АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Букіна О.М.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Шебуєвої
В.А.

-
Крижанівської Г.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, що діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3,
подану представником ОСОБА_4

на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 05 вересня 2014 року в
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, що діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у
справах дітей Солом»янської районної в
місті Києві державної адміністрації
про виселення

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося в суд із позовом до
відповідачів про виселення.

У мотивування вимог посилалося на те,
що між ним та ОСОБА_2 1.09.2007 року укладено
кредитний договір з метою виконання
зобов'язань за яким укладено договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 22.06.2011 року звернуто
стягнення на зазначений предмет
іпотеки.

29.09.2013 року на адресу відповідачів
направлено письмову вимогу про
виселення, яка залишилася без
реагування.

Враховуючи те, що відповідачі
відмовляються добровільно виселитись
з квартири, на яку звернуто стягнення,
тому просило суд виселити ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які зареєстровані
та/або проживають у квартирі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 05 вересня 2014
року позов ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволено. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_2, що діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6
на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий
збір у розмірі 81,20 грн. з кожного.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 жовтня 2014 року заяву
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 про перегляд
заочного рішення від 05.09.2014 року
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що вимога про виселення не
отримана ОСОБА_3, оскільки вона не
надсилалася позивачем.

Судом не надано оцінки висновкам
Служби у справах дітей Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації й не вирішено питання
щодо надання іншого постійного жилого
приміщення ОСОБА_3

Крім того, виселяючи неповнолітню
ОСОБА_3 з квартири, суд не звернув уваги
на те, що її мати ОСОБА_2 продовжує
залишатися зареєстрованою в спірній
квартирі, оскільки вимог про її
виселення заявлено не було, тобто
фактично дитину відібрано від матері.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції підставно виходив з
їх доведеності та обґрунтованості з
огляду на таке.

Судом встановлено, що 18.09.2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №K3D0GK15006617, за умовами
якого банк зобов'язався надати
позичальнику кредит у вигляді
кредитної лінії у розмірі 85 240.00 доларів
США строком до 18.09.2027 pоку, а ОСОБА_2
зобов'язалася повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановленому кредитним
договором (а.с.6-8).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором ПАТ
КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2, 18.09.2007 року
укладено договір іпотеки № K3D0GK15006617,
згідно умов якого ОСОБА_2 надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру, загальною площею 39.90,
житловою площею 25.50 кв.м, яка
розташований за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.9-11).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 22.06.2011 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду міста
Києва від 18.01.2012 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04.04.2012 року, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 18.09.2007 року в розмірі 993
254, 05 грн. звернуто стягнення на предмет
іпотеки - квартиру загальною площею 39,90
м.кв., житловою площею 25,50 м.кв., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ
КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також надання ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу. Виселено ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Доказів виконання зазначено рішення
суду сторонами надано не було.

З довідки форми №3 від 08.07.2014 року
вбачається, що у спірній квартирі крім
ОСОБА_2 - як власника, зареєстровані
також ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітня
ОСОБА_3, які були зареєстровані після
укладення Іпотечного договору №
K3D0GK15006617 від 18.09.2007 року (а.с.80).
Відповідачами не надано доказів на
підтвердження їх реєстрації в спірній
квартирі за згоди та дозволу
іпотекодержателя.

Звертаючись в суд з даним позовом ПАТ
КБ "ПриватБанк" посилалося на те, що
відповідачі відмовляються добровільно
виселитись з квартири, на яку звернуто
стягнення, тому просило суд їх
виселити.

У відповідності до ч.3 ст.109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Частинами 1, 2 ст.40 України «Про іпотеку»
передбачено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотеко держателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно п. 43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України №5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи
29.09.2013 року позивач направив
рекомендовані листи відповідачам з
вимогами про виселення зі спірної
квартири в добровільному порядку.

Поштове відправлення за номером
973, адресоване ОСОБА_2 та поштове
відправлення за номером 990,
адресоване ОСОБА_3, інтереси якої
представляє ОСОБА_2 вручені 18.10.2013 року
«Волович». Поштове відправлення за
номером 981, адресоване ОСОБА_5,
згідно даних сайту httр://services.ukrposhta.com,
вручене адресату (одержувачу) особисто
18.10.2013 року» (а.с.15-19).

Крім того, як вірно зауважено судом
першої інстанції, з часу відкриття
провадження у справі та розгляду
справи в суді сплинуло більше місяця,
відповідачі ознайомлені з вимогою
позивача, проте спірну квартиру в
добровільному порядку не звільнили.

Також не заслуговують на увагу доводи
представника ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на те,
що судом не надано оцінки висновкам
Служби у справах дітей Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації, не вирішено питання
щодо надання іншого постійного жилого
приміщення ОСОБА_3, й не звернуто уваги
на те, що її мати ОСОБА_2 продовжує
залишатися зареєстрованою в спірній
квартири, оскільки вимог про її
виселення заявлено не було, тобто
фактично дитину відібрано від матері.

Зі змісту норм чинного законодавства,
місцем проживання дитини є місце
проживання одного з батьків. Оскільки
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 22.06.2011 року, яке набрало
законної сили, виселено ОСОБА_2, матір
неповнолітньої ОСОБА_3, з квартири
АДРЕСА_1, тому висновок суду про
необхідність виселення й
неповнолітньої дитини не суперечить
вимогам закону. Надання іншого
постійного жилого приміщення, в разі
виселення у зв'язку зі зверненням
стягнення на предмет іпотеки
законодавством не передбачено.

Враховуючи те, що позивач після
ухвалення рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки
дотримався процедури, визначеної
законом щодо направлення письмової
вимоги про виселення, проте
відповідачі в добровільному порядку її
не виконали, тому суд дійшов висновку
про необхідність задоволення позовної
вимоги про виселення відповідачів з
квартири АДРЕСА_1 з огляду на її
доведеність та обґрунтованість.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 05 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: