Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/1353/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого:
судді Товянської О.В.

суддів: Микитюк
О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Валяник А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
одноособового права часткової
приватної власності за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 15 вересня
2014р.,

в с т а н о в и л а:

В березні 2014р. ОСОБА_1 звернулась із
позовом, уточнивши, просила поділити
майно, набуте за час шлюбу з ОСОБА_2,
визнавши за нею право власності на 1/2ч.
АДРЕСА_1, придбану під час шлюбу,
поділити речі домашнього вжитку, що
знаходяться у відповідача:
крісло-диван - 11.350,00 грн.; стіл з 4-ма
стільцями - 5.000грн.; трюмо - 1.800грн.;
шафа-купе - 7.000грн.; меблі у ванну -
7.000грн.; пральна машина LG - 3.000грн.;
духова піч з плитою - 5.000грн., всього на
40150грн., виділивши майно відповідачу, а
на її користь стягнути половину
вартості - 20075грн. Зазначала, що з
відповідачем перебувала у шлюбі з
23.07.2011р. по 16.01.2014р. Угоди про поділ
спільного майна не досягли. За період
шлюбу подружжям 05.06.2013р. за договором
купівлі продажу було придбано
трикімнатну квартиру.

В травні 2014р. ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом. Просив визнати за
ним право часткової особової приватної
власності на 3/5ід.ч. спірної квартири,
визнати за сторонами право спільної
часткової власності по 1/5 ч. на кожного
вказаної квартири. На купівлю квартири
було витрачено 69010грн. спільних коштів,
визнати за ОСОБА_1 1/2ч. у праві спільної
сумісної власності подружжя на майно в
сумі 7920,94грн.: стіл з 4-ма стільцями -
5000грн., трюмо - 1800грн., шафу-купе - 5500грн;
меблі у ванну - 3656,89грн., на загальну
суму 15841,89грн.

Рішенням Бердичівського міськрайсуду
Житомирської області від 15 вересня 2014
р. позов ОСОБА_1 задоволено частково,
визнано за сторонами право спільної
часткової власності на спірну у
розмірі по 1/5 ч. за кожним, визнано за
ОСОБА_1 1/2 частину у праві спільної
сумісної власності подружжя на майно:
стіл, трюмо, шафу-купе, меблі у ванну на
загальну суму 7920,94грн., в решті -
відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено,
визнано за ним право одноособової
приватної часткової власності на 3/5
ід.ч. спірної квартири. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 951,10грн.
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та задовольнити її
позов у повному обсязі. Зазначає, що
судом першої інстанції запити в банки
були направлені неналежним чином, а
тому необхідних доказів надано не було.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ст.17 Закону України від 23 лютого 2006р.
N3477-IV "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950р. та практику
Європейського Суду з прав людини як
джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.

Конституція України (ст.41), ст.316-319,321 ЦК
України передбачають, що власник на
свій розсуд володіє, користується та
розпоряджається належним йому майном.
Всім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав. Право
приватної власності є непорушним.
Оскільки право власності складається з
таких його невід'ємних складових як
право володіння, користування та
розпорядження, то позбавлення особи
хоча б одного з них ущемить права
власника, які охороняються законом.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, ст.ст.60,61,70,71
СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При цьому
суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу. Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Під майном має на увазі окрему річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб (ст.190 ЦК).

Згідно з ч.7 ст.57 СК України, якщо на
придбання майна вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належали одному із
подружжя, то частка у цьому майні,
відповідно до розміру внеску, та майно
придбане за кошти, які належали одному
із подружжя і які були внесені як вклад
у банківську установу до шлюбу є його
особистою приватною власністю, а не
спільною власністю подружжя.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі із
23.07.2011 р. по 16.01.2013р. В період шлюбу
сторони за договором купівлі-продажу
від 05 червня 2013р., де покупцем зазначено
ОСОБА_2, придбали - 3-кімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.4,6-8).

Апеляційний суд вважає, що вищевказана
квартира є спільною власністю
подружжя, оскільки придбана в період
шлюбу, виходячи із наступного.

Проте, ОСОБА_2 не довів, що на придбання
спірного житла частково вклав і 15.292,80
дол. США особистих коштів, які зняв з
депозиту у вересні 2011р. і, з його слів,
зберігав вдома у матері.

Із досліджених судом апеляційної
інстанції виписок його банківських
рахунків видно, що в цей же період у
нього в інших банках були значні
грошові кошти. Із часу зняття вказаної
суми і до придбання спірної квартири
минуло майже два роки. Тому посилання
ОСОБА_2 на те, що він зберігав їх вдома
через недовіру до банківської системи,
викликає сумнів і не підтверджена
належними і допустимими доказами.

Апеляційний суд враховує, що ознаками
судових доказів є їх достовірність і
достатність. Достовірність доказів -
це їх якість, точність і правильність
відображення обставин, що входять в
предмет доказування. А достатність - це
сукупність доказів, яка дозволяє
вирішити справу.

На підставі наведеного, апеляційний
суд визнає квартиру, придбану через два
роки після укладання шлюбу, спільною
сумісною власністю сторін і визначає
право власності по ? ід.ч. за кожним.

Висновок суду про часткове задоволення
позову в частині визнання спільною
власністю та поділу речей домашнього
вжитку відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Суд правильно визнав, що частину речей
не можна визнати спільним майном
подружжя, оскільки вказані речі були
придбані матір'ю ОСОБА_2, що
підтверджується належними та
допустимими доказами (а.с.81,85,86).

Позову про розподіл грошових коштів, як
окремої самостійної позовної вимоги із
дотриманням ст.119 ЦПК України, ОСОБА_1 не
заявляла.

Дане рішення не перешкоджає їй
звернутися із такими вимогами у
встановленому процесуальним законом
порядку.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 15
вересня 2014 року в частині поділу
квартири та задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, стягненні судового
збору скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 в частині поділу квартири
та визнання права власності на 1/2ід.ч.
квартири АДРЕСА_1 задовольнити. Визнати
за ОСОБА_1 у праві спільної сумісної
власності подружжя право власності на ?
ід.ч. квартири АДРЕСА_1. Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121,57грн.
судового збору. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити за
безпідставністю. В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: