Провадження №2/761/7336/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Кравець
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» до ОСОБА_1 про стягнення
страхового відшкодування в порядку
Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25
лютого 2013 року між позивачем та ОСОБА_1
укладено Договір страхування
цивільно-правової відповідальності
власника транспортного засобу №
АЕ/1120127 (надалі - Договір). Згідно умов
Договору забезпеченим транспортним
засобом є автомобіль марки «Шевролет»,
державний номерний знак НОМЕР_1 (надалі
02 вересня 2013 року в м. Києві сталась
дорожньо-транспортна пригода (надалі -
ДТП) за участю автомобіля марки
«Опель», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, та
забезпеченого автомобіля відповідача
і під його керуванням.
При цьому, відповідно до постанови
Дніпровського районного суду м. Києва
особою, винною в скоєні даного ДТП,
визнано відповідача. Таким чином, на
виконання умов Договору, а також згідно
калькуляції № 103746 та інших зібраних по
справі документів, позивачем було
здійснено виплату страхового
відшкодування потерпілому ОСОБА_2 у
розмірі 4 624 грн. 50 коп.
Разом з тим, позивач зазначає, що після
ДТП відповідач в порушення вимог
закону не повідомив страховика
протягом трьох робочих днів про
настання страхового випадку в
письмовій формі, що є підставою для
пред'явлення регресного позову.
На підставі зазначеного позивач просив
позов задовольнити та стягнути з
відповідача на його користь суму
завданої матеріальної шкоди в порядку
регресу в розмірі 4 624 грн. 50 коп.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву, в якій просить справу розглядати
у його відсутність, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, зазначив,
що проти заочного розгляду справи не
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи в розумінні ч. 5 ст. 74 та/або ч. 8
ст. 76 Цивільного процесуального
кодексу України (надалі - ЦПК України),
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що представник
позивача проти заочного розгляду
справи не заперечує, суд на підставі ч. 1
ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК
України постановив ухвалу про заочний
розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що у
період з 25 лютого 2013 року по 24 лютого 2014
року цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_1, як власника
автомобіля марки «Шевролет», державний
номерний знак НОМЕР_1, була
застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна», про
що свідчить копія Полісу № АЕ/1120127
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 25 лютого 2013 року та
роздруківка з Централізованої бази
даних Моторного (транспортного)
страхового бюро України (МТСБУ) про
статус полісу та страховика, що видав
поліс за транспортним засобом (а.с. 5, 54).

02 вересня 2013 року, близько 08 год. 30 хв.,
відповідач, керуючи своїм автомобілем
по вул. Ентузіастів в м. Києві, при
виїзді на головну дорогу з дворової
території, не врахував дорожню
обстановку, не переконався в безпеці,
розпочав рух, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем марки «Опель»,
державний номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до
механічних пошкоджень зазначених
транспортних засобів.

При цьому, відповідно до постанови
Дніпровського районного суду м. Києва
від 03 жовтня 2013 року відповідача було
визнано винним у вищезазначеній ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за вчинення
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (а.с. 13).

В результаті зазначених дій
відповідача власнику автомобіля марки
«Опель», державний номерний знак
НОМЕР_2, ОСОБА_2, про що свідчить
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (а.с. 10), були
завдані матеріальні збитки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України)
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187
ЦК України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, згідно п. 22.1 ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Враховуючи зазначене та згідно з
умовами Договору позивачем, на
підставі заяви ОСОБА_2 від 02 вересня 2013
року (а.с. 6), калькуляції № 103746 від 04
вересня 2014 року (а.с. 17-18) та Страхового
акту № 105384 від 31 жовтня 2013 року (а.с. 15)
було виплачено страхове відшкодування
ОСОБА_2 у розмірі 4 624 грн. 50 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 13438 від 12 листопада 2013 року (а.с.
13-зворотна сторінка).

Разом з тим, як вбачається зі змісту
позовної заяви, позивач вказує, що
оскільки відповідач не повідомив
Приватне акціонерне товариство
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» про настання страхової події
в строк передбачений чинним
законодавством, після виплати
страхового відшкодування у позивача
виникло право вимоги до відповідача, як
до страхувальника, про відшкодування
завданої шкоди в порядку регресу.

Так, відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний, серед
іншого, невідкладно, але не пізніше
трьох робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Проте, не зважаючи на зазначені вимоги
Закону, відповідачем не було
повідомлено позивача про настання
страхового випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір невстановлений законом.

Відповідно до абзацу «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1
ст. 38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього
Закону.

Разом з тим, щодо неузгодженості
нумерації підпунктів п. 33.1 ст. 33 та
підпунктів п. 38.1 ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» слід зазначити наступне.

Так, згідно із п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня
2011 року) у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди учасник
такої пригоди зобов'язаний вжити
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності.

Відповідно до абзацу «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1
ст. 38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (у редакції,
чинній до 7 серпня 2011 року) страховик
після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33
цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування» від
17 лютого 2011 року № 3045-VI змін у ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» було розширено
перелік обов'язків учасників
дорожньо-транспортної пригоди, у
зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів
для невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика
про настання ДТП був викладений уже в
п.п. 33.1.4 п. 33.1 статті 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ»
п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у якому міститься відсилання
на відповідні номери пунктів та
підпунктів статті 33 зазначеного Закону
щодо строків та умов обов'язкового
повідомлення страховика про настання
ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу ст.ст. 33, 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (у редакції з 18
вересня 2011 року), слід зазначити, що у
зв'язку із внесеними до цього Закону
змінами було збережено як обов'язок
страхувальника щодо вжиття заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика
про настання ДТП, так і відповідне
право страховика після виплати
страхового відшкодування подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив його про настання ДТП.

Відтак, неузгодженість нумерації
підпунктів п. 33.1 ст. 33 та підпунктів п.
38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», після внесених
до них змін Законом України від 17
лютого 2011 року «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування», не
може обмежувати встановлене ст. 38
вказаного Закону право страховика
подати регресний позов до
страхувальника у разі недотримання
строків і умов повідомлення страховика
про дорожньо-транспортну пригоду, а
тому й не може бути підставою для
відмови в задоволенні такого позову.

Таким чином, враховуючи вказане,
оцінюючи належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» до
ОСОБА_1 про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу у сумі
4 624 грн. 50 коп. підлягає задоволенню.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України суд присуджує до стягнення з
відповідача на користь позивача
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., які
сплачено позивачем за подання позову
до суду, виходячи із суми позовних
вимог, які задоволено судом.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.
1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 22, 29, 33, 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 76, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215,
218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» суму страхового
відшкодування в порядку регресу у
розмірі 4 624 грн. 50 коп. та судові витрати
по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60
коп., а всього загальною сумою 4 868
(чотири тисячі вісімсот шістдесят
вісім) грн. 10 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в
разі закінчення вищезазначених
строків або після розгляду справи
апеляційним судом, якщо його не
скасовано.

С у д д я: