Ухвала

17 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Коротуна В.М.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року Відкрите
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») звернулося до
суду з указаним позовом, вимоги якого
під час розгляду справи уточнило та
остаточно просило стягнути солідарно з
ОСОБА_3 та ТОВ «Славич» заборгованість
за кредитним договором у розмірі
3 491 245 грн 84 коп. шляхом звернення
стягнення на заставлене майно. Свої
вимоги обґрунтовувало тим, що 02 вересня
2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
та ТОВ «Славич» було укладено
кредитний договір №
010/01-02/08-082 згідно з яким позичальник
отримав кредит у формі не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 2 050 000 грн зі сплатою 19,75 %
річних, строком повернення до 01 вересня
2011 року. 01 грудня 2008 року між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та
позичальником було укладено
додатковий договір № 10/01-02/08-082/5,
відповідно до умов якого збільшено
процентну ставку за користування
кредитом до 23 % річних. Із метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 02 вересня 2008 року
між кредитором і ТОВ «Славич» було
укладено договір застави рухомого
майна, а між банком і ОСОБА_3 - договір
поруки. Внаслідок невиконання
зобов'язання за кредитним договором та
додатковим договором до нього
заборгованість позичальника станом на
23 жовтня 2009 року становить 3
491 245 грн 84 коп., з яких: 1 805 701 грн -
заборгованість за кредитом, 1 244 602 грн 04
коп. - проценти за користування
кредитними коштами та 440 942 грн 80 коп. -
пеня.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 30 жовтня 2012 року
провадження у справі у частині
позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» до ТОВ «Славич» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на майно
закрито.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 21 лютого 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 3 130 303 грн. 04 коп., яка складається
з боргу за кредитом - 1 805 701
грн, боргу за процентами - 1 244 602 грн 04
коп., пені - 80 тис. грн та судових витрат.
В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 25 квітня 2013
року рішення суду першої інстанції
змінено, зменшено стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості за кредитним договором
з 3 130 303 грн 04 коп. до 3 106 903 грн 57 коп., яка
складається з 1 805 701 грн заборгованості
за кредитом, 1 244 602 грн 04 коп.
заборгованості за процентами та 56 600
грн 53 коп. пені.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року касаційну скаргу
ОСОБА_3 відхилено, рішення Центрального
районного суду м.
Миколаєва від 21 лютого 2013 року та
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 25 квітня 2013
року залишено без змін.

У вересні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: ч. 1 ст.
559 ЦК України.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що, на думку
заявника, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на наступні судові рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ: від 09 липня 2014 року у
справі за первинним позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом про
визнання договору поруки недійсним;
від 08 травня 2014 року у справі за позовом
про визнання припиненим договору
поруки.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11«Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту наданих судових рішень
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 липня 2014 року та
08 травня 2014 року не вбачається
передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України
підстави для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від18 вересня 2013 року, оскільки в
зазначених судових рішеннях
встановлені судом фактичні обставини
не є тотожними в порівнянні з ухвалою
суду, про перегляд якої подано заяву.

Зокрема зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року, про
перегляд якої подано заяву, вбачається,
що договором поруки не визначено, в
який спосіб поручитель має надати
письмову згоду про зміну розміру
процентів за основним зобов'язанням, як
і не передбачено необхідність
укладення з ним окремої угоди про це, у
зв'язку з чим суд касаційної інстанції
визнав необґрунтованими доводи
касаційної скарги про припинення
поруки.

Під час розгляду даної справи суди
встановили, що ОСОБА_3 був повідомлений
про збільшення розміру його
відповідальності, про що свідчать його
підпис на додатковому договорі до
кредитного договору як директора ТОВ
«Славич», таким чином, встановлено
інформованість поручителя та його
згода з умовами додаткового договору.

Крім того, на підставі наявних у справі
доказів суди встановити, що
відповідачу направлялася претензія
про погашення заборгованості за
кредитним договором.

Проте зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 липня 2014 року, якою справу в
частині солідарного стягнення з
боржника і поручителя заборгованості
за кредитним договором направлено на
новий судовий розгляд, у зв'язку з
неповним встановленням фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
вбачається, що умовами договору поруки
чітко передбачено те, що банк не вправі
без згоди поручителя змінювати умови
кредитного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя, однак
матеріали справи не містять доказів
згоди поручителя на підвищення
процентної ставки за користування
кредитними коштами, як не містять і
рішень про підвищення процентної
ставки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 08 травня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
справі відмовлено на підставі п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України. Таким чином, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів першої й апеляційної
інстанцій про визнання припиненим
договору поруки, оскільки умовами
цього договору не передбачено
можливості збільшення обсягу
відповідальності позивача як
поручителя за зобов'язаннями боржника
за кредитним договором без
повідомлення його про таке збільшення.

Таким чином, наведені заявником
підстави для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року не знайшли
свого підтвердження під час перевірки
доводів заяви та дослідження доданих
до неї матеріалів.

Із врахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску до
провадження Верховного Суду України
справи необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик
Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак