Справа №577/4180/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Лебедько М. М.Номер
провадження 22-ц/788/1971/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 50
УХВАЛА

23 грудня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду заяву ОСОБА_3 про ухвалення
додаткового рішення

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про стягнення аліментів на утримання
дитини,

в с т а
н о в и л а :

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 29 серпня 2014
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у
твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн.
щомісячно, починаючи стягнення з 21
серпня 2014 року і до досягнення дитиною
повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь держави 243 грн. 60 коп. судового
збору.

Ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 11 листопада 2014 року
вищеназване рішення місцевого суду від
29 серпня 2014 року залишено без змін
(а.с.69).

19 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась
до апеляційного суду із заявою, яку
мотивує тим, що у даній справі вона
користувалася платною правовою
допомогою, однак апеляційний суд не
вирішив питання щодо відшкодування їй
цих судових витрат за апеляційну
інстанцію, тому просила ухвалити
додаткове рішення про стягнення на її
користь з ОСОБА_4 974 грн. 40 коп. понесених
витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що вказана заява
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79, ч.1 ст.84 ЦПК України
до судових витрат належать витрати на
правову допомогу, які несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
допомоги.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.13
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі», та
виходячи з положень п.4 ч.1 ст.315 ЦПК
України, у резолютивній частині
рішення (ухвали) суду апеляційної
інстанції має бути зазначено про
розподіл судових витрат.

Порядок розподілу понесених у справі
судових витрат містить ст.88 ЦПК
України, яка акцентує, що лише
документально підтверджені витрати,
які понесені стороною на користь якої
ухвалено рішення, підлягають їй
відшкодуванню з другої сторони.

В силу положень п.4 ч.1 ст.220, ч.1 ст.304 ЦПК
України, та згідно з роз'ясненнями п.20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі» і
п.21 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку» суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі ухвалити
додаткове рішення, якщо судом не було
вирішено питання про судові витрати.

Системний аналіз вищеназваних
процесуальних норм і роз'яснень
вказують, що якщо під час розгляду
справи докази на підтвердження
понесення судових витрат своєчасно не
надавалися, ці докази не
досліджувалися судом і не були
предметом судового розгляду, а особи,
що беруть участь у справі з ними не
знайомилися, то додаткове рішення щодо
розподілу цих судових витрат не може
ухвалюватися на підставі додатково
поданих доказів про розмір та склад цих
судових витрат і в задоволенні такої
заяви має бути відмовлено.

Відповідна правова позиція
підтверджена і у п.41 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 жовтня 2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах».

Із матеріалів справи вбачається, що
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 було відкрито 28 жовтня
2014 року (а.с.42).

Позивач належним чином була
повідомлена апеляційним судом про час
і місце розгляду справи (а.с.62, 63), однак
в засідання 11 листопада 2014 року не
з'явилась, подавши лише заперечення на
апеляційну скаргу, яке датоване 03
листопада 2014 року (а.с.51-55).

Документи, які свідчать про наявність у
позивачки представника, вперше
з'явилися у матеріалах справи, як
додаток до її заяви від 19 листопада 2014
року.

З договору про надання правової
допомоги слідує, що він був укладений
ОСОБА_3 01 листопада 2014 року з фахівцем у
галузі права ОСОБА_6 (а.с.83-85).

За умовами цього договору (п.2)
виконавець зобов'язався виконати
заперечення на апеляційну скаргу,
надати юридичні консультації, виконати
інші процесуальні документи по даній
справі, спрямовані на захист прав
замовника.

Згідно з актом прийому-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) за цим
договором та квитанцією до
прибуткового касового ордера від 12
листопада 2014 року №67 ОСОБА_3 сплатила
цьому представнику за правову допомогу
974 грн. 40 коп. (а.с.83-84, 81, 89).

Перешкод для своєчасного подання
названих доказів до суду апеляційної
інстанції у ОСОБА_3 не було. Про цю
обставину свідчать і надані нею до
апеляційного суду заперечення на
апеляційну скаргу, в яких відсутня
будь-яка згадка про укладення
позивачем даного правочину з фахівцем
у галузі права.

Таким чином, під час апеляційного
провадження до постановлення
апеляційним судом ухвали від 11
листопада 2014 року будь-які заяви чи
клопотання щодо отримання ОСОБА_3
оплатної правової допомоги та
відшкодування їй понесених витрат на
правову допомогу в даній справі за
апеляційну інстанцію не надходили та
жодні докази про фактичне понесення
цих судових витрат своєчасно надані не
були, тому відсутні законні підстави
для їх відшкодування шляхом ухвалення
додаткового рішення.

Керуючись ст.220, ст.303, 304, ст.ст.314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про
ухвалення додаткового рішення про
відшкодування витрат на правову
допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -