Справа №489/1227/14-ц 09.12.2014 09.12.2014 09.12.2014
Провадження № 22ц-784/3198/14
інстанції Коваленко І.В.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

09 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Богуславській
О.М.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року,
постановлену у справі за заявою ОСОБА_3
про роз'яснення рішення суду,

в с т а н о
в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні будинком і
вселення його в будинок.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 квітня 2014 року вселено
ОСОБА_2 в житловий будинок АДРЕСА_1, що є
об'єктом спільної часткової власності
останнього та ОСОБА_3

29 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з
заявою про роз'яснення рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 27 жовтня 2014 року в
задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
норм процесуального права, просив суд
скасувати ухвалу та постановити нову
ухвалу, якою заяву про роз'яснення
рішення розглянути по суті.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є власником 3/5 частини житлового
будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 належить на праві власності 2/5
частини цього ж житлового будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Вселено ОСОБА_2 в житловий будинок
АДРЕСА_1, що є об'єктом спільної
часткової власності його та ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 19 травня 2014
року вказане судове рішення залишено
без змін.

Наполягаючи на задоволенні заяви,
заявник посилався на те, що рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 квітня 2014 року є
незрозумілим, оскільки не ясно яким
чином ОСОБА_2 повинен вселитися у
спірний будинок, якщо у ньому лише дві
житлові кімнати, одна з яких за
призначенням не використовується, що
унеможливлює користування спірним
будинком двох окремих сімей.

Діюче процесуальне законодавство
зазначає, що рішення суду повинно бути
зрозумілим.

Відповідно до ч. 1 ст.221 ЦПК України якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

За змістом зазначеної статті
незрозумілим є рішення суду, в якому
припускається кілька варіантів
тлумачення; роз'яснюються не висновки,
яких дійшов суд, а ухвалене судове
рішення; підставою для роз'яснення
рішення суду є утруднення чи
неможливість його виконання.

Зрозумілість судового рішення полягає
у тому, що його резолютивна частина не
припускає кілька варіантів тлумачення.

Така позиція міститься у п. 21 названої
вище постанови Пленуму Верховного
Суду України, де зазначено, що
відповідно до ст..221 ЦПК України
роз'яснення рішення суду можливе тоді,
коли воно не містить недоліків, що
можуть бути усунені лише ухваленням
додаткового рішення, а є незрозумілим,
що ускладнює його реалізацію.
Зазначене питання розглядається судом,
що ухвалив рішення, і в ухвалі суд
викладає більш повно та ясно ті частини
рішення, розуміння яких викликає
труднощі, не вносячи змін у суть
рішення і не торкаючись питань, які не
були предметом судового розгляду. Якщо
фактично порушено питання про зміну
рішення або внесення в нього нових
даних, у тому числі й роз'яснення
мотивів ухваленого рішення, суд
ухвалою відмовляє в роз'ясненні
рішення.

Оцінюючи зміст заяви ОСОБА_3 про
роз'яснення судового рішення, колегія
суддів вважає, що наведені в заяві
доводи та обставини не є підставою
для роз'яснення рішення. Заявник
розуміє зміст судового рішення, з ним
не згоден і наводить свої заперечення
щодо умов вселення позивача.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення заяви ОСОБА_3 про
роз'яснення рішення суду.

Оскільки ухвала суду постановлена з
додержанням норм матеріального а
процесуального прав, тому підстав для
її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги щодо
незрозумілості умов вселення і
користування позивача житловим
приміщенням вказаного будинку з
урахуванням тієї обставини, що
відсутні умови користування житловим
приміщенням двох окремих сімей, не
спростовують висновків оскаржуваної
ухвали.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а ухвалу Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 27
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді