Києво-Святошинський районний суд
Справа № 369/8463/14-ц
провадження 2/369/3457/14
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Сохань Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивував тим, що 01 липня 2014 року між
ним та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір позики грошових
коштів в розмірі 250 000 грн. Відповідач
власноруч написав розписку, відповідно
до якої зобов'язався повернути грошові
кошти не пізніше 01 серпня 2014 року.
Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою про повернення
позики. Однак, станом на 07 серпня 2014
року, відповідач не виконав свої
зобов'язання, грошові кошти не
повернув.

Просив суд стягнути з відповідача
заборгованість за договором позики в
розмірі 250 000 грн., судові витрати
покласти на відповідача.

У судове засідання позивач не з'явився,
подав суду заяву про розгляд справи у
його відсутність позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не
з'явився. подав суду заяву про розгляд
справи у його відсутність позовні
вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (сума позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неподаткового мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

При розгляді справи судом встановлено,
що 01 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений договір позики. За даним
договором ОСОБА_2 отримав у борг кошти в
розмірі 250 000 грн. Отримані в борг кошти
ОСОБА_2 зобов'язувався повернути до 01
серпня 2014 року, що підтверджується
власноручно написаною розпискою.

За ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_1 неодноразово звертався до
ОСОБА_2 з вимогою про повернення позики.
Однак, станом на 07 серпня 2014 року
відповідач не виконав свої
зобов'язання, грошові кошти не
повернув. На підставі наведеного, суд
приходить до висновку, що строк
повернення позики настав.

За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Ст. 526 КЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, ЦК
України,інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Порушення зобов'язання у розумінні ст.
610 ЦК України є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На підставі наведеного, суд приходить
до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за договором позики в
розмірі 250 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Враховуючи наведене, з відповідача
слід стягнути витрати пов'язані зі
сплатою судового збору в розмірі 2 500
грн., що підтверджується квитанцією від
07 серпня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526, 610 ЦК України
та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
зареєстрований за адресою:, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, - суму
боргу в розмірі 250 000 грн. (двісті
п'ятдесят тисяч грн.) та судовий збір в
розмірі 2 500 грн. (дві тисячі п'ятсот
грн.).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається позивачем протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич