Справа № 188/1912/14-ц
Провадження № 2/188/863/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року смт.Петропавлівка

Петропавлівський районний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді
Курочкіної О.М.

при секретарі
Лукіній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Української сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про
визнання права власності на спадкове
майно до відповідача Української
сільської ради Петропавлівського
району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_3 після смерті якого відкрилася
спадщина у вигляді земельної ділянки
площею 13,550 га. розташованої на
території Української сільської ради
Петропавлівського району,
Дніпропетровської області, переданої
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт
відповідно до якого земельну ділянку
згідно Державного акта на право
приватної власності на землю ІІ-ДП №
074499 площею 13,550 га. розташовану на
території Української сільської ради
Петропавлівського району,
Дніпропетровської області і передану
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
заповів у власність позивачеві.

Відповідно до діючого законодавства
позивач звернувся до приватного
нотаріуса Петропавлівського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області з заявою про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті ОСОБА_3, однак нотаріусом
постановою від 14.11.2014 року йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
через відсутність витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку, тобто через те, що вказаній
земельній ділянці не присвоєний
кадастровий номер.

Зазначає, що внести до Державного
земельного кадастру передбачені
Законом України «Про Державний
земельний кадастр» відомості про
формування земельної ділянки та
присвоїти їй кадастровий номер можливо
лише за заявою власника. Проте ОСОБА_3,
який є власником вказаної земельної
ділянки вже помер, а тому відповідно і
здійснити таку державну реєстрацію
земельної ділянки та отримати витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку не можливо.

Вказує, що від спадщини у вигляді
земельної ділянки він не відмовлявся,
фактично її прийняв, проте через
відсутність витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку не може оформити спадкове
майно на своє ім'я та розпоряджатися
ним на правах власника, а тому змушений
звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання надав
заяву про розгляд справи в його
відсутність. В заяві також вказує, що
позов підтримує в повному обсязі.

Від відповідача надійшла заява з
проханням розглянути справу у
відсутність представника Української
сільської ради. Проти позовних вимог не
заперечують.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - управління
Держземагенства у Петропавлівському
районі Дніпропетровської області, в
судове засідання надав письмову заяву
про розгляд справи у їхню відсутність,
проти задоволення позову не
заперечують.

Вивчивши заяви сторін, матеріали
справи суд вважає, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_3 після смерті якого
відкрилася спадщина у вигляді
земельної ділянки площею 13,550 га.
розташованої на території Української
сільської ради Петропавлівського
району, Дніпропетровської області,
переданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що підтверджується копією свідоцтва
про смерть НОМЕР_1 від 13.05.2014 року,
копією Державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІ-ДП № 074499 від 10.04.2001 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт
відповідно до якого земельну ділянку
згідно Державного акта на право
приватної власності на землю ІІ-ДП №
074499 площею 13,550 га. розташовану на
території Української сільської ради
Петропавлівського району,
Дніпропетровської області і передану
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
заповів у власність ОСОБА_1, що
підтверджується копією заповіту від
02.02.2004 року посвідченого секретарем
Української сільської ради
Петропавлівського району,
Дніпропетровської області,
зареєстрованого в реєстрі за № 7.

Таким чином позивач є спадкоємцем за
заповітом після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до діючого законодавства
позивач звернувся до приватного
нотаріуса Петропавлівського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області з заявою про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті ОСОБА_3, однак нотаріусом
постановою від 14.11.2014 року йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
через відсутність витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку, тобто через те, що вказаній
земельній ділянці не присвоєний
кадастровий номер.

Згідно повідомлення про відмову у
наданні відомостей з Державного
земельного кадастру № 126 від 14.07.2014 року
у Державному земельному кадастрі
відсутні запитувані відомості та
кадастровий номер вказаній земельній
ділянці не присвоєно.

Земельна ділянка була передана
ОСОБА_3 на підставі рішення 15 сесії
ХХІІІ скликання Української сільської
ради № 85 від 09.02.2001 року і відповідно на
підтвердження права власності йому
було видано 10.04.2001 року Державний акт на
право приватної власності на землю
серії ІІ-ДП № 074499.

Закон України «Про Державний
земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011
року, тобто вже після отримання ОСОБА_3
Державного акту на право приватної
власності на землю.

Відповідно до пункту 2
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» земельні ділянки,
право власності (користування) на які
виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від
присвоєння їм кадастрового номера. У
разі якщо відомості про зазначені
земельні ділянки не внесені до
Державного реєстру земель, їх
державна реєстрація здійснюється на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) за заявою їх
власників (користувачів земельної
ділянки державної чи комунальної
власності).

Таким чином внести до Державного
земельного кадастру передбачені
Законом України «Про Державний
земельний кадастр» відомості про
формування земельної ділянки та
присвоїти їй кадастровий номер можливо
лише за заявою власника. Проте ОСОБА_3,
який є власником вказаної земельної
ділянки вже помер, а тому відповідно і
здійснити таку державну реєстрацію
земельної ділянки та отримати витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку не можливо.

Однак не зважаючи на те, що
земельній ділянці не присвоєно
кадастровий номер, ОСОБА_3 був належним
власником цієї земельної ділянки, і
його право власності належним чином
зареєстровано та підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю, а отже, дана
земельна ділянка є предметом
спадкування після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Відповідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Від спадщини у вигляді земельної
ділянки позивач не відмовлявся, у
встановлений законодавством строк
звернувся до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_3, проте через відсутність витягу
з Державного земельного кадастру про
земельну ділянку не мав можливості
оформити спадкове майно на своє ім'я та
розпоряджатися ним на правах власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Таким чином повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши та оцінивши докази в їх
сукупності суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст.ст.
328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до
Української сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за
спадкоємцем за заповітом, право
власності на земельну ділянку площею
13.550 га. розташовану на території
Української сільської ради, передану
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що належала на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІ-ДП № 074499 виданого 10.04.2001
року, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. М. Курочкіна