачем
ОСОБА_4 не було надано доказів, що
спірна квартира не є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, обставині, що є предметом
розгляду зазначеної цивільної справи,
були встановлені судовим рішенням по
іншій цивільній справі, що набрало
законної сили, у якій брали участь
фактично ті самі сторони.

У зв'язку з наведеним суд приходить до
висновку, що вимоги позивача про
визнання за нею права власності та
оспорювання арешту на предмет спільної
сумісної власності подружжя є
необґрунтованим та безпідставним.

Суд критично ставиться до посилань
представника позивача на ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 22 січня 2014 року, оскільки,
зазначеним судовим рішенням у
задоволені подання державного
виконавця про виділення ? частині майна
із спільного сумісного майна подружжя
ОСОБА_2 (квартири АДРЕСА_1) було
відмовлено лише через процесуальне
порушення ним звернення до суду, а саме,
через подання, а не в порядку позовного
провадження.

Суд також звертає увагу, що зауваження
представника позивача щодо
правомірності дій відповідача під час
накладення арешту на квартиру позивача
можуть бути предметом розгляду
цивільного провадження в порядку
Розділу УІІ ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.10, 60, 158, 208, 209, 212, 214, 215, 223, 294 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги або по закінченню
апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя Корнієнко
С.В.