Провадження №2/761/6585/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Маліновської В.М.,

при секретарі
Лазоришинець К.М., Касянчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат
на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року ОСОБА_1 (Позивач)
звернулась до Шевченківського
районного суду м.Києва з позовом до
ОСОБА_2 (Відповідач) про стягнення
додаткових витрат на утримання
неповнолітньої дитини, в якому просила
стягнути з Відповідача на свою користь
половину додаткових витрат, які були
нею понесені у зв'язку із хворобами їх
дочки ОСОБА_3 в сумі 4 114,00грн., а також
судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
з липня 1999 року ОСОБА_1 перебувала в
шлюбі з Відповідачем. Від шлюбу мають
неповнолітню дочку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В подальшому шлюб між
позивачем та відповідачем було
розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1 що видане відділом реєстрації
актів цивільного аміну Подільського
районного управління юстиції в м.
Києві, актовий запис за № 417 від 31.08.2004р.
Згідно з рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 29 травня 2014
року у цивільній справі № 758/33338/14-ц
позовні вимоги ОСОБА_1 про сплати
аліментів у твердій грошовій сумі
щомісячно задоволено частково,
постановлено стягувати з відповідача
ОСОБА_2, аліменти на утримання дочки у
розмірі 14 частини всіх видів його
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 28.03.2014р. і до досягнення дитиною
повноліття. Позивачка зазначила, що на
момент складання даного позову,
апеляційна скарга на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 29.05.2014р знаходиться на розгляді в
Апеляційному суді м. Києва. Разом з тим,
спільна з Відповідачем дитина - дочка
ОСОБА_3 має певні хронічні захворювання
та знаходиться на диспансерному обліку
у районній поліклініці за місцем
проживання, потребує регулярних
обстежень та підтримуючих курсів
лікування: - міопія високого ступеня,
астигматизм (необхідні щорічні
поглиблена діагностика зору та
апаратне лікування, постійне ношення
окулярів із складними лінзами), -
ідіоматичний правосторонній грудний
сколіоз, плоско-вальгусна деформація
стоп (необхідні 2 курси масажу спини на
рік, відвідування басейну 3 рази на
тиждень, ортопедичні устілки та
взяття), - діскінезія жовчовивідних
шляхів, диспанкреатизм (необхідні
проти рецидивне та щорічне санаторне
лікування на бальнеологічному
курорті). Позивачка зазначила, що зі
свого боку прикладає усі зусилля для
забезпечення потреб доньки у її
лікуванні та профілактичних заходах
для запобігання розвитку та
загостренню наявних хронічних хвороб,
так, дитина проходила щорічну
поглиблену діагностику зору,
консультації офтальмологів, проходила
курси апаратного лікування та підбір
окулярів у дитячому відділення клініки
«Новий зір» та у клініці «Палац зору»,
на що було витрачено 5 956,50 грн. Вибір
саме цих клінік базується на наявності
сучасного обладнання та професійних
лікарів для точної та всебічної
діагностики зору дитини з метою
уповільнення його погіршення та
запобігання ускладнень, що можуть
привести до сліпоти. Також, Позивачкою
були понесені витрати у розмірі 1 982,00
грн. на лабораторні та УЗД-дослідження
для постановки та уточнення діагнозу у
випадках поганого самопочуття дитини,
а також для необхідності щорічних
профілактичних оглядів, крім того, у
травні 2014 року дитина хворіла на ГРВЗ,
для лікування якого за порадою
дільничного педіатра були придбані
ліки та полівітамінний препарат на
суму 291,01 грн. Разом витрачена
Позивачкою сума, що може бути
підтверджена документально, становить
8 229,51грн. З моменту розлучення із
відповідачем позивачка самостійно
фінансувала усі додаткові витрати,
пов'язані із хворобами дитини. Наразі у
зв'язку із погіршенням стану здоров'я
самої Позивачки та за необхідності
значних додаткових витрат для
збереження працездатності та
можливості виконувати опікунські
обов'язки з виховання та утримання
дитини, а також у зв'язку із значним
зростанням цін на ліки, медичні товари
та послуги з охорони здоров'я,
позивачка змушена звернутись до суду
для якнайкращого забезпечення
інтересів дитини.

В судовому засіданні Позивачка позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити. Разом з тим, пояснила
суду, що відповідач раніше періодично
надавав в добровільному порядку
фінансову допомогу, в середньому
близько 600 грн. на місяць, проте
вказаних коштів було недостатньо для
забезпечення належного розвитку
дитини з урахуванням необхідних витрат
на лікування хронічних хвороб дитини.
Окрім того, пояснила, що станом на
16.10.2014р. апеляційна скарга на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 29.05.2014р. відхилена Апеляційним
судом м.Києва, рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечив, пояснив, що з наданих
Позивачкою документів на
підтвердження понесених витрат на
лікування доньки вбачається
відсутність доказів фактичної сплати
витрат на апаратне лікування зору,
надані акти виконаних робіт не можуть
свідчити про фактичну оплату наданих
послуг, разом з тим, необхідність здачі
відповідних аналізів не підтверджено,
оскільки відсутні направлення
районної поліклініки на такі аналізи.
Зазначив, що вважає, що звернення до
приватних платних клінік щодо зору
дитини не є необхідним, оскільки в
районних поліклініках є відповідні
спеціалісти.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, вважає, що
позовна заява підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, 17 липня 1999 року у Відділі
реєстрації актів громадянського стану
Шевченківського району м. Києва
зареєстровано шлюб, про що в книзі
реєстрації актів про одруження 17.07.1999р.
зроблено запис за № 462, що
підтверджується Свідоцтвом про
одруження серія НОМЕР_2 від 17.07.1999р.
(а.с.8). Прізвища сторін після одруження:
чоловіка - «ОСОБА_2», дружини - «ОСОБА_1».

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу
«Повторне» серія НОМЕР_3 від 27.11.2007р.,
виданого Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві, шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбу зроблено
відповідний актовий запис за № 471 від
31.08.2007р. (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
Свідоцтвом про народження «Повторне»,
серії НОМЕР_4, виданим Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Печерського районного управління
юстиції м. Києва (а.с.9).

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 29.05.2014р. у справі № 758/3338/14-ц
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, позов
задоволено частково, а саме стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі 14 частини всіх видів заробітку
(доходів), але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 28.03.2004р. і до
досягнення дитиною повноліття (а.с.11-14).

В судовому засіданні Позивач та
Відповідач визнали, що Апеляційний суд
м.Києва відхилив апеляційну скаргу
Позивачки на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 29.05.2014р., а
відповідне рішення залишив без змін.

Позивачка зазначила, що спільна дитина
- ОСОБА_3 має певні хронічні
захворювання: - міопія високого
ступеня, астигматизм, - ідіоматичний
правосторонній грудний сколіоз,
плоско-вальгусна деформація стоп, -
діскінезія жовчовивідних шляхів,
диспанкреатизм, , що потребують
постійної профілактики та лікування,
зокрема, постійне ношення окулярів,
вітаміни для очей, спостереження у
лікаря-офтальмолога, 2 курси масажу
м'язів спини та грудної клітки на рік,
плавання, ортопедичні устілки ВП6 та
підбір взяття, відповідне санаторне
лікування.

Так, на лікування хронічних
захворювань спільної з Відповідачем
дитини, Позивачка у період з 2007 року по
2014 рік (в засіданні Позивач вказала по
квітень-травень 2014р.) понесла додаткові
витрати на лабораторні аналізи на
загальну суму 1 982,00 грн., що
підтверджується замовленнями на
відповідні аналізи (а.с.24-35), на курси
апаратного лікування, підбором
окулярів, консультації офтальмологів
на суми 1 946,00грн. та 3 876,00грн., що
підтверджується актами виконаних
робіт ТОВ «ОК «Новий зір» за період з
22.08.2007р. по 14.02.2009р. та з 03.04.2010р. по
18.01.2014р. відповідно (а.с.36-37), комплексну
діагностику зору для дитини на суму
134,50грн., що підтверджується купоном на
знижку на комплексну діагностику зору
для двох (а.с.38), на ліки та
полівітамінні препарати на загальну
суму 291,01грн., що підтверджується
фіскальними чеками від 08.05.2014р. та від
07.05.2014р. (а.с.39), що разом складає 8 229,51
грн.

В судовому засіданні Відповідач
заперечив проти позову, зокрема,
зазначив, що оплата курсів апаратного
лікування зору на суми 1 946,00 грн. та 3 876,00
грн. не підтверджені належними
доказами, оскільки акт виконаних робіт
не є підтверджуючим документом оплати
за надані послуги, разом з тим, пояснив,
що в районній поліклініці є окуліст,
який при необхідності може оглянути
дитину та провести необхідні
дослідження, та дати направлення на
відповідні курси лікування у разі
неможливості проведення такого
лікування в поліклініці, разом з тим,
чим зумовлений вибір саме платних
клінік Відповідачу не зрозуміло,
Позивачкою доказів направлення чи
рекомендації саме цієї клініки для
проведення курсів апаратного
лікування зору від дільничного
окуліста не надано. Щодо лабораторних
аналізів Відповідач зазначив, що
Позивачкою не надано доказів
необхідності здачі таких аналізів,
зокрема, направлень на аналізи від
терапевта або іншого спеціаліста
районної поліклініки, в якій дитина
перебуває на обліку за місцем
проживання. Щодо компенсації половини
вартості комплексної діагностики зору
для дитини на загальну суму 134,50 грн. не
заперечував, пояснив, що самостійно
ходив з дитиною до клініки.

Разом з тим, Відповідач зазначив, що
його заробітна плата складає 1 218 грн. на
місяць, на підтвердження чого надав
довідку ТОВ «Асс Пресс» № 34 від 16.10.2014р.
(а.с.47), та на сьогоднішній день він
фізично не може компенсувати додаткові
витрати на лікування дитини в розмірах,
визначених Позивачкою. Окрім того,
Відповідач зазначив, що за період з 2006
по 2014 роки надавав фінансову допомогу
неповнолітній дитині - ОСОБА_3., що
підтверджується відповідними
квитанціями (а.с.49-69), а тому позовні
вимоги позивачки є безпідставними та
не підлягають задоволенню.

Позивачка в судовому засіданні
пояснила, що направлень на лікування в
районній поліклініці не дають, рішення
про звернення саме до клініки «Новий
зір» прийнято самостійно, зважаючи на
наявність кваліфікованих спеціаліст в
області зору та необхідного обладнання
для якісної діагностики та лікування
хвороб зору. З приводу лабораторних
аналізів Позивачка пояснила, що вони
були необхідні для постановлення
правильного діагнозу дитини та з метою
щорічного профілактичного огляду
дитини перед початком нового
навчального року в школі та в кінці
навчального року. Окрім того, витрати
на ліки та полівітамінний комплекс для
дитини були зумовлені перенесеною
хворобою ГРВЗ та рекомендацією лікаря,
на підтвердження чого Позивачкою було
надано медичну картку дитини - ОСОБА_3.,
яка була оглянута в судовому засіданні.

Щодо надання фінансової допомоги з
боку Відповідача, Позивачка пояснила,
що така допомога надавалась
періодично, а не щомісячно, різними
сумами, що в середньому становило 600
грн. на місяць, та були недостатніми для
компенсації додаткових витрат на
лікування та обстеження дитини, окрім
того, зазначила, що Відповідач свідомо
приховує свої доходи, оскільки при
офіційній заробітній платі в 1000,00 грн.
він не мав би змоги сплачувати їй
фінансову допомогу в тому розмірі в
якому вона сплачувалась на
підтвердження чого надала
порівняльний аналіз офіційних доходів
відповідача та наданої фінансової
допомоги на утримання дитини з січня
2009р. по квітень 2014р. (а.с.77), відповідь
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва від
12.05.2014р. № 1987/9/18.7-34 (а.с.78), довідку про
середню заробітну плату (дохід)
Відповідача за період з липня 2008р. по
березень 2012р. (а.с.79-80)..

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про
права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі
Конвенція), яку було ратифіковано
Постановою Верховної Ради України
№789-XII від 27.02.1991р. та яка набула
чинності для України 27.09.1991р., в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи
інших осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції
держави-учасниці докладають всіх
можливих зусиль до того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки або
у відповідних випадках законні опікуни
несуть основну відповідальність за
виховання і розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України (далі СК України) батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо). Додаткові витрати на
дитину можуть фінансуватися наперед
або покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно (ст. 185 СК України).

Разом з тим, відповідно до ст. 8
Конституції України Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй. Норми
Конституції України є нормами прямої
дії. Звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України
визначено, що права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожен
має право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань.

Правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Делегування функцій
судів, а також привласнення цих функцій
іншими органами чи посадовими особами
не допускаються. Юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі (ст. 124 Конституції
України).

На підтвердження понесення витрат на
курси апаратного лікування, підбір
окулярів, консультації офтальмологів
Позивачкою надано суду акт виконаних
робіт ТОВ «ОК «Новий зір» за період з
22.08.2007р. по 14.02.2009р. на суму 1 946,00 грн. та
акт виконаних робіт ТОВ «ОЗ «Новий зір»
за період з 03.04.2010р. по 18.01.2014р. на суму 3
876,00 грн.

Згідно ст. 57 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

На підставі ст.ст. 58-59 ЦПК України
встановлено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Судом встановлено, що надані
Позивачкою акти виконаних робіт ТОВ
«ОК «Новий зір» на суми 1 946,00 грн. та 3
876,00 грн. відповідно не є належними та
допустимими доказами в розумінні ст.ст.
58-59 ЦПК України, на підтвердження
фактичної оплати відповідних послуг,
спрямованих на лікування саме ОСОБА_3, а
є лише доказами надання певних послуг,
згідно переліку, зазначеного в Актах,
оскільки не містять даних про
пацієнта/клієнта, якому надавались
такі послуги та дати фактичної оплати
отриманих послуг або іншого
підтвердження сплати Позивачкою
відповідних послуг. Отже, Позивачкою не
надано доказів на підтвердження
понесених витрат на курси апаратного
лікування зору, підбір окулярів,
консультації офтальмологів для
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, а тому
позовні вимоги щодо компенсації
Відповідачем половини саме цих витрат,
понесених Позивачкою не підлягають
задоволенню.

Разом з тим, з оглянутих в судовому
засіданні документів, зокрема,
медичної картки ОСОБА_3 та документів,
доданих до позовної заяви на
підтвердження понесених витрат на
лікування дитини, виходячи з положень
Конституції України, суд вважає, що
порушене право Позивачки на отримання
компенсації половини вартості
понесених фактичних витрат на
проведення клінічних аналізів для
дитини та на ліки з полівітамінними
комплексами для ОСОБА_3 має бути
захищене і поновлене саме судом,
оскільки вказані витрати були
необхідними для вчасного
діагностування наявних захворювань та
попередження загострення наявних
хвороб.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верхового
Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про
застосування Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів, до передбаченої ст. 185 СК
участі в додаткових витратах на
утримання дитини, викликаних
особливими обставинами (розвитком її
здібностей, хворобою, каліцтвом
тощо), можна притягати лише батьків. У
цих випадках ідеться про фактично
зазнані або передбачувані витрати,
тому їх необхідно визначати у твердій
грошовій сумі.

Таким чином, розглянувши справу в межах
визначених позивачем предмету спору та
підстав для задоволення позову,
оцінюючи належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення додаткових витрат на
утримання неповнолітньої дитини
підлягає частковому задоволенню, а
тому присуджує до стягнення з ОСОБА_2
заборгованість у розмірі 50% фактично
понесених додаткових витрат у зв'язку з
хворобою неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 203,75 грн. (2 407,51
грн./2).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд
також присуджує до стягнення з
відповідача на користь позивача
судових витрат пропорційно до
задоволених вимог, які було сплачено
позивачем при поданні позову до суду.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 141, 180, 185 Сімейного кодексу
України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88,
174, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
додаткових витрат на утримання
неповнолітньої дитини - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість у розмірі 50% фактично
понесених додаткових витрат у зв'язку з
хворобою неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 203,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: