Справа №469/466/14-ц 24.12.2014 24.12.2014 24.12.2014
Провадження №22-ц/784/3485/14
Провадження № 22ц/784/3485/14
Головуючий у 1-ї інстанції Тавлуй В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А Л А

Іменем України

24 грудня 2014 року м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової
О.О.,

при секретарі: Яценко Л.В.,

за участю: представника
позивачки - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Березанського районного
суду Миколаївської області від 7
листопада 2014 року

за її позовом

до ОСОБА_3,

третя особа - Коблівська сільська рада
Березанського району Миколаївської
області,

про визнання заповіту недійсним ,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області, про визнання заповіту,
складеного ОСОБА_5 27 жовтня 2011 року
недійсним.

Позивачка зазначала, що її рідній
сестрі ОСОБА_5 за життя належав
житловий будинок АДРЕСА_1
Березанського району Миколаївської
області, який вона заповіла своєї
сусідки ОСОБА_3, склав на її користь 27
жовтня 2011 року заповіт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла від
тяжкого захворювання.

Оскільки на момент посвідчення
заповіту ОСОБА_5 тяжко хворіла,
позивачка ОСОБА_4 просила визнати
заповіт недійсним з підстави, яка
передбачена ст. 233 ЦК України.

Рішенням Березанського районного суду
Миколаївської області від 7 листопада
2014 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким її вимоги
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши наведені в скарзі
доводи та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя
вчинила заповіт, яким усе належне їй
майно заповіла своїй сусідці ОСОБА_3
Заповіт було посвідчено 27 жовтня 2011
року секретарем виконкому Коблівської
сільської ради Березанського району
Миколаївської області (а.с.5).

На момент вчинення заповіту ОСОБА_5
страждала на ряд захворювань, та
отримувала медичну і соціальну
допомогу.

Пред'являючи позов про визнання
недійсним вказаного заповіту,
позивачка, яка є єдиною спадкоємицею за
законом, посилалася на те, що наявність
тяжкої хвороби у заповідача потягло за
собою складання спірного заповіту на
вкрай невигідних умовах та під впливом
тяжкої обставини, якою була саме
хвороба.

Згідно статті 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. п. 19, 23 постанови № 9
від 6 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» для
кваліфікації правочину за ст. 233 ЦК
України необхідна наявність двох умов,
а саме доказуванню підлягає наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
існуючою тяжкою обставиною та
вчиненням на вкрай невигідних умовах
правочином.

Між тим, позивачкою і її
представниками не надано і в судовому
засіданні не добуто доказів того, що
ОСОБА_5 склала заповіт під впливом
тяжкої обставини, а між її
захворюванням та вченням правочину у
вигляді заповіту є
причинно-наслідковий зв'язок, який
свідчить про його складання на вкрай
невигідних умовах для заповідача. Тому
такі позовні вимоги ОСОБА_4 ґрунтуються
лише на припущеннях.

Окрім цього, стаття 233 ЦК України
не може бути застосована для визнання
заповіту недійсним, так як така
кваліфікуюча ознака як вчинення
правочину особою на вкрай невигідних
для себе умовах не може стосуватися
умов його реалізації в порядку
спадкування іншими особами.

За такого, суд, з'ясувавши обставини
спору, перевіривши доводи сторін,
проаналізувавши зібрані докази, дав їм
належну правову оцінку і обґрунтовано
відмовив в задоволенні позову ОСОБА_4,
оскільки відсутні підстави,
передбачені ст. 233 ЦК України, для
визнання заповіту недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі
на те, що судом дана невірна оцінка
показанням свідків та письмовим
доказам, є безпідставними, оскільки
вони досліджені судом поряд з іншими
доказами, а такі доводи апелянта
стосуються їх переоцінки та не
впливають на обґрунтовані висновки
суду.

При встановлені зазначених
фактів судом не було порушено норм
цивільного процесуального закону та
правильно застосовано норми
матеріального права.

Інші доводи в апеляційній скарзі не
спростовують висновки суду, в скарзі
відсутні посилання на докази, які суд
не дослідив.

За таких обставин рішення суду першій
інстанції є законним та обґрунтованим
і не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Березанського районного суду
Миколаївської області від 7 листопада
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді