Провадження № 2/369/4709/14
У Х В А Л А

іменем україни

24 грудня 2014 року суддя
Києво-Святошинського районного суду
Київської області Ковальчук Л.М.,
розглянувши заяву представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення боргу,

В С
Т А Н О В И В:

У провадженні суду знаходиться дана
цивільна справа.

Представник позивача подав до суду
заяву про забезпечення позову, в якій
просив вжити заходів щодо забезпечення
позову шляхом накладення арешту на все
нерухоме майно ОСОБА_2 в межах
заявлених вимог в розмірі 480 768,67 грн. та
заборонити вчиняти будь-які дії щодо
відчуження такого майна, оскільки
позивачу достовірно стало відомо про
намір відповідача відчужити належне
йому нерухоме майно.

Дослідивши матеріали справи, суддя
дійшов висновку, що заява про
забезпечення позову не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК
України у заяві про забезпечення
позову повинні бути зазначені причини,
у зв’язку з якими потрібно забезпечити
позов, вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності, інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК
України, забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК
України види забезпечення позову мають
бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Згідно роз’яснень п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з’ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вивчивши матеріали справи, суддя
дійшов висновку, що представником
позивача не надано до заяви доказів,
які б підтвердили, яке нерухоме майно
належить відповідачу ОСОБА_2 на праві
власності.

Представником позивача ОСОБА_1 до заяви
про забезпечення доказів були надані
документів, а саме витяг з газети «Аviso»,
роздруківки з веб-сайтів про продаж
нерухомого майна та лист Реєстраційної
служби Катеринопільського районного
управління юстиції Черкаської області
від 28 листопада 2014 року № 981/08-03-11, однак
з наданих документів не можливо
встановити, яке нерухоме майно
належить відповідачу ОСОБА_2 на праві
власності. Також надані документи у
встановленому законом порядку не
підтверджують право власності на
нерухоме майно.

У зв’язку з вищевикладеним у
задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України,
суд -

У Х В А Л
И В:

У задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня винесення ухвали
апеляційної скарги.

С

Суддя ОСОБА_4