Справа № 760/4244/14-ц С№ апеляційного
суді першої інстанції: Оксюта
Т.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:
Пікало К.В.

за участю: представника позивача -
Кочіна Г.І.

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 14 жовтня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
кредитної заборгованості у розмірі 84
669, 59 доларів США, що згідно офіційного
курсу НБУ становить 723 984, 26 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконує, отримані у кредит грошові
кошти не повертає, проценти за
користування кредитом не сплачує.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 14 жовтня 2014 року
задоволені позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» заборгованість за
кредитним договором №0 від 24
березня 2008 року в сумі 84 669,59 доларів
США, що згідно офіційного курсу НБУ
станом на 13 лютого 2014 року становить 723
984, 26 грн.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Крім цього, вважає, що судом не повно
були з'ясовані обставини, що мають
значення для її вирішення, а висновки
суду не відповідають обставинам
справи.

Зазначив, що сума заборгованості за
кредитним договором є значно
завищеною, оскільки банком, в
односторонньому порядку збільшено
процентну ставку до 24,80% всупереч
умовам договору.

Крім цього зазначив, що стягуючи на
користь банку пеню у розмірі 2134 грн. 41
коп., суд не перевірив строк її
нарахування та не взяв до уваги, що
незалежно від подання заяви про
застосування позовної давності, вимоги
ч.2 ст. 258 ЦК України про строк позовної
давності є обов'язковими для суду,
нарахування пені не може перевищувати
одного року.

Також зауважив, що приймаючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції не досліджував обставини
щодо неврахування банком вже сплачених
ним у 2009 році коштів в розмірі 33 540 грн.
при розрахунку кредитної
заборгованості.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
та його представник ОСОБА_5 доводи
апеляційної скарги підтримали та
просили їх задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін як законне та
обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, вивчивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить відхилити,
а рішення залишити без змін з таких
підстав.

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що він ґрунтується на умовах
договору та вимогах діючого
законодавства - ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1048, 1054
ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає встановленим судом
обставинам та нормам матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Так, судом встановлено і
підтверджується дослідженими в
судовому засіданні і наявними в
матеріалах справи доказами, що 24
березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк» та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№0, відповідно до умов якого
відповідачу було надано кредит в
іноземній валюті в сумі 100000,00 доларів
США, з процентною ставкою 12,40% річних, з
кінцевим терміном повернення 24 березня
2023 року.

Відповідно до п.п. 1.1 кредитного
договору, позичальник зобов'язався
прийняти, належним чином використати і
повернути банку кредитні кошти та
сплатити плату за кредит у порядку та
на умовах, зазначених у даному
договорі.

Встановлено, що банк виконав свої
зобов'язання за кредитним договором в
повному обсязі та здійснив видачу
кредитних коштів в сумі 100000 доларів США
00 центів.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним
договором №0 від 24.03.2008 року
належним чином не виконує.

Пунктом 1.3.1 Кредитного договору
сторони погодили, що за користування
кредитними коштами протягом перших 30
календарних днів, рахуючи з дати
видачі кредиту, процентна ставка
встановлюється в розмірі 12, 40 %.

Частинами 2 та 3 п. 1.3.1 кредитного
договору передбачено, що після цього
строку та кожного наступного місяця
кредитування процентна ставка
підлягає перегляду відповідно до умов
договору. У випадку, якщо банк не
повідомив позичальника про
встановлення нового розміру
процентної ставки на наступний місяць
строку кредитування відповідно до умов
договору, застосовується розмір
процентної ставки, діючий за цим
договором в попередньому місяці.

За користування кредитними коштами
понад встановлений договором термін,
банк автоматично нараховує проценти на
прострочену суму основного боргу за
процентною ставкою в розмірі
збільшеному вдвічі від ставки
вказаної в п. 1.3.1. Нарахування
вищезазначеної процентної ставки на
прострочену суму основного боргу
починається з дня виникнення
простроченої суми основного боргу, а
саме з наступного дня після дня
несплати або неповної сплати платежу
встановленого у договорі. Проценти
нараховуються на прострочену суму
основного боргу за підвищеною ставкою
до моменту погашення такої
заборгованості.

Відповідно до п.п. 4.1 кредитного
договору, за порушення термінів
повернення кредиту, та/або процентів за
кредит, та/або комісій, відповідач
сплачує банку додатково до
встановленої процентної ставки за
кредит пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від гривневого
еквіваленту суми валюти
заборгованості станом на дату
нарахування такої пені.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором №0 від 24
березня 2008 року, утворилась
заборгованість, яка станом на 13 лютого
2014 року становить 84669 доларів США 59
центів, що згідно офіційного курсу НБУ
станом на 13 лютого 2014 року становить 723
984,26 грн., з яких: 66582 доларів США 20
центів, що еквівалентно 569324,42 грн. -
кредитна заборгованість; 16367 доларів
США 33 центи, що еквівалентно 139952,13 грн. -
заборгованість по процентам; 249 доларів
США 62 центи, що еквівалентно 2134,41 грн. -
пеня за прострочення сплати кредиту; 1470
доларів США, що еквівалентно 12573,30 грн. -
пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти (
кредит) позичальникові у розмірах та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048
ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди ( ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання (
неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений строк.

Судом достовірно встановлено, що з 25
квітня 2013 року ОСОБА_4 має прострочку
виконання своїх зобов'язань перед ПАТ
«УкрСиббанк».

З 30 квітня 2013 року кредитор почав
нараховувати на прострочену
заборгованість проценти в розмірі
збільшеному вдвічі (12, 40 % х 2 = 24, 80%).

Застосування процентної ставки в
розмірі 24, 80 % передбачено договором у
випадку користування кредитними
коштами понад встановлений договором
термін /п.1.3.1 Договору/.

За таких обставин, застосування
кредитором до простроченої
заборгованості процентів у розмірі 24, 80
% є правомірним, відповідає умовам
договору і не потребує дотримання
процедури, що встановлена п. 5.2. розділу
5 Кредитного договору, при зміни
процентної ставки.

Отже, доводи апеляційної скарги в тій
частині, що збільшення банком
відсоткової ставки до 24, 80 % є
неправомірним, оскільки таке прийняте
без дотримання процедури визначеної в
договорі, є безпідставними.

Крім того, рішенням Солом'янського
районного суду м.Києва від 30 липня 2014
року, яке набрало законної сили,
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4
до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Цим рішенням встановлено, що
нарахування банком процентів з 25
квітня 2013 року на прострочену суму
основного боргу за процентною ставкою
в розмірі 24,80 % річних повністю
відповідає умовам договору.

Відповідно до ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки обставини щодо
неправомірного підвищення банком
процентної ставки, були предметом
розгляду у справі за позовом ОСОБА_4 до
ПАТ «УкрСиббанк» про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, то такі не підлягають
доказуванню у даній справі.

З цих же підстав підлягають відхиленню
доводи апеляційної скарги щодо не
зарахування в рахунок погашення
заборгованості коштів сплачених
позичальником 7 вересня 2009 року - 7020
грн., 2 жовтня 2009 року - 6520 грн., 2
листопада 209 року - 20 000 грн., оскільки
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 30 липня 2014 року ці
обставини були перевірені судом, та
встановлено, що кошти були зараховані
на відповідний рахунок.

Що стосуються доводів апеляційної
скарги про те, що судом не перевірено
строк нарахування пені та не
застосовані вимоги ч.2 ст. 258 ЦК України,
то такі є безпідставними, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
банком нарахована пеня в межах річного
строку позовної давності за останній
рік, що передує зверненню позивача до
суду.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
викладених в оскаржуваному рішенні,
які зроблені судом на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами. Виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, суд
першої інстанції ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, підстав для
скасування якого апеляційним судом не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316,
317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 14 жовтня 2014 року- залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: