АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/3281/14
Головуючий в суді І інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, діючого від імені ОСОБА_4 на
рішення Білозерського районного суду
Херсонської області від 14 жовтня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
Дніпровської сільської ради
Білозерського району Херсонської
області про відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із позовом до Дніпровської
сільської ради Білозерського району
Херсонської області про відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що
при проведенні засідання позачергової
тридцять п'ятої сесії Дніпровської
сільської ради IV скликання від 08.03.2014
року було винесено рішення про
дострокове припинення повноважень
сільського голови, на посаду якої вона
була обрана 31.10.2010 року.

Позивач зазначала, що постановою
Білозерського районного суду
Херсонської області від 15.06.2014 року, яка
набрала законної сили, рішення
сільської ради визнано протиправним та
скасовано, її поновлено на посаді
сільського голови.

Проте, 16.04.2014 року вдруге
достроково припинено її повноваження,
як сільського голови.

Посилаючись на викладене та
порушення відповідачем її трудових
прав, що призвело до моральних
страждань та інших негативних
наслідків морального характеру,
позивач просила суд стягнути з
Дніпровської сільської ради на її
користь моральну шкоду у сумі 20000 грн.

Рішенням Білозерського районного
суду Херсонської області від 14 жовтня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, від
імені якої діє ОСОБА_3 просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції
вирішуючи спір не звернув уваги на те,
що її було неправомірно звільнено з
роботи, що встановлено судовим
рішенням, проте відповідач вдруге
достроково припинив її повноваження,
як сільського голови.

Письмові заперечення на подану
апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що подана апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Судом установлено та
підтверджується матеріалами справи, що
07 березня 2014 року рішенням
Дніпровської сільської ради
Білозерського району Херсонської
області достроково припинено
повноваження сільського голови ОСОБА_4

Постановою Білозерського
районного суду Херсонської області від
15 квітня 2014 року, яка залишена без змін
ухвалою Одеського адміністративного
суду від 11 червня 2014 року, визнано
протиправним та скасовано рішення
позачергової сесії Дніпровської
сільської ради Білозерського району
Херсонської області №419 від 08 березня
2014 року про дострокове припинення
повноважень сільського голови ОСОБА_4,
та поновлено її на посаді сільського
голови Дніпровської сільської ради
Білозерського району Херсонської
області.

Відповідно до копії розрахунково -
платіжної відомості Дніпровської
сільської ради за травень 2014 року,
ОСОБА_4 нараховано грошові кошти за час
вимушеного прогулу та на розрахунок у
сумі 4492 грн. 93 коп.

Згідно копії платіжного доручення №79
від 07.05.2014 року, Дніпровською сільською
радою перераховано до ХОД АТ
«Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти
у сумі 4492 грн. 93 коп., за оплату за час
вимушеного прогулу та розрахунок за
травень 2014 року (а.с. 27 зворот).

Стаття 1 КЗпП України передбачає,
що на трудові відносини поширюються
норми цього закону.

Порядок відшкодування моральної
шкоди у сфері трудових відносин
регулюється ст. 237 - 1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України
передбачає відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно із ч.1 ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячних строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

ОСОБА_4 звертаючись до суду із позовом
про відшкодування моральної шкоди
зазначала про те, що 08.03.2014 року її було
неправомірно звільнено з роботи, що
призвело до порушення її трудових прав,
завдало моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагало від неї додаткових зусиль для
організації свого життя.

Як убачається із матеріалів справи, про
порушення своїх трудових прав ОСОБА_4
дізналася 08.03.2014 року з моменту
винесення рішення Дніпровської
сільської ради про дострокове
припинення її повноважень, як
сільського голови.

Таким чином, перебіг тримісячного
строку звернення ОСОБА_4 до суду із
позовом про відшкодування моральної
шкоди розпочався з дня коли вона
дізналася про порушення свого права, а
саме 08.03.2014 року, однак з позовом до суду
вона звернулася 07 липня 2014 року, тобто з
порушенням строків визначених ст. 233
КЗпП України, при цьому не зазначала
поважних причин такого пропуску.

Як роз'яснено у п.4 постанови №6 Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів», якщо
місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.
Оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строків у позові може
бути відмовлено за безпідставністю
вимог, суд з'ясовує не лише причини
пропуску стоку, а й усі обставини
справи, права та обов'язки сторін.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції, на вищезазначені норми
закону уваги не звернув, не врахував
того, що неправомірними діями
відповідача щодо незаконного
звільнення позивача, їй завдана
моральна шкода, проте позивач
пропустила тримісячний строк на
звернення до суду із позовом про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки право на звернення у неї
виникло 08.03.2014 року, а з позовом вона
звернулася 07.07.2014 року, що свідчить про
пропуск встановленого законом строку і
поважних причин такого пропуску ОСОБА_4
не наведено, а тому дійшов помилкового
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог за необґрунтованістю.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що відповідно
до норм чинного законодавства позовні
вимоги задоволенню не підлягають у
зв'язку із пропуском без поважних
причин строку звернення до суду,
встановленого ч.1 ст. 233 КЗпП України, а
тому рішення суду як таке, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, слід скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити з
викладених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо
послідуючого звільнення позивача з
роботи, позбавлені правового
обґрунтування, оскільки не стосуються
предмету та підстав позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючого
від імені ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Білозерського районного
суду Херсонської області від 14 жовтня
2014 року скасувати і ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
Дніпровської сільської ради про
відшкодування моральної шкоди,
відмовити у зв'язку із пропуском строку
звернення до суду.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: