Справа № 204/46/14-ц
Провадження № 2/204/791/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою, в якій просив
ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідача заборгованість по
кредитному договору в розмірі 409 826 грн.
45 коп., а також судовий збір у розмірі 3
654 грн. В обґрунтування своїх вимог
позивач вказав на те, що 30 квітня 2008
року Закрите акціонерне товариство
«Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали
кредитний договір № 490066726, відповідно
до якого позивач зобов'язався надати
позичальникові ОСОБА_2 кредит у сумі 14
343,76 доларів США. Позивач свої
зобов'язання за договором виконав,
надавши позичальникові ОСОБА_2 кредит у
сумі 14 343,76 доларів США. 19 серпня 2009 року
у відповідності до Закону України «Про
акціонерні товариства» Закрите
акціонерне товариство «Альфа-Банк»
було перейменоване на Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання
належним чином не виконав, в результаті
чого станом на 10 грудня 2013 року має
прострочену заборгованість за
кредитом 6 968,78 доларів США, що за курсом
НБУ на дату розрахунку складає 55 701 грн.
46 коп., за відсотками - 4 249,89 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає 33 969 грн. 37 коп. У
зв'язку з систематичним порушенням
боржником своїх обов'язків зі сплати
кредиту, ОСОБА_2 була нарахована
неустойка, розмір якої станом на 10
грудня 2013 року становить 100 612,87 доларів
США, що за офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає 804 198 грн. 67 коп. В
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника, яким є ОСОБА_2, що
випливають з договору № 490066726 від 30
квітня 2008 року, між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
договір поруки №490066726-П, відповідно до
умов якого відповідач як поручитель
поручився за виконання позичальником
ОСОБА_2 обов'язків, що виникли з
Основного договору або можуть
виникнути на підставі нього в
майбутньому. На виконання умов
договору позичальнику та поручителю
була направлена вимога про досудове
врегулювання спору, але на дату подання
позовної заяви вимога не виконана.
Таким чином, зважаючи на невиконання
позичальником ОСОБА_2 зобов'язання
стосовно умов повернення кредиту,
позивач вправі вимагати стягнення з
відповідача ОСОБА_1 заборгованості по
кредиту, заборгованості за відсотками,
пеню за невиконання умов договору. У
зв`язку з чим, позивач був змушений
звернутися до суду з даною заявою.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, але надав до суду
заяву, в якій позовні вимоги підтримав
в повному обсязі та просив розглядати
справу без його участі.

Відповідачка та її представник у
судове засідання не з'явились, але
надали до суду заяву, в якій просили
відмовити у задоволенні позовної
заяви, а також розглядати справу без їх
участі. Також, від представника
відповідачки до суду надійшло
заперечення на позовну заяву, у якому
вона просила відмовити у задоволенні
позову у зв'язку зі спливом 6-и
місячного строку пред'явлення вимоги
до поручителя.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 554 ЦК України - у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи 30
квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та
ОСОБА_1 був укладений договір поруки №
490066726-П у якості забезпечення
зобов'язань за кредитним договором №
490066726 від 30 квітня 2008 року, укладеним
між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 (а.с.10).
Відповідно до п.3.1 вищевказаного
договору поруки поручитель ОСОБА_1
відповідає перед кредитором - ЗАТ
«Альфа-Банк» за порушення боржником
зобов'язань за кредитним договором №
490066726 від 30 квітня 2008 року, у тому ж
обсязі, що і боржник.

Як вбачається з кредитного договору,
датою остаточного повернення кредиту
за договором № 490066726, укладеним між ЗАТ
«Альфа-Банк» та ОСОБА_2, є 30 квітня 2012
року (а.с.5).

Статтею 559 ЦК України передбачені
підстави припинення договору поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно положень ст. 253 ЦК України
вбачається, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Як вбачається з матеріалів справи, що
позивач протягом шести місяців з дня
настання строку виконання основного
зобов'язання по кредитному договору №
490066726 від 30 квітня 2008 року, укладеному
між ЗАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_2, а саме 30
квітня 2012 року, не пред'являв до
поручителя вимог про погашення
заборгованості.

А тому, враховуючи положення ст. 559 ЦК
України, суд вважає що договір поруки
за № 490066726-П, є припиненим з 01 листопада
2012 року.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що позивач звернувся до суду з позовною
заявою про стягнення заборгованості з
відповідача ОСОБА_1 лише в січні 2014
року, тобто після припинення дії
договору поруки, укладеного в якості
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором № 490066726 від 30 квітня 2008 року.

Таким чином, оскільки не позивач не має
правової підстави звернення до
відповідача після припинення договору
поруки, суд вважає що позовні вимоги
про стягнення боргу за кредитним
договором з відповідачки не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Оскільки позивачу у
задоволенні позову відмовлено, суд
вважає що не має підстав в повернені
позивачу судових витрат.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 253, 254, 554, 559 ЦК України,
ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т. О.
Дубіжанська