Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Бім-Буд»
до ОСОБА_2, третя особа Благодійна
організація «Сучасний вибір», про
визнання договору поруки удаваним та
договору іпотеки нікчемним за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бім-Буд»
на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 06 листопада 2014 року,-

встановила:

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Бім-Буд»
(далі - ТОВ «Бім-Буд») звернулося з
позовом, в якому просило визнати
договір поруки від 13.01.2010 року,
укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Бім-Буд»,
удаваним правочином, вчиненим з метою
приховати договір іпотеки, та визнати
останній нікчемним. В обґрунтування
вимог посилалося на те, що договір
іпотеки підписано в останній день
повноважень директора ОСОБА_3 і при
продажу своєї частки в розмірі 100% в
статутному капіталі ТОВ «Бім-Буд»
14.01.2010 року покупцю ОСОБА_4 не було
повідомлено про наявність договору
поруки, який містить посилання на
відповідальність поручителя майном, а
саме майновим комплексом, загальною
площею 1333,5 кв.м., що не відповідає
правовідносинам поручительства. Таким,
чином було приховано договір застави
(іпотеки), який сторони не могли укласти
у зв'язку із арештом майна з 2008 року.
Договір не посвідчувався нотаріально,
а тому договір іпотеки є нікчемним.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 06 листопада 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
ТОВ «Бім-Буд» подало апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове - про задовлення їх
позовних вимог. Вважає, що дане рішення
винесене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Посилається на те, що суд безпідставно
не взяв до уваги доводи позовної заяви.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу і пояснив, що
укладенням договору поруки було
приховано іпотечний договір. При цьому,
погоджується, що на підставі цього
договору Кредитор не зможе звернути
стягнення на нерухоме майно і таких
вимог не заявлялося, а існує спір про
стягнення заборгованості у
солідарному порядку.

Представник відповідача заперечує у
задоволенні скарги і пояснив, що між
сторонами укладено окремо договір
поруки та іпотечний договір, а тому
приховувати у першому договір іпотеки
не було потреби. За договором поруки
кредитор може звернутися до суду про
стягнення із поручителя
заборгованості. Будь-яких претензій до
позивача з приводу нерухомого майна
відповідач не має, а звернувся до суду
про стягнення коштів у солідарному
порядку із боржника та поручителя.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Так, відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що за договором
поруки від 13.01.2010 року поручитель
зобов'язувався відповідати солідарно з
боржником за виконання договору
позики, що є характерною ознакою
договору поруки, а укладення окремого
договору іпотеки від 13.01.2010 року
спростовує доводи позивача про
укладення удаваного правочину.

Колегія суддів погоджується із такою
думкою суду, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави) (ст.572 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Нормами ст.577 ЦК України визначено, що
якщо предметом застави є нерухоме
майно, а також в інших випадках,
встановлених законом, договір застави
підлягає нотаріальному посвідченню.
Застава нерухомого майна підлягає
державній реєстрації у випадках та в
порядку, встановлених законом.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається (ст.215 ЦК
України).

Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Пленум Верховного Суду України у п.25
постанови № 9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що за
удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин.

Якщо правочин, який насправді вчинено,
суперечить закону, суд ухвалює рішення
про встановлення його нікчемності або
про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені статтею 216 ЦК,
можуть застосовуватися тільки у
випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

За змістом ст.217 ЦК України недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Судом встановлено, що 13.01.2010 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір
позики, згідно якого ОСОБА_2 передала
останній у позику 2110000 грн. з терміном
повернення до 14 квітня 2011 року (а.с.6).

Пунктом 9 Договору позики визначено, що
майновим поручителем виконання
позичальником обов'язків виступає ТОВ
«Бім-Буд», яке зобов'язується укласти
договір іпотеки нерухомого майна -
майнового комплексу, загальною площею
1333,5 кв.м., по АДРЕСА_1.

13.01.2010 року ТОВ «Бім-Буд» та ОСОБА_2
підписали відповідний договір іпотеки
(а.с.7-8).

В цей же день, між ТОВ «Бім-Буд» та
ОСОБА_2 укладено і договір поруки (а.с.5),
тобто ТОВ «Бім-Буд» виступило
одночасно майновим та грошовим
поручителем.

Предмет договору поруки визначено у
п.1.1 Договору поруки, згідно якого
поручитель зобов'язується відповідати
перед Кредитором за виконання всіх
зобов'язань ОСОБА_4, що виникли з
Договору позики від 13 січня 2010 року.

Пунктом 3.1 Договору поруки поручитель
та боржник несуть солідарну
відповідальність перед Кредитором за
належне виконання Боржником
забезпеченого зобов'язання, але в
любому випадку розмір
відповідальності Поручителя не
повинен перевищувати розміру
забезпеченого зобов'язання,
зазначеного в п.4 цього Договору, що не
суперечить вимогам ч.2 ст.554 ЦК України
про можливість обмеження
відповідальності поручителя.

Розмір поруки визначено в сумі 2110000 грн.
у вигляді майна, яке Поручитель передає
в іпотеку, а саме майновий комплекс,
загальною площею 1333,5 кв.м. (п.4.1 Договору
поруки).

Пункт 4.2 Договору поруки встановлює
обмеження відповідальності поручителя
за основним Договором у разі
задоволення вимог за рахунок
іпотечного майна.

Поручитель зобов'язаний при порушенні
Боржником зобов'язання перед
Кредитором за Основним Договором,
виконати за Боржника зобов'язання у 5-ти
денний строк з дня отримання вимоги від
Кредитора (п.5.1.1 Договору Поруки).

Отже, договір поруки містить умови
солідарної відповідальності боржника
та поручителя (п.3.1 та 5.1.1), що є
характерним для грошових зобов'язань.
Солідарна відповідальність боржника
та майнового поручителя
законодавством не передбачена.

Зазначені договори позики та поруки
посилаються на необхідність укладення
договору іпотеки, що підписаний
сторонами окремим документом 13 січня
2010 року (а.с.7-8) і який рішенням
Богунського районного суду м.Житомира
від 10 квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 19 червня 2014
року, визнаний нікчемним правочином.

Аналізуючи зміст договорів позики та
поруки, колегія суддів приходить до
висновку, що порукою забезпечено
солідарне виконання умов основного
зобов'язання. При цьому, договором
поруки сторони встановили обмеження
відповідальності грошового
поручителя, який є одночасно і майновим
поручителем, вартістю предмета іпотеки
в розмірі 2110000 грн..

Даний висновок також ґрунтується на
детальному аналізі п.4.2 Договору
поруки, згідно якого, при задоволенні
вимог Кредитором за рахунок іпотечного
майна, він втрачає право вимагати від
Поручителя задоволення будь-яких інших
вимог, що випливають з Основного
договору за рахунок іншого майна або
грошових коштів, що є власністю
Поручителя.

Викладення п.4.2 Договору поруки у такій
редакції свідчить про те, що кредитор
має право вимагати від Поручителя
виконання Основного зобов'язання за
рахунок грошових коштів Поручителя, що
створює між сторонами права та
обов'язки, які виникають із договору
поруки. При цьому, досягнуто згоди про
припинення договору поруки у разі
задоволення вимог за рахунок
іпотечного майно.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції правильно вважав, що
позивачем не доведено наявність умислу
у сторін при оформлення договору
позики приховати інший правочин -
договір іпотеки, а також, що він
призводить до виникнення прав та
обов'язків передбачених останнім.

Суд повно, всебічно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, правильно
встановив правовідносини, що склалися
між сторонами, та зібраним у справі
доказам дав належну оцінку. Будь-яких
процесуальних порушень чи порушень
норм матеріального права, які б давали
підстави для переоцінки доказів,
апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Оскаржуване рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бім-Буд»
відхилити.

Рушення Богунського районного суду
м.Житомира від 06 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді