Провадження №22-ц/784/3283/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів - Кушнірової Т.Б, Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового
засідання: Яценко Л.В.,

за участю: головного державного
виконавця - Куліченка Д.О.,

представника керівника
боржника-юридичної особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за
апеляційною скаргою

відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
Управління юстиції у Миколаївській
області

на ухвалу Заводського районного
суду м. Миколаєва від 06 листопада 2014
року, постановлену за поданням
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України без вилучення паспортного
документу керівника боржника -
юридичної особи ОСОБА_3,

в с т
а н о в и л а :

04 листопада 2014 року головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області ( далі - головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
в Миколаївській області) звернувся до
суду з поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України без вилучення паспортного
документу керівника боржника -
юридичної особи ОСОБА_3, посилаючись на
те, що останній ухиляється від
виконання рішень суду шляхом відкриття
нових рахунків в банківських
установах, що перешкоджає державному
виконавцю стягнути кошти та виконати
рішення судів.

Ухвалою Заводського районного
суду м. Миколаєва від 06 листопада 2014
року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
в Миколаївській області, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
оскаржуваної ухвали, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив її скасувати та ухвалити нову,
якою задовольнити дане подання.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення головного державного
виконавця, представника керівника
боржника - юридичної особи, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що на виконанні з 2009 року спочатку у
Заводському відділі державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції, а після
передачі у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області перебуває зведене виконавче
провадження № 27163675 про стягнення з
державного підприємства
«Миколаївський бронетанковий завод»
коштів на користь фізичних, юридичних
осіб та держави до складу якого
входять виконавчі провадження з
примусового виконання виконавчих
документів, а саме:

- судових наказів, виданих
Заводським та Центральним районними
судами м. Миколаєва в період з квітня 2009
року по листопад 2013 року про
стягнення коштів з державного
підприємства «Миколаївський
бронетанковий завод» ( далі -
підприємство) на користь фізичних
осіб;

- накази Господарського суду
Миколаївської області від 27 липня 2011
року про стягнення з підприємства на
користь ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово - інвестицій банк» коштів у
сумі 3 359 939 грн.15 коп.; від 06 квітня 2009
року та від 12 листопада 2013 року про
стягнення з підприємства на користь
СПД ФО ОСОБА_4 коштів у сумі 692 737 грн.30
коп. та 2280 грн.40 коп. відповідно; від 14
травня 2013 року про стягнення на користь
ПАТ « Миколаївобленерго» коштів в сумі
4034 грн.83 коп.;

- виконавчі листи, видані
Миколаївським окружним
адміністративним судом від 13
вересня 2013 року про стягнення з
підприємства на користь ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва коштів
у сумі 213 626 грн.95 коп., від 09 жовтня 2013
року про стягнення на користь УПФ в
Заводському районі м. Миколаєва коштів
у сумі 54 598 грн.06 коп., від 08 жовтня 2013
року про стягнення на користь ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва коштів
у сумі 229 грн. 40 коп., від 25 жовтня 2013
року про стягнення на користь ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва коштів
у сумі 232 422 грн.01 коп.;

- вимоги про сплату недоїмки від 18
листопада 2013 року про стягнення на
користь ДПІ у Заводському районі м.
Миколаєва коштів у сумі 154 039 грн.18 коп.
А всього на загальну суму 7 255 471 грн.68
коп.

Боржником за виконавчим
документом є: державне підприємство «
Миколаївський бронетанковий завод»
( а.с. 10-17).

Постановою головного державного
виконавця відділу від 13 травня 2014 року
на кошти, в усіх видах валют в межах
загальної суми заборгованості 7 255 471
грн.68 коп., що містяться на рахунках
відкритих у Миколаївському РУ
«ПриватБанк» та належать ДП
«Миколаївський бронетанковий завод»
накладено арешт ( а.с.10-17).

Копія даної постанови з
супровідним листом направлена на
підприємство та отримана його
представником 19 травня 2014 року ( а.с.18).

Із довідки Державної податкової
служби України від 26 серпня 2014 року
вбачається, що боржником відкрито
нові розрахункові рахунки у
банківських установах ПАТ ОТП Банк» та
ПАТ «Київська Русь».

Державний виконавець звертаючись
до суду з поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України керівника боржника - юридичної
особи, посилається на те, що останній
ухиляється від виконання рішень судів
шляхом відкриття нових рахунків в
банківських установах, не зважаючи на
заборону у вчиненні таких дій.

Відмовляючи у задоволенні подання,
суд першої інстанції виходив з того,
що головним державним виконавцем не
доведено факт ухилення боржником від
виконання своїх зобов'язань.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року №512/5 встановлений
порядок звернення державного
виконавця з поданням до суду щодо
обмеження у праві виїзду за межі
України та заборона в'їзду в Україну у
разі не виконання боржником своїх
зобов'язань.

До подання додаються копії виконавчого
документа, постанови про відкриття
виконавчого провадження, а також інші
документи, які, на думку державного
виконавця, підтверджують ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
відомості про характер та розмір
невиконаних зобов'язань боржником.

Невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з
поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

Статтею 377-1 ЦПК України
врегульовано вирішення судом питання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

З погляду на значення
словосполучення "ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1
ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
позначає з об'єктивної сторони такі
діяння (дії чи бездіяльність) особи
боржника, які полягають у навмисному чи
іншому свідомому невиконанні нею
зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа, як керівник боржника
свідомо ухиляється від виконання
зобов'язань по виконанню рішень судів
та інших державних органів про
стягнення з підприємства коштів.

Крім того, в порушення вимог ст.212
ЦПК України суд першої інстанції не
надав оцінку наданим державним
виконавцем доказів того, що керівник
боржника - юридичної особи ухиляється
він виконання рішень судів та інших
державних органів, не зазначив на
підставі яких саме доказів дійшов
висновку про недоведеність державним
виконавцем факту ухилення, не навів
жодного мотиву стосовно того, які
докази та чому приймає, а які і чому
відхиляє.

Зазначені вимоги закону суд першої
інстанції залишив поза увагою, не
встановив фактичні обставини, що
унеможливлює вирішення справи по суті
на стадії апеляційного перегляду.

Крім того, державним виконавцем не
долучено до матеріалів подання, а судом
не перевірено чи дійсно особа щодо
якої вирішувалося питання про
тимчасове обмеження в праві виїзду за
межі України є керівником юридичної
особи - боржника на час розгляду даного
подання ( відсутній витяг з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а ухвала суду
скасуванню з передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, оскільки постановлена з
порушенням порядку, встановленого для
його вирішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області задовольнити
частково.

Ухвалу Заводського районного суду
м. Миколаєва від 06 листопада 2014 року
скасувати, питання щодо тимчасового
обмеження у праві виїзду повернути на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді: