Справа № 2/489/2805/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

10.11.2014 року

Ленінський районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся із
позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням. Свої вимоги мотивував тим,
що він проживав та зареєстрований в
кв. АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності його матері ОСОБА_4 та його
брату - ОСОБА_3 В вересні 2014 р.,
прийшовши додому, позивач виявив, що
замки на вхідній двері були змінені,
відповідач перешкоджає йому потрапити
до квартири.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи
до уваги, що він вселився до
вищевказаної квартири у встановленому
законом порядку, іншого житла в нього
немає, ОСОБА_1 просить суд зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 не чинити йому
перешкоди в користуванні житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник позовні вимоги
підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову.
Посилаючись на те, що крім нього, у
згаданій квартирі мешкає його
неповнолітній син, а позивач створює їм
з сином умови, неможливі для спільного
проживання, використовує житло не за
призначенням та взагалі більш ніж
шість місяців не мешкає у квартирі,
вважає позивача таким, що втратив право
на користування, тому змінив замки.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з`явилась , повідомлялась судом про
розгляд справи належним чином, причини
неявки судe не повідомила.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

11.03.1996 р. Миколаївською міською
службою приватизації державного
житлового фонду було видано Свідоцтво
про право власності на житло,
відповідно до якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на праві спільної сумісної власності
належить кв. АДРЕСА_1

Згідно Довідки ЖКП ММР "Південь" від
06.10.2014 р. за вих. № 4010 в кв. АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_4 - з 10.02.1982 р.,
ОСОБА_3 - з 11.04.06 р., ОСОБА_1 - з 17.09.02 р. -
мати та її сини.

Крім зазначених осіб, у квартирі
постійно мешкає, без реєстрації, син
відповідача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК ).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатись своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України
члени сім`ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається
його власником.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири),
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Отже, у 2002 році позивач вселився у
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, у
встановленому порядку, з дозволу
матері та брата, у якості члена родини,
що не заперечував відповідач в
судовому засіданні. С тих пір позивач
мешкає у квартирі постійно,
зареєстрований у встановленому
порядку, іншого житла не має. Таким
чином позивач набув права постійного
користування квартирою, разом з
власниками житла.

Між сторонами по справі протягом
останніх років склались неприязні
стосунки, через що у вересні 2014 року
відповідач змінив замки у дверях
квартири та створює перешкоди позивачу
у користуванні нею.

Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Доводи відповідача щодо правомірності
виселення ним позивача не
заслуговують на увагу, оскільки не
доведені належними та допустимими
доказами та ним не заявлено
відповідних позовних вимог, у
встановленому ЦПК України порядку.

Враховуючи вищевикладене суд вважає,
що заявлені позивачем позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню, оскільки відповідач
порушує права позивача, через що вони
підлягають захисту.

З відповідача, відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України, необхідно стягнути на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1
перешкоди у користуванні житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: