Справа №489/7036/14-ц 11.12.2014 11.12.2014 11.12.2014
Провадження №22-ц/784/3254/14
Головуючий у першій інстанції-Тихонова
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Шпонарській О.Ю.,

за участю представника
відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

представника відповідача ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 5 листопада 2014 року у
цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк»

до ОСОБА_3 та

ОСОБА_2

про стягнення кредитної
заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 13
травня 2010 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 1 вересня 2014
року, з ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як
поручителів, солідарно стягнуто 8 745 499,
67 грн. кредитної заборгованості ТОВ
«Автомир», а також судові витрати.

У жовтні 2014 року представник ОСОБА_2
звернувся з заявою про визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню в частині стягнення 5 209 898
грн. Заявник посилався на те, що після
ухвалення судового рішення відбулась
реалізація нерухомого майна боржника
ТОВ «Автомир» на вказану суму, а тому
має бути зменшена заборгованість і
поручителів, як солідарних боржників.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 5 листопада 2014 року у
задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_2 просив ухвалу
скасувати та задовольнити заяву,
посилаючись на ті ж обставини, що стали
підставою звернення до суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судової ухвали в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Вирішення питань, пов'язаних з
визнанням виконавчого листа таким, що
не підлягає виконанню, регулюється
статтею 369 ЦПК. Частиною 4 цієї норми
передбачено, що суд визнає виконавчий
лист таким, що не підлягає виконанню,
повністю або частково, якщо його було
видано помилково або якщо обов'язок
боржника відсутній повністю чи
частково у зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню,
відповідно до пункту 4 частини 1 статті
49 Закону „Про виконавче провадження" є
закінчення виконавчого провадження.

Усі підстави для визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню,
можна поділити на дві групи:
матеріально-правові та
процесуально-правові. Перші з цих
підстав мають свідчити про
відсутність у боржника
матеріально-правового обов'язку
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин.

Водночас питання виконання судових
рішень, в тому числі звернення
стягнення на майно боржників,
виконання солідарних обов'язків,
визначення черговості погашення боргу,
розподіл коштів, отриманих в процесі
виконання судового рішення за
виконавчими листами, та визначення
залишку боргу врегульовані Законом
України «Про виконавче провадження» та
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень.

Отже, системний аналіз зазначених норм
дає підстави для висновку, що
необхідність судового втручання у
визначення залишку заборгованості за
виконавчим листом за статтею 369 ЦПК,
пов'язана з припиненням зобов'язання
(повністю або частково) внаслідок
добровільного виконання обов'язку
боржником поза межами виконавчого
провадження.

Проте, звертаючись до суду з заявою про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню, представник
відповідача посилався лише на реєстр
кредиторів ТОВ «Автомир» з даними про
розмір погашених вимог станом на 16
травня 2011 року (позиція 1.1.1, 4.1) та звіт
ліквідатора (а.с. 198-202).

При цьому за відомостями, що містять
зазначені документи, залишок
непогашеної заборгованості ТОВ
«Автомир» за вимогами ПАТ «ОТП Банк»
складає 12 138 781,32 грн. та 543 971,71 грн.

До того ж, матеріали справи не містять
будь-яких даних про те, що
перерахування на користь банку 5 000 000
грн. та 209 898 грн. здійснено за
солідарними зобов'язаннями ТОВ
«Автомир» з поручителями ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 та саме за тим кредитним
договором, який був предметом спору у
даній цивільній справі.

Відсутні відомості і про хід
виконавчого провадження за виконавчим
листом, виданим по цій справі, а також
щодо врахування або відмови у
зарахуванні цих сум на погашення боргу
солідарних боржників.

Ці обставини можуть бути підставою
окремого позову або скарги на дії
державного виконавця.

Коло учасників такого спору значно
ширше, ніж то можливо при вирішенні
процесуальних питань, пов'язаних з
виконанням судових рішень за розділом
VІ ЦПК.

Таким чином, основний висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для застосування правил статті
369 ЦПК для визначення залишку боргу
солідарних боржників з урахуванням
часткового виконання зобов'язань іншою
особою, який не є учасником цього
спору, відповідає обставинам справи та
змісту статті 369 ЦПК.

Оскільки апеляційна скарга не містить
доводів, які б спростовували висновки
суду чи доводили б порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відхилити,
а ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 5 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді