справа № 2/489/2314/14
рішення

Іменем україни

22 грудня 2014 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
виселення з житлового приміщення

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом в якому просить висилити
відповідача ОСОБА_1 з належної йому
частини квартири загального заселення
АДРЕСА_1, а саме території на якій
розташована кімната житловою площею 11,3
кв.м.

У обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що є власником частини квартири
загального заселення АДРЕСА_1, а саме
кімнати житловою площею 11,3 кв.м. Іншим
співвласником тієї ж квартири, але
кімнати житловою площею 18,4 кв.м. є
ОСОБА_1 Приміщення кухні, коридору,
ванної кімнати та туалету знаходяться
в загальному користуванні сторін.

Так як належну на праві власності
кімнату має намір надати в
користування іншим особам
(переселенцям з південно-східної
території України), але в ній проживає
відповідач, позивач звернувся до суду
за захистом порушеного права.

У судове засідання позивач не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. У
матеріалах справи є заява позивача, в
якій вказано, що у випадку неявки в
судове засідання розгляд справи
здійснити за його відсутності.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував з посиланням на
безпідставіть позову та набрання
законної сили рішенням суду про
відмову позивачу у вселення до спірної
кімнати.

Суд, заслухавши пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
зібрані у ній докази, вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що
11.05.2001 ОСОБА_2 на підставі нотаріально
посвідченого договору купив в ОСОБА_5
кімнату площею 11, 3 кв.м в квартирі
загального заселення АДРЕСА_1

Згідно технічного паспорту від 17.04.2001
квартира складається із жилих кімнат
площею 11, 3 кв.м, 18,4 кв.м, також кухні
площею 9,7 кв.м, коридору площею 8,5 кв.м,
ванної кімнати площею 2 кв.м та туалету
площею 1 кв.м.

Свідоцтвом про право власності на
житло від 16.07.2001 підтверджується, що
власниками кімнати житловою площею 18,4
кв.м в квартирі спільного заселення в
рівних частинах є ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Із матеріалів справи встановлено, що
внаслідок самовільно проведеної
відповідачем ОСОБА_1 у 2002 - 2004 роках
реконструкції квартири загального
заселення зруйновано два перестінки
кімнати житловою площею 11,3 кв.м, що
належать позивачу, через чого вказану
кімнату об'єднано з кухнею 14-4 та
частиною коридору 14-1.

Після реконструкції квартири кімната
житловою площею 11,3 кв.м. фактично
відсутня.

З технічного паспорту від 27.10.2005,
оформленого на ОСОБА_1 та ОСОБА_6,
вбачається, що до квартири спільного
заселення зроблено добудову житлової
прибудови, яка складається з приміщень
№№ 14-6, 14-7, 14-8. Внаслідок цього квартира
АДРЕСА_1 стала чотирьох кімнатною
загальною площею 84,6 кв.м і житловою - 52,1
кв.м.

З пояснень відповідача встановлено, що
після купівлі спірної кімнати позивач
жодного разу в квартирі не був та нею не
користувався. Крім того, йому було
відомо про існування кімната лише
документально.

Наведені обставини підтверджуються
рішенням Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 19.08.2014 по цивільній
справі № 2/489/1170/14, залишеного без змін
ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області від 20.11.2014,
ухваленого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_6 про вселення в квартиру
спільного заселення.

Таким чином, повторному доказуванню
наведені вище обставини не підлягають
на підставі частини третьої статті 61
ЦПК України.

За положеннями статті 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтею 383 ЦК
України та статтею 150 ЖК України, якими
передбачено право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Способи захисту права власності
визначені статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до статті 379 ЦК України
об'єктом права власності особи,
зокрема, є квартира - ізольоване
помешкання в житловому будинку,
призначене та придатне для постійного
у ньому проживання (частина перша
статті 382 ЦК України).

Як вбачається із змісту позову позивач
просить виселити відповідача з частини
квартири, а саме з тієї території на
якій по технічному паспорту від 17.04.2001
розташована належна йому на праві
власності кімната житловою площею 11.3
кв.м, яка фактично відсутня.

За таких обставин, задоволення позову у
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права суд вважає не
можливим.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що
позивач не позбавлений права
звернутися до суду, обравши інший
спосіб захисту порушеного права.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про виселення з житлового приміщення -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 25.12.2014.