07.11.2014 Справа № 756/1145/14-ц
унікальний №756/1145/14-ц
провадження № 2/756/1579/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року Оболонський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну
В.Г., Князік І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Києві
цивільну справу за позовом заступника
прокурора м. Києва в інтересах держави
в особі Київської міської ради до
Департаменту будівництва та житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним
та скасування п.1.19 розпорядження
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації від 03 квітня
2006 року № 466 «Про розгляд заяв громадян
та організацій Дніпровського району з
питань квартирного обліку», визнання
недійсним договору про фінансування
будівництва житла за програмою « 60Х40»
від 19 липня 2007 року № 240/А, укладеного
між Головним управлінням житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, визнання
недійним додаткового договору від 06
лютого 2009 року до договору про
фінансування будівництва житла за
програмою « 60Х40» від 19 липня 2007 року №
240/А, витребування від ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 у власність територіальної
громади м. Києва в особі Київської
міської ради АДРЕСА_1,

встановив:

Заступник прокурора м. Києва звернувся
до суду в інтересах держави в особі
Київської міської ради з позовом до
Департаменту будівництва та житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним
та скасування п.1.19 розпорядження
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації від 03 квітня
2006 року № 466 «Про розгляд заяв громадян
та організацій Дніпровського району з
питань квартирного обліку», визнання
недійсним договору про фінансування
будівництва житла за програмою « 60Х40»
від 19 липня 2007 року № 240/А, укладеного
між Головним управлінням житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, визнання
недійним додаткового договору від 06
лютого 2009 року до договору про
фінансування будівництва житла за
програмою « 60Х40» від 19 липня 2007 року №
240/А, витребування від ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 у власність територіальної
громади м. Києва в особі Київської
міської ради АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
Прокуратурою м. Києва в ході проведення
перевірки з питань додержання вимог
законодавства при реалізації в столиці
соціальної програми «Доступне житло»
встановлено, що розпорядженням
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації від 03 квітня
2006 року №466 ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
прийнято на квартирний облік за
категорією науково-педагогічні
працівники, вид забезпечення житлом -
першочерговий. Вказане розпорядження
було прийнято на підставі довідки №28,
виданої 15 березня 2006 року Ліцеєм №38 ім.
В.М. Молчанова про роботу ОСОБА_4 на
посаді вчителя англійської мови у
вказаному ліцеї та довідки форми №3 від
09 березня 2006 року № 294, про реєстрацію
та проживання ОСОБА_4 та членів її сім'ї
у гуртожитку Національного
педагогічного університету ім. М.П.
Драгоманова у АДРЕСА_2.

19 липня 2007 року між Головним
управлінням житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) (далі - Головне управління)
та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено
договір № 240/А про фінансування
будівництва житла за програмою « 60Х40»,
відповідно до якого ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 приймають участь у
фінансуванні будівництва житлового
будинку АДРЕСА_1 з розрахунку 40% - за
кошти міського бюджету, 60% - за кошти
громадян. Об'єктом фінансування (з
урахуванням додаткового договору між
сторонами від 06 лютого 2009 року) є
квартира площею 54,4 кв.м, вартістю (60%)
129062 грн. 32 коп., виходячи з вартості
будівництва 2372 грн.47 коп. за 1 кв.м
загальної площі квартири.

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 27 липня 2009 року ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 належить квартира
АДРЕСА_1 на праві приватної власності в
рівних частках.

Позивач зазначає, що відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 набули права
власності на вказану квартиру
безпідставно, оскільки взяття їх на
облік, як громадян, що користуються
правом першочергового отримання
житлових приміщень, відбулося на
підставі недостовірних документів.
Зокрема, перевіркою встановлено, що
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_2 ніколи не проживали та
зареєстровані не були, що
підтверджується листом Національного
педагогічного університету ім.
М.П.Драгоманова.

Також встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 ніколи не працювала на посаді
вчителя у ліцеї №38 ім. В.М.Молчанова,
про що свідчить лист від 03 вересня 2012
року №67/1 вказаного ліцею.

Зазначив, що оскільки п.1.19
розпорядження Дніпровської районної в
м. Києві державної адміністрації №466
від 03 квітня 2006 року, яким відповідачів
взято на пільговий квартирний облік за
категорією науково-педагогічні
працівники, прийнято на підставі
недостовірних документів, вказаний
пункт розпорядження є незаконним і
підлягає скасуванню.

Крім того, оскільки договір про
фінансування будівництва житла №240/А
від 19 липня 2007 року та додатковий
договір до нього укладені на підставі
п.1.19 розпорядження Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації №466 від 03 квітня 2006 року,
яким відповідачів безпідставно
прийнято на квартирний облік за
пільговою категорією, спірний договір
підлягає визнанню недійсним.

Позивач зазначає, що фінансування
будівництва квартири АДРЕСА_1
здійснювалося за кошти бюджету м.
Києва. З урахуванням того, що договори,
на підставі яких відповідачі придбали
вказану квартиру, підлягають визнанню
недійсними, квартира повинна бути
витребувана від відповідачів у
власність територіальної громади м.
Києва в особі Київської міської ради,
як така, що отримана без достатніх
правових підстав.

В судовому засіданні представник
Прокуратури м. Києва позов підтримав у
повному обсязі. Додатково зазначив, що
головним слідчим управлінням МВС
України розслідувалося кримінальне
провадження № 0000290 про вчинення
рядом осіб кримінальних правопорушень,
які полягають у тому, що з 2004 по 2010 рік
злочинною групою з метою сприяння
громадянам в одержанні квартир за
пільговими програмами підроблялися
документи (довідки форми № 3 про
реєстрацію громадян у гуртожитках,
довідки навчальних закладів про те, що
особи є педагогічними працівниками), на
підставі яких громадяни
зараховувалися на квартирний облік за
пільговими категоріями.

У травні 2013 року на адресу заступника
прокурора м. Києва надійшов лист з
Генеральної прокуратури України, в
якому повідомлялося, що при
розслідуванні вказаного кримінального
провадження було встановлено, що
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 безпідставно
були взяті на квартирний облік та
незаконно одержали за пільговою
програмою квартиру. У зв'язку з тим, що
вказані особи не є підозрюваними,
Генеральна прокуратура України
просила вирішити питання про
застосування представницьких
повноважень у цивільному судочинстві.

Після проведення додаткової перевірки
прокуратурою м. Києва у січні 2014 року
подано вказаний позов до суду. У квітні
2014 року кримінальне провадження
передано на розгляд Шевченківського
районного суду м. Києва, розгляд
кримінального провадження судом на
даний час не завершено.

Представник відповідача Київської
міської ради просив позов
задовольнити.

Представник відповідача Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) просив задовольнити
позов в частині визнання незаконним та
скасування п.1.19 розпорядження
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації та визнання
недійсними договору фінансування
будівництва та додаткового договору до
нього. В частині вимог про витребування
від відповідачів квартири у власність
територіальної громади м. Києва в особі
Київської міської ради поклався на
розсуд суду.

Представник відповідача Дніпровської
районної у м. Києві Державної
адміністрації проти позову в частині
вимог до райдержадміністрації
заперечував, посилаючись на те, що на
час прийняття розпорядження про взяття
відповідачів на квартирний облік
довідка про місце роботи ОСОБА_4 та
проживання відповідачів у гуртожитку
відповідали вимогам законодавства та
містили необхідну інформацію. Підстав
вважати їх недостовірними не було.
Розпорядження райдержадміністрації
про прийняття ОСОБА_4 та членів її сім'ї
на квартирний облік видано у
відповідності до вимог чинного
законодавства, підстави для визнання
його незаконним відсутні.

Представники відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 проти позову
заперечували, посилаючись на те, що
ОСОБА_4 у 2006 році працювала на посаді
вчителя англійської мови у Ліцеї № 38
ім. В.М. Молчанова, що підтверджується
довідкою від 15 березня 2006 року, та була
зареєстрована і проживала разом з
сім'єю у гуртожитку Національного
педагогічного університету ім. М.П.
Драгоманова, про що свідчать відмітки
про їх реєстрацію у гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_2 у паспортах
відповідачів та довідки форми №3.
Вказують, що розпорядження
райдержадміністрації про прийняття їх
на пільговий квартирний облік
здійснювалось на підставі належних,
достовірних документів, факт підробки
яких не доведено вироком суду, що
набрав законної сили, тому підстави для
визнання незаконним та скасування
розпорядження відсутні. При укладенні
оспорюваного договору про
фінансування будівництва житла
відповідачі мали право на першочергове
забезпечення житлом, тому договір на
момент його укладення відповідав
вимогам законодавства і підстави для
визнання його недійсним відсутні.
Відповідачі виконали умови договору,
профінансували 60% вартості квартири та
у встановленому законом порядку
отримали свідоцтво про право
власності, тому будь-які підстави для
витребування квартири у власність
територіальної громади м. Києва в особі
Київської міської ради відсутні. Крім
того, Київська міська рада не є
стороною договору фінансування
будівництва житла і суду не надано
доказів сплати 40% вартості квартири
саме Київською міською радою.

Також представники відповідачів
посилаються на те, що докази, які надає
прокуратура для підтвердження своїх
вимог, є недопустимими, оскільки
отримані з кримінального провадження,
і вказані докази не можуть бути оцінені
судом при розгляді даної цивільної
справи, оскільки це може вплинути на
розгляд кримінального провадження.
Крім того, на даний час розгляд судом
кримінального провадження не
завершений.

Також представники відповідачів
вказують на те, що прокуратурою
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду з вказаними
позовними вимогами, оскільки відсутні
підстави вважати, що прокуратура
дізналася про вказані обставини лише у
2013 році. Доказів того, що прокуратура з
2007 року не проводила перевірки з питань
дотримання законодавства при
реалізації соціальної програми
«Доступне житло» суду не надано.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 31 ЖК України
громадяни, які потребують поліпшення
житлових умов, мають право на
одержання у користування жилого
приміщення в будинках державного або
громадського житлового фонду в
порядку, передбаченому законодавством
Союзу РСР, цим Кодексом та іншими
актами законодавства Української РСР.

Пунктом 6 статті 34 ЖК України визначено,
що потребуючими поліпшення житлових
умов визнаються громадяни, які
проживають у гуртожитках.

Відповідно до ст. 45 ЖК України у першу
чергу жилі приміщення надаються
потребуючим поліпшення житлових умов
вчителям та іншим педагогічним
працівникам загальноосвітніх шкіл і
професійно-технічних навчальних
закладів.

Згідно ст.60 ЖК України правила обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових

умов, і надання їм жилих приміщень
затверджуються Радою Міністрів
Української РСР і Українською
республіканською радою професійних
спілок.

Постановою Ради Міністрів УРСР і
Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470
затверджено Правила обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР (далі - Правила).

Підпунктом 13 пункту 44 Правил в
редакції, чинній на час прийняття
відповідачів на квартирний облік,
передбачено, що у першу чергу жилі
приміщення надаються учителям та
іншим педагогічним працівникам
загальноосвітніх шкіл і
професійно-технічних учбових закладів.

Згідно п.18 Правил заява про взяття на
квартирний облік подається відповідно
до виконавчого комітету Ради народних
депутатів за місцем проживання
громадян та адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації за місцем їх
роботи. Заява підписується членами
сім'ї, які разом проживають, мають
самостійне право на одержання жилого
приміщення і бажають разом стати на
облік. Громадяни, які беруться на облік
на пільгових підставах або
користуються правом першочергового
одержання жилих приміщень, вказують
про це у заяві і подають відповідні
документи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у березні
2006 року звернулась до Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації із заявою про
зарахування її та членів її сім'ї
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на квартирний облік по
категорії науково-педагогічних
працівників.

До вказаної заяви заявник додала
довідку №28 від 15 березня 2006 року Ліцею
№ 38 ім. В.М. Молчанова, підписану
директором ОСОБА_8, про те, що вона
працює у вказаному ліцеї на посаді
вчителя англійської мови та довідку
форми №3 від 09 березня 2006 року № 294
Національного педагогічного
університету ім. М.П. Драгоманова про
те, що вона та члени її сім'ї ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з 2006 року зареєстровані та
проживають у гуртожитку по вул.
Космічній, 8-б у м. Києві.

Пунктом 1.19 розпорядження №466 від 03
квітня 2006 року Дніпровської районної у
м. Києві державної адміністрації взято
на квартирний облік по району ОСОБА_4 з
родиною з 3 осіб (заявник, ОСОБА_5 -
чоловік та ОСОБА_6 - дочка). Підставою
взяття на квартирний облік є
проживання заявника з родиною у
гуртожитку. Категорія обліку -
науково-педагогічні працівники з
першочерговим забезпеченням житлом.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема наданих на запити прокуратури
м. Києва та СУ ГУ МВС України в м. Києві
довідок Ліцею №38 ім. В.М. Мочанова від 03
вересня 2012 року №67/1 (а.с. 27) та від 03
листопада 2014 року № 138 (а.с. 170),
підписаних директором ОСОБА_9, ОСОБА_4 у
вказаному ліцеї ніколи не працювала,
довідки про її роботу у ліцеї не
видавались.

Також, згідно відповіді Національного
педагогічного університету ім.
М.П.Драгоманова № 03-10/1879 від 17 серпня 2012
року (а.с. 26) на запит Головного слідчого
управління МВС України, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 у гуртожитках університету,
розташованих по АДРЕСА_2 зареєстровані
не були, ніколи не проживали та не
проживають. Довідки за формою №3
вказаним особам не надавались.

Відповідно до висновку експерта
Державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
МВС України від 26 жовтня 2012 року № 282
(а.с.28), предметом дослідження якого
була довідка №28 від 15 березня 2006 року
Ліцею № 38 ім. В.М. Молчанова, відбитки
печатки ліцею в довідці, виданій на ім'я
ОСОБА_4, виконані не тією ж печаткою,
якою виконані вільні зразки відбитків
печатки зазначеного ліцею, що подані на
дослідження. Відповісти на питання
ОСОБА_8 чи іншою особою виконані
підписи від її імені на довідці ліцею,
виданій ОСОБА_4, не є можливим у зв'язку
з неспівставністю порівнюваних
підписів.

Відповідно до висновку експерта
Державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
МВС України від 24 жовтня 2012 року № 283
(а.с.35), предметом дослідження якого
була довідка форми №3 від 09 березня 2006
року № 294 Національного педагогічного
університету ім. М.П. Драгоманова,
видана ОСОБА_4, відбитки штампу та
печатки у вказаній довідці форми № 3
нанесено не печатками та не штампами
Національного педагогічного
університету ім. М.П. Драгоманова,
відбитки яких були надані у якості
зразків.

Суд також зауважує, що довідка форми №3
від 09 березня 2006 року № 294
Національного педагогічного
університету ім. М.П. Драгоманова,
видана ОСОБА_4 (а.с. 15), підписана
невідомими особами, без зазначення їх
прізвища, ім'я та по батькові.

Судом було роз'яснено сторонам, в тому
числі й представникам відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 положення ст.
ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень;
роз'яснено представникам відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
наполягали на тому, що відповідачі були
зареєстровані та проживали в
гуртожитку та що відповідач ОСОБА_4
працювала вчителем в ліцеї, якими
доказами можуть бути підтверджені
вказані обставини та запропоновано
надати вказані докази суду.

Проте відповідачами доказів, які б
підтверджували роботу ОСОБА_4 на посаді
вчителя в ліцеї (копія трудової книжки,
копія наказу про прийняття на роботу чи
звільнення) чи доказів проживання
відповідачів у гуртожитку (спільне
рішення адміністрації Університету та
відповідного профспілкового комітету
про надання жилої площі в гуртожитку,
ордер на вселення тощо) суду не надано.

Крім того, суд викликав відповідачів
для надання особистих пояснень з
приводу вказаних обставин, для чого в
судовому засіданні оголошувалася
перерва, проте відповідачі в судове
засідання не з'явилися, доказів на
підтвердження наявності поважних
причин неявки в судове засідання не
надали.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що у Дніпровської районної
у м. Києві державної адміністрації були
відсутні підстави для взяття ОСОБА_4 та
членів її сім'ї на пільговий квартирний
облік, як науково-педагогічних
працівників, які проживають у
гуртожитку, оскільки ОСОБА_4 у вказаний
період не працювала в Ліцеї №38 ім. В.М.
Молчанова на посаді вчителя та
відповідачі не проживали у гуртожитку.

Враховуючи те, що п.1.19 розпорядження
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації №466 від 03
квітня 2006 року про взяття на квартирний
облік відповідачів, прийнято на
підставі документів, зміст яких не
відповідає дійсним обставинам, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позову в
частині визнання незаконним та
скасування вказаного пункту
розпорядження.

Суд не приймає до уваги посилання
представників відповідачів ОСОБА_4 на
те, що надані прокуратурою докази є
недопустимими, оскільки відповідно до
ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін. Ці дані
встановлюються на підставі письмових
доказів, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Положення про
фінансування житла за кошти міського
бюджету та кошти населення,
затвердженого Наказом Головного
управління житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації № 259 від 30 вересня 2003
року, Положення регулює загальний
порядок будівництва (придбання) житла
громадянами, які перебувають на
квартирному обліку в м. Києві та
погодились сплатити визначений
положенням відсоток вартості житла
виходячи із визначеної цим Положенням
граничної вартості 1 кв.м житла.

Правом на фінансування будівництва
(придбання) житла відповідно до цього
Положення користуються громадяни, які
надали письмову згоду на оплату
частини вартості житла та згідно із
законодавством визнані такими, що
потребують поліпшення житлових умов та
перебувають на квартирному обліку, а
саме: громадяни, які користуються
правом позачергового забезпечення
житлом; громадяни, які користуються
правом першочергового забезпечення
житлом; громадяни, які тривалий час
перебувають на квартирному обліку на
загальних підставах.

Судом встановлено, що на підставі
вказаного Положення, відповідачі, як
особи, що перебувають на квартирному
обліку і користуються правом
першочергового забезпечення житлом,
уклали 19 липня 2007 року договір №240/А з
Головним управлінням житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) (Сторона 1)
про фінансування будівництва житла за
програмою « 60Х40», за умовами якого
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
беруть участь у фінансуванні
будівництва житлового будинку АДРЕСА_1
із розрахунку 60% за кошти громадян, 40% за
кошти міського бюджету. Об'єктом
фінансування є квартира №64 у вказаному
будинку, яка складається з 2 кімнат,
розташована на 10 поверсі та має
загальну площу 55,77 кв.м, житлову - 29,02
кв.м. Додатковим договором від 06 лютого
2009 року до вказаного договору сторони
погодили, що об'єктом фінансування є
квартира №64, площею 54,4 кв.м, вартістю
(60%) 129062 грн. 37 коп. з розрахунку 2372 грн.47
коп. за кв.м загальної площі квартири.

Згідно довідки Головного управління
житлового забезпечення від 06 лютого 2009
року № 240/А, умови договору про
фінансування квартири АДРЕСА_1 по
програмі « 60Х40» громадянкою ОСОБА_4 з
родиною виконано у повному обсязі.

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 27 липня 2009 року квартира
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
рівних частинах.

Право власності на вказану квартиру
відповідачами зареєстровано, що
підтверджується листом Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 04 серпня 2014 року № 38199(И-2014).

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що оскільки відповідачі
були взяті на квартирний облік за
відсутності визначених законом
підстав, оскільки не були
науково-педагогічними працівниками та
не проживали у гуртожитку, вони не мали
права участі в програмі фінансування
будівництва жилого будинку за кошти
міського бюджету та кошти населення і у
Головного управління житлового
забезпечення не було підстав для
укладення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
договору про фінансування будівництва
житла за програмою « 60Х40» №240/А від 19
липня 2007 року.

Таким чином, вказаний договір на момент
його укладення не відповідав вимогам
чинного законодавства, зокрема
сторона-2 за договором (відповідачі
ОСОБА_4 та члени її сім'ї) не мала права
на укладення вказаного договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
визнання недійсними договору №240/А від
19 липня 2007 року та додаткового договору
до нього від 06 лютого 2009 року.

Посилання представників відповідачів
ОСОБА_4 на те, що позивачем пропущено
строк позовної давності для звернення
до суду з вказаними позовними вимогами,
є необґрунтованими, оскільки
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимогу власника або іншої особи про
визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право. Крім того, з листа
Генеральної прокуратури України від 24
травня 2014 року вбачається, що
прокуратура м. Києва була повідомлена
про наявність підстав для звернення до
суду з вказаним позовом у травні 2013
року.

Разом з тим не підлягають задоволенню
позовні вимоги в частині витребування
у власність територіальної громади м.
Києва в особі Київської міської ради
квартири АДРЕСА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події, а також до вимог про повернення
виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи, що за оспорюваним
договором відповідачі ОСОБА_4 оплатили
більшу частину вартості квартири - 60%,
питання про повернення відповідачам
сплачених грошових коштів позивачем у
позові не порушується, а також те, що
Київська міська рада не є стороною
договору фінансування будівництва
житла, який визнається судом недійсним,
суд не вбачає підстав для витребування
спірної квартири з власності
відповідачів у власність
територіальної громади м. Києва в особі
Київської міської ради.

Разом з тим Департамент будівництва та
житлового забезпечення виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) або Київська міська
рада не позбавлені можливості
звернутися до суду з позовом про
стягнення вартості частини квартири,
профінансованої за рахунок міського
бюджету.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, у
зв'язку з задоволенням судом позовних
вимог немайнового характеру, з
відповідачів в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір в розмірі 48
грн.72 коп. з кожного (243 грн. 60 коп.).

Керуючись ст. 31, 34, 45 ЖК України,
Положенням про фінансування житла за
кошти міського бюджету та кошти
населення, затвердженого Наказом
Головного управління житлового
забезпечення київської міської
державної адміністрації № 259 від 30
вересня 2003 року, ст. ст. 21, 203, 215, 216, 268, 1212
ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов заступника прокурора м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.1.19
розпорядження Дніпровської районної в
м. Києві державної адміністрації від 03
квітня 2006 року № 466 «Про розгляд заяв
громадян та організацій Дніпровського
району з питань квартирного обліку»,
яким взято на квартирний облік по
району ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за
категорією обліку -
науково-педагогічні працівники, вид
забезпечення житлом - першочерговий.

Визнати недійсним договір про
фінансування будівництва житла за
програмою « 60Х40» від 19 липня 2007 року №
240/А, укладений між Головним
управлінням житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) та ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, та додатковий договір від 06
лютого 2009 року до договору про
фінансування будівництва житла за
програмою « 60Х40» від 19 липня 2007 року №
240/А.

В задоволенні позову в частині
витребування від ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
у власність територіальної громади м.
Києва в особі Київської міської ради
квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий
збір у розмірі 48 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) в дохід держави судовий
збір у розмірі 48 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_3) в дохід держави судовий
збір у розмірі 48 грн. 72 коп.

Стягнути з Департаменту будівництва та
житлового забезпечення виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) в дохід держави судовий
збір у розмірі 48 грн. 72 коп.

Стягнути з Дніпровської районної в м.
Києві державної адміністрації в дохід
держави судовий збір у розмірі 48 грн. 72
коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано до Апеляційного суду м.
Києва через Оболонський районний суд м.
Києва протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
М.М.Маринченко