Справа № 755/7616/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх
інтересах, та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про виселення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачем ОСОБА_2 укладено 21.09.2007
року кредитний договір № K2XVGK00260109,
відповідно до якого він (відповідач)
отримав кредит у вигляді кредитної
лінії у розмірі 130 900,00 доларів США,
строком до 21.09.2027 року, та зобов'язався
повернути кредит і сплатити відсотки
за користування кредитними коштами. В
забезпечення виконання зобов'язань між
банком та позичальником 21.09.2007 року
укладено договір іпотеки № K2XVGK00260109,
згідно якого позичальник надав в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належала
йому на підставі договору
купівлі-продажу. Свої зобов'язання банк
виконав в повному обсязі. Позичальник
взяті на себе зобов'язання порушив. У
зв'язку з чим, банк звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки, який було задоволено
06.04.2011 року, та звернуто стягнення на
спірну квартиру шляхом проведення
прилюдних торгів. Після звернення
стягнення на предмет іпотеки всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя чи нового
власника добровільно звільнити
помешкання потягом одного місяця з дня
отримання вимоги, в разі відмови
виселення відбувається на підставі
рішення суду. Оскільки, спірна квартира
звільнена не була, звернулися до суду з
даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача усі обставини викладені в
позовній заяві та уточнені позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовольнити. Зауважив, що рішення суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки не скасоване. Були пропозиції
мирно вирішити спір, але не вийшло. За
всі ці роки ніяких погашень боргу не
було.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про день та час слухання
справи сповіщалися належним чином,
заяв про відкладення розгляду справи
або про розгляд справи за їх
відсутності до суду не подавали. В
попередні судові засідання з'являвся
представник ОСОБА_3, який щодо
задоволення позову заперечував та
просив відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач, та відповідачем ОСОБА_2
укладено 21.09.2007 року кредитний договір
№ K2XVGK00260109, відповідно до якого
(відповідач отримав кредит у вигляді
кредитної лінії у розмірі 130 900,00
доларів США, строком до 21.09.2027 року, та
зобов'язався повернути кредит і
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань
між банком та позичальником 21.09.2007 року
укладено договір іпотеки № K2XVGK00260109,
згідно якого позичальник надав в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належала
йому на підставі договору
купівлі-продажу.

Свої зобов'язання банк виконав в
повному обсязі. Позичальник взяті на
себе зобов'язання порушив. У зв'язку з
чим, банк звернувся до суду з позовом
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, який було задоволено 06.04.2011
року, та в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 в сумі 3 221 735,33
грн. звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних
торгів.

15.02.2013 року на адресу боржника було
направлено вимогу про те, що він та всі
мешканці квартири в тридцятиденний
строк звільнити спірну квартиру.

З довідки № 669 від 06.08.2013 року, виданої
ЖРЕО № 403, слідує, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані - ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

07.09.2011 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції ОСОБА_9 відкрито
виконавче провадження № 29337043 по
зверненню стягненню на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України
право власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті
346 ЦК України право власності
припиняється у разі звернення
стягнення на майно за зобов'язаннями
власника.

Відповідно до статей 386, 391 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають у
ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) чи іншої особи, повернення
якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення, є
підставою для надання цим громадянам
жилих приміщень з фондів до ст. 132-2
цього Кодексу. Відсутність жилих
приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених ст.
132-2 цього Кодексу, не тягне припинення
виселення громадянина з жилого
приміщення, яке є предметом іпотеки, у
порядку, встановленому частиною
третьою цієї статті.

Відповідно до статті 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Як було встановлено в суді,
іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 є
ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв'язку з
невиконанням зобов'язань позичальника,
рішенням суду звернуто стягнення на
предмет іпотеки. В квартирі
зареєстровані особи, які не мають
жодного юридичного права на спірну
квартиру - ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Дана квартира 21.09.2007
року була продана ОСОБА_3 ОСОБА_2, та
останній передав її в іпотеку ПАТ КБ
«ПриватБанк».

В лютому 2013 року іпотекодавцю було
направлено вимогу про звільнення
спірної квартири, однак, вимога банку
не виконана, більш того, в квартирі
проживають сторонні особи, що порушує
права позивача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої постановлено рішення,
суд присуджує з другої сторони всі
судові витрати. По даній справі
позивачем було сплачено судовий збір -
229,40 грн., дані кошти підлягають сплаті
відповідачем ОСОБА_2 (позичальником), на
користь позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 346, 386, 391 ЦК
України, ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», ст.ст. 60, 88, 212-215,
218, 223, 294 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який
діє в своїх інтересах, та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 та зняти
їх з реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий
збір в розмірі 229 грн. 40 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційної скарги не
було подано.

Суддя: