АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц-791/3035/2014
Головуючий в І інстанції Кузьміна О.І.
Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Херсонської
області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової
О.М.СуддівБазіль Л.В. Прокопчук Л.П.При
секретаріМироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 18 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5, треті особи: Суворовський
районний відділ Управління державної
міграційної служби у Херсонській
області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном
шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 листопада 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа -
ОСОБА_7, про витребування майна з чужого
незаконного володіння, посилаючись на
те, що йому на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину від 17 січня 2002
року.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 02 червня 2011 року право
власності на спірну квартиру було
визнано за ОСОБА_7 на підставі того, що
позивач мав борг перед ОСОБА_7 та в
рахунок погашення якого судом було
визнано право власності на вказану
квартиру. Рішенням Апеляційного суду
Херсонської області від 20 жовтня 2011
року зазначене рішення скасовано, що
стало підставою для витребування майна
з чужого незаконного володіння.

У період, коли майно перебувало у
власності ОСОБА_7 він продав його. На
час звернення до суду спірна квартира
зареєстрована на праві власності за
ОСОБА_8 на підставі договору дарування.
Ураховуючи, що майно вибуло із
власності позивача у незаконний
спосіб, просив витребувати його у
нового власника - ОСОБА_8

Під час слухання справи, за
клопотанням представника позивача,
здійснено заміну неналежного
відповідача - ОСОБА_8 на належного -
ОСОБА_5; до участі у справі залучено у
якості третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а
також збільшено розмір позовних вимог,
відповідно до яких представник
позивача просив витребувати із чужого
незаконного володіння ОСОБА_5 спірну
квартиру, виселити відповідача із
квартири та зняти його з реєстрації в
цій квартирі.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 18 вересня 2014 року позов
задоволено частково. Витребувано від
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 квартиру
АДРЕСА_1. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
судове рішення скасувати, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, та ухвалити
нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов частково та витребовуючи від
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 квартиру
АДРЕСА_1 виходив із того, що спірна
квартира вибула з володіння ОСОБА_6
поза його волею, за незаконним рішенням
суду, на підставі якого ОСОБА_7 продав
її ОСОБА_9 і в подальшому квартира
перейшла у власність ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням
Суворовського районного суду м.
Херсона від 02 червня 2011 року за ОСОБА_7
визнано право власності на спірну
квартиру з тих підстав, що ОСОБА_6 мав
борг перед ОСОБА_7 і в рахунок погашення
якого йому у власність присуджено
квартиру ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду
Херсонської області від 20 жовтня 2011
року рішення Суворовського районного
суду м. Херсона від 02 червня 2011 року
скасовано та в позові ОСОБА_7
відмовлено.

18.07.2011 року ОСОБА_7 продав зазначену
вище квартиру ОСОБА_9, а та, 17.02.2012 року
подарувала її ОСОБА_8

15.11.2012 року ОСОБА_8 подарувала спірну
квартиру ОСОБА_5, який на сьогоднішній
день є її власником. Рішенням
Суворовського районного суду м.
Херсона від 13.09.2013 року визнано договір
дарування квартири, укладений між
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 удаваним, а також
визнано, що між сторонами фактично
укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2, 3 ч.1 ст. 388 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від добросовісного набувача в
тому разі, якщо майно було викрадене в
нього або вибуло з його володіння не з
його волі іншим шляхом.

З матеріалів цивільної справи за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання
права власності на квартиру не
вбачається, яким чином до справи
долучена заява від імені ОСОБА_6 про
визнання ним позову, оскільки зі справи
невідомими особами вилучено
процесуальні документи. Відомості про
те, що ОСОБА_6 повідомлявся судом про
розгляд справи в матеріалах справи
відсутні.

Згідно відомостей Головного центру
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
від 30.07.2014 року за № 0.254-8856/0/15-14 останній
раз перетин ОСОБА_6 кордону
зареєстровано 22.01.2006 року у напрямку
виїзд з України.

З відмовного матеріалу вбачається, що
ОСОБА_6 вжив заходів для повернення
квартири у свою власність. 05 серпня 2011
року представник позивача ОСОБА_10
звернулась до Суворовського РВ УМВС в
м. Херсоні та в прокуратуру
Суворовського району м. Херсона із
заявою про притягнення до
відповідальності ОСОБА_7, який у
шахрайський спосіб заволодів
квартирою свого батька ОСОБА_6, а також
оскаржила в апеляційному порядку
рішення суду за яким ОСОБА_7 набув право
власності на квартиру.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що спірна квартира вибула із володіння
позивача поза його волею, на підставі
незаконного судового рішення, а тому
вона підлягає витребуванню від
добросовісного набувача.

Під час розгляду апеляційної скарги
судом апеляційної інстанції з'ясовано
у представника позивача ОСОБА_10, що
деякі документи у справі, зокрема,
позовну заяву від імені ОСОБА_6,
датовану 26 листопада 2012 року підписала
вона, на підставі довіреності (т.1 а.2).
Інший представник позивача ОСОБА_11
стверджує, що він підписав від імені
ОСОБА_6 іншу позовну заяву від 21 липня
2014 року, також на підставі довіреності
(т.2 а.82-83).

Посилання апелянта на те, що ксерокопії
наявних у справі генеральних
довіреностей на представництво
інтересів позивача містять підписи
довірителя, які різняться між собою не
може свідчити про те, що ОСОБА_6 до суду
за захистом своїх інтересів не
звертався, оскільки ніяким законом не
заборонено особі змінювати свій
підпис.

На підтвердження свого наміру на
звернення до суду за захистом своїх
прав позивач надіслав свої пояснення,
на яких міститься апостиль
компетентного органу держави, в якій
він проживає.

Такий же апостиль міститься на всіх
генеральних довіреностях, оригінали
яких були досліджені судом.

На думку колегії суддів, таке
засвідчення нотаріальних довіреностей
є достатнім і не викликає сумніву в їх
достовірності, оскільки відповідає
вимогам Конвенції, що скасовує вимогу
легалізації іноземних офіційних
документів, яка підписана 05.10.1961 року 39
державами, у тому числі і США, і до якої
приєдналась Україна у 2003 році.

У ст.3 Конвенції зазначено, що єдиною
формальною процедурою, яка може
вимагатися для посвідчення
автентичності підпису, якості, в якій
виступала особа, що підписувала
документ є проставлення апостиля
компетентним органом держави, в якій
документ був складений.

Отже рішення суду першої інстанції
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 18 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді