АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 07 липня 2014 року по справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перша всеукраїнська
незалежна адвокатська компанія «Ліга
справедливості» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перша
всеукраїнська незалежна адвокатська
компанія «Ліга справедливості» про
визнання договору недійсним,

встановила:

В грудні 2013 року позивач ТОВ «ПВНАК
«Ліга справедливості» звернувся до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, в якому з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просив
стягнути на його користь:

- з ОСОБА_2 заборгованість за договором
про надання юридичних послуг 01/09-11 від
01.09.2011 року в розмірі 201 859 грн. 03 коп., що
складається з: 17 200 грн. - основної суми
боргу, 176 000 грн. - штрафних санкцій, 6952
грн. 77 коп. - подвійної ставки НБУ, 1446
грн. 58 коп. - 3% річних та 259 грн. 68 коп. -
інфляційних збитків,

- солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 2800 грн.
основної суми заборгованості за
договором про надання юридичних послуг
№01/09-11 від 01.09.2011 року та договором
поруки 17/08/2П від 17.08.2012 року .

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з
зустрічним позовом до ТОВ «ПВНАК «Ліга
справедливості» про визнання договору
№ 01/09-11 про надання юридичних послуг
від 01 вересня 2011 року недійсним,
посилаючись на те, що вказаний договір
не відповідає чинному законодавству
України, грубо порушує її права,
оскільки договір не відповідає її
внутрішній волі та був вчинений під
впливом обману.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 07 липня 2014 року позов
ТОВ «ПВНАК «Ліга справедливості»
задоволено : стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ТОВ «ПВНАК «Ліга
справедливості» заборгованість за
договором № 01/09-11 у розмірі 201 859 грн. 03
коп., судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 2177 грн. 66 коп., а всього -
204 036 грн. 69 коп.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ПВНАК
«Ліга справедливості» заборгованість
за договором про надання юридичних
послуг № 01/09-11 та договором поруки №
17/08/2П у розмірі 2800 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити ТОВ
«ПВНАК «Ліга справедливості» в
задоволенні позовних вимог, та
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність,
необґрунтованість рішення суду,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що вона частково
розрахувалась з ТОВ «ПВНАК «Ліга
справедливості», а саме - сплатила
позивачу за ведення справи у
Оболонському районному суді м. Києва 10
800 грн., доказом чого є те, що позивач при
розгляді справи в суді першої
інстанції зменшив суму основного боргу
до 17 200 грн. Однак судом першої
інстанції даний факт не досліджено та
не взято до уваги. Крім того, судом
першої інстанції проігноровано
необґрунтованість нарахування пені за
договором, оскільки не зрозуміло, чому
нарахування штрафних санкцій
здійснюється на суму 20 000 грн. та не
зрозуміло період її нарахування.

Вказувала, що строк позовної давності
щодо нарахування штрафу та пені згідно
з ст. 258 ЦК України та п. 4.3, 5.2 договору
про надання юридичних послуг від 01.09.2011
року закінчився 11 грудня 2012 року, проте
судом безпідставно не була взята до
уваги її заява про застосування строку
позовної давності.

Також посилалась на те, що позивач
обманним шляхом спонукав її підписати
договір про надання юридичних послуг
на суму 28 000 грн. Обман полягав в тому,
що ціна договору передбачала
абонентські послуги юридичної фірми,
тобто за ведення декількох справ.
Однак, на сьогоднішній день позивач
стягує 204 000 грн. за разове надання
юридичних послуг та як доказ виконання
робіт надає постанову про заміну
сторони виконавчого провадження, що в
предметі договору не вказано.

Крім того, судом першої інстанції
необґрунтовано взято до уваги акт
прийому-передачі виконаних робіт,
оскільки його підписання взагалі не
передбачено договором. Вказувала, що
вона ніколи не зустрічалась з
директором ОСОБА_5 та їй не надавався
для підпису акт виконаних робіт.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представник
позивача вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду, позивач ТОВ
«ПВНАК «Ліга справедливості» свої
позовні вимоги обґрунтовував тим, що
01.09.2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ПВНАК
«Ліга справедливості» було укладено
договір №01/09-11 про надання юридичних
послуг, відповідно до якого позивач
надає юридичні послуги ОСОБА_2, зокрема
щодо заміни сторони по справі №2-7553/10 в
Оболонському районному суді м. Києва.
Вартість замовлених послуг визначено у
розмірі 28 000 грн., строк оплати настав
протягом 10 днів з моменту підписання
акта приймання-передачі виконаних
робіт. ТОВ «ПВНАК «Ліга
справедливості» виконало свої
зобов'язання перед ОСОБА_2, про що
складено акт 01.12.2011 року, відповідно
строк оплати замовлених послуг за
зазначеним вище договором настав 11.12.2011
року.

Однак ОСОБА_2 лише частково 25.05.2013 року
оплатила вартість наданих юридичних
послуг на суму 1000 грн.

17.08.2012 року між ТОВ «ПВНАК «Ліга
справедливості» та ОСОБА_3О було
укладено договір поруки №17/08/2П, за
умовами якого поручитель зобов'язався
солідарно в обсязі 2800 грн. відповідати
перед ТОВ «ПВНАК «Ліга справедливості»
за виконання зобов'язань ОСОБА_2
Поручитель ОСОБА_3 також не виконав
свої зобов'язання за договором поруки
перед позивачем у добровільному
порядку.

В зустрічному позові ОСОБА_2 посилалась
на те, що договір про надання юридичних
послуг не відповідає чинному
законодавству України, грубо порушує
її права, оскільки під час укладення
вказаного договору вона не була в
повній мірі ознайомлена з умовами
надання їй послуг ТОВ «ПВНАК «Ліга
справедливості». Крім того зазначала,
що вона дійсно підписала вказаний
договір, але підписаний нею договір не
відповідав її внутрішній волі та був
вчинений під впливом обману, адже вона
не отримала достовірної інформації про
надані послуги, а ТОВ «ПВНАК «Ліга
справедливості» обманним шляхом
спонукав її підписати договір. Також
посилається на порушення принципу
рівності сторін в договорі.

Крім того, договір про надання послуг
не містить обов'язкових реквізитів
фізичної особи, а саме
ідентифікаційного коду та паспортних
даних замовника, що в свою чергу не дає
можливості ідентифікувати
відповідача. Також ціна договору не
відповідає його предмету.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 про визнання договору
про надання юридичних послуг від 01.09.2011
року недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що наведені у позовній
заяві підстави є недоведеними,
оскільки ОСОБА_2 не надано жодного
доказу на підтвердження викладених у
зустрічній позовній заяві підстав.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, колегія суддів
вважає, що висновки суду щодо підстав
для відмови у задоволенні зустрічного
позову відповідають обставинам справи
та положенням матеріального закону.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 901 ЦК України , за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони ( замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України встановлено, що
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу
України, істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, 01 вересня 2011 року між
замовником ОСОБА_2 та юридичною фірмою -
ТОВ «ПВНАК «Ліга справедливості» в
особі директора ОСОБА_6 було укладено
договір № 01/09-11 про надання юридичних
послуг. У розділі І договору сторони
визначили його предмет та зазначили, що
замовник доручає, а юридична фірма бере
на себе «зобов'язання замінити сторону
замовнику» на умовах та в порядку,
визначеному цим договором.

В розділі 2 договору сторони визначили,
що до обов'язків юридичної фірми
входить надання юридичних послуг
шляхом: усного і письмового
консультування; складання необхідних
документів ( позовних заяв, листів,
договорів, претензій, контрактів тощо);
представництва інтересів замовника
перед іншими особами в державних
органах і установах, в тому числі в
судових установах усіх інстанцій;
заміна сторони по справі № 2-7553/10
(Оболонський районний суд м. Києва).

Пунктами 4.1 , 4.2 договору сторони
визначили, що «оплата послуг по даному
договору є оплата замовником 28 000 грн.»,
яка здійснюється замовником після
виконаної роботи протягом 10-ти днів.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір про надання юридичних послуг
був підписаний обома сторонами, що
відповідач ОСОБА_2 не заперечувала.
Отже, за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, оскільки сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору, застережень до
договору не висловлювали. Підписання
договору є свідченням факту
ознайомлення, розуміння сторонами та
згоди сторін з усіма визначеннями,
умовами та змістом договору. Зазначені
обставини свідчать про те, що сторони
діяли вільно та на власний розсуд
визначали умови договору.

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта - третя особа
ОСОБА_4 підтвердив, що в Оболонському
районному суді м. Києва знаходилась
справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про
стягнення боргу в сумі 800 000 грн., а
також, що дійсно позивачем були вчинені
відповідні процесуальні дії, внаслідок
яких судом було проведено заміну
стягувача у виконавчому провадженні - з
ОСОБА_7 на ОСОБА_2

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми
закону правочин може бути визнаний
таким, що вчинений під впливом обману, у
випадку навмисного цілеспрямованого
введення іншої сторони в оману
стосовно фактів, які впливають на
укладення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення (п.
20 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»).

Ні в зустрічній позовній заяві, ні в
апеляційній скарзі апелянт не зазначає
конкретних обставин, що стали
підставою для укладення нею
оспорюваного договору саме на вказаних
умовах. А посилання ОСОБА_2 на те, що ,
підписуючи договір, вона вважала, що
сума в розмірі 28 000 грн. є платою за
ведення декількох справ, - будь-якими
доказами не підтверджені. При цьому
представник апелянта в суді
апеляційної інстанції не зміг
пояснити, які ще справи перебували у
суді, де б інтереси ОСОБА_8 мали
представляти працівники ТОВ «ПВНАК
«Ліга справедливості».

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову, а доводи апелянта
про застосування обману з боку
позивача при підписанні договору -
необґрунтованими та не доведеними
жодними доказами.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про відсутність в оспорюваному
договорі певних реквізитів (
ідентифікаційного коду та даних
паспорта відповідача) колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки зазначені
обставини не є підставою для визнання
договору недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, а саме: зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Однак при розгляді даної справи
наявними в справі доказами не
встановлено підстав відповідно до ст.
203, 215 ЦК України, згідно з якими
необхідно визнати недійсними
вищевказаний договір, а доводи
апеляційної скарги висновків суду у
цій частині не спростовують.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«ПВНАК «Ліга справедливості» про
стягнення заборгованості, суд першої
інстанції виходив із наступного.

Як вбачається з акту прийому-передачі
виконаних робіт № 1 від 17.11.2011 року ,
підписаного сторонами, акт складений
про те, що виконавцем були проведені
юридичні послуги на підставі договору
про надання юридичних послуг № 01/9-11
від 01.09.2011 року ( заміна сторони по
справі № 2-7553/10). «Складання та подання
процесуальних документів по заміні
сторони, згідно договору відступлення
права вимоги - 28 000 грн. Загальна
вартість надання юридичних послуг - 28 000
грн. Сторони претензій одна до одної не
мають» ( а.с. 28).

Заперечуючи факт підписання даного
акту, ОСОБА_2 при цьому не оспорювала
належність саме їй підпису під текстом
акту у графі «Замовник ОСОБА_2»,
посилаючись на те, що, довіряючи
позивачу, вона декілька разів на
прохання представника фірми
підписувала чисті аркуші.

Проте зазначені доводи належними та
допустимими доказами не підтверджені,
а тому відсутні підстави вважати, що
ОСОБА_2 не підписувала вказаний акт
прийому-передачі виконаних робіт від
17.11.2011 року. При цьому, як вбачається зі
змісту апеляційної скарги та як
пояснив представник апелянта в
судовому засіданні, ОСОБА_2 не
заперечує факту надання їй позивачем
зазначених в акті послуг.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд. Якщо законом
встановлені правові наслідки
недобросовісного або нерозумного
здійснення особою свого права,
вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом.

Визначаючи загальний розмір
заборгованості відповідача ОСОБА_2
перед позивачем, суд виходив із даних
зазначеного акту, а також меж заявлених
позовних вимог, оскільки в позовній
заяві позивач вказав про сплату
відповідачем 1000 грн., пред'являючи до
стягнення 27 000 грн., а у заяві про
зменшення позовних вимог представник
позивача посилався на своє право
відповідно до ст. 31 ЦПК України
зменшити позовні вимоги та заявив до
стягнення суму заборгованості в
розмірі 20 000 грн.

Також судом першої інстанції
встановлено, що 17.08.2012 року між
позивачем ТОВ ПВНАК «Ліга
справедливості» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки № 17/08/2П, за
умовами якого поручитель зобов'язався
солідарно в обсязі 2800 грн. відповідати
перед позивачем за невиконання
грошових зобов'язань ОСОБА_2 по оплаті
послуг, наданих за договором про
надання юридичних послуг № 01/09-11 від
01.09.2011 року, в тому числі сплати
штрафних санкцій.

Виходячи із умов укладених договорів
та за відсутності доказів оплати
наданих послуг, суд першої інстанції
дійшов до висновку про обґрунтованість
позовних вимог про солідарне
стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заборгованості за вказаним договором
на суму, визначену у договорі поруки, -
2800 грн., а також про наявність правових
підстав для стягнення решти суми
заборгованості ( 20 000 грн. - 2800 грн. = 17 200
грн.) з відповідача ОСОБА_2

З даними висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
вважає їх обґрунтованими і такими, що
відповідають вимогам закону і
обставинам справи

Доводи апелянта про те, що сума
заборгованості не відповідає
дійсності, оскільки нею сплачено
позивачу суму 10800 грн., - колегія суддів
не приймає до уваги, адже жодних
доказів на підтвердження сплати
будь-якої суми заборгованості
відповідачем не надано.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК
України в разі порушення грошового
зобов'язання боржник, який прострочив
його виконання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається зі змісту уточненої
позовної заяви ТОВ ПВНАК «Ліга
справедливості», позивачем відповідно
до вимог ст. 625 ЦК України на суму
заборгованості в розмірі 20 000 грн. за
весь період прострочення нараховано 3%
річних на загальну суму 1446 грн. 58 коп., а
також інфляційні втрати в сумі 259 грн. 68
коп.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
стягнення зазначених сум.
Обґрунтованих доводів щодо
неправильності проведення розрахунку
сум, передбачених ст. 625 ЦК України,
апеляційна скарга відповідача не
містить.

Разом з тим, колегія суддів
вважає обґрунтованими доводи апелянта
щодо наявності підстав для зміни
рішення суду в частині розміру
неустойки, оскільки судом стягнуто
пеню за період, що перевищує
спеціальний строк позовної давності - 1
рік, при цьому не враховано наявної у
матеріалах справи заяви представника
відповідача про застосування
наслідків спливу позовної давності.

Крім того, погоджуючись із
розрахунком неустойки, суд першої
інстанції не прийняв до уваги, що
позивачем двічі нарахована пеня за
одне й те саме порушення - прострочення
сплати суми заборгованості.

Зі змісту заяви про уточнення
позовних вимог вбачається, що
позивачем на підставі п.4.3 договору №
01/09-11 від 01.09.2011 року нараховано пеню за
ставкою 1% від простроченої суми за
кожен день прострочення, тобто на суму
заборгованості 20 000 грн. за період з
18.11.2011 року по 15.04.2014 року ( 880 днів) сума
пені нарахована - 176 000 грн.

Крім того, за цей же період
прострочення на суму боргу 20 000 грн.
нарахована пеня за ставкою - подвійна
облікова ставка НБУ, згідно з п.5.2
договору, на суму 6952 грн. 77 коп.

Відповідно до розділу 4 договору
про надання юридичних послуг «Оплата
абонентських послуг юридичної фірми»,
пунктом 4.3 передбачено, що «у випадку
несвоєчасної оплати замовником послуг
- штраф 1% в день від неотриманої суми».

Проте у розділі 5
«Відповідальність сторін» пунктом 5.2
передбачено, що за несвоєчасну оплату
послуг юридичної фірми замовник
сплачує пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми заборгованості за
кожен день прострочки платежу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу зазначеної
норми, штраф є відповідальністю, яка
залежить лише від суми невиконаного
або неналежно виконаного зобов'язання
й у часі визначається з настанням
однієї з подій як невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.Штраф
має разовий характер, тобто
вичерпується з настанням самого факту
порушення зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Таким чином, за змістом ст. 549 ЦК України
пеня та штраф є різновидами неустойки
як юридичної відповідальності, а не
окремими видами штрафних санкцій.
Проте подвійна відповідальність за
одне й те саме порушення не передбачена
нормами цивільного законодавства.

Аналізуючи зміст п.4.3 та 5.2
договору вбачається, що підміняючи
поняття «штраф», договором фактично
встановлена подвійна відповідальність
у вигляді пені за порушення одного й
того ж виду - несвоєчасної оплати
послуг, що обчислюється у відсотках від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення : за ставкою 1% в день
(тобто 365 % річних) - п. 4.3 та за подвійною
обліковою ставкою НБУ ( яка становить
відповідно у різні періоди 15 % річних, 14
% річних та 13% річних) - п.5.2.

Таким чином за своєю правовою природою
визначена пунктом 4.3 неустойка
фактично є пенею, а не штрафом,
оскільки обчислюється у відсотках за
кожен день прострочення, і не має
разового характеру.

Проте суд першої інстанції не звернув
уваги на наведені норми закону та
положення договору і, стягнувши з
відповідача суму заборгованості,
одночасно стягнув пеню за суттєво
різними ставками за порушення строків
виконання зобов'язання, тобто
застосував до боржника подвійну
цивільно-правову відповідальність
одного й того ж виду за одне й те саме
порушення договірного зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що неустойка, передбачена п. 4.3
договору про надання юридичних послуг,
у розмірі 1% в день від неотриманої суми,
стягненню з відповідача на користь
позивача не підлягає, оскільки
подвійна відповідальність за одне й те
саме порушення не передбачена нормами
цивільного законодавства та
суперечить ст. 61 Конституції України.

Тому колегія суддів вважає помилковими
висновки суду у цій частині, оскільки
позовні вимоги ТОВ ПВНАК «Ліга
справедливості» про стягнення пені у
розмірі 176 000 грн. - є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України спеціальна позовна давність в
один рік застосовується, зокрема, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Отже, правова природа пені така, що
строк позовної давності щодо її
стягнення обчислюється по кожному дню,
за яким нараховується пеня, окремо.
Право на позов про стягнення пені за
кожен день виникає щодня на відповідну
суму, а позовна давність обчислюється з
того дня, коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи наявність
заяви представника відповідача про
застосування наслідків спливу
позовної давності ( а.с. 161) пеня,
передбачена п.5.2 договору, може бути
стягнута лише за один рік, який,
виходячи із розрахунку позивача, слід
обчислювати за період з 16.04.2013 року по
15.04.2014 року.

Оскільки подвійна облікова ставка НБУ
у цей період мала різні значення, то за
період часу з 16.04.2013 року по 09.06.2013 року
пеня становить: 20 000 грн. х (7,5%х2) / 365 х 55
днів = 452 грн. 05 коп.

З 10.06.2013 року по 12.08.2013 року пеня
становить : 20 000 грн. х (7% х2)/ 365 х 64 дні = 490
грн. 96 коп.

За період з 13.08.2013 року по 15.04.2014 року
пеня становить: 20 000 грн. х (6,5%х2) / 365 х 246
днів = 1752 грн. 33 коп. Отже, загальний
розмір пені, що підлягає стягненню,
становить 2695 грн. 34 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду в
частині визначення суми
заборгованості в розмірі 201 859 грн. 03
коп. підлягає зміні, шляхом зменшення
суми заборгованості до розміру : 17 200
грн. ( сума основної заборгованості) + 1446
грн. 58 коп. ( 3% річних) + 259 грн. 68 коп. (
інфляційні втрати) + 2695 грн. 34 коп. (пеня
відповідно до п.5.2 договору) = 21 601 грн. 60
коп.

Виходячи із суми задоволених позовних
вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України,
сума сплаченого судового збору, що
підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача,
становитиме суму 243 грн. 60 коп.

Рішення суду в частині солідарного
стягнення заборгованості в розмірі 2800
грн. з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - необхідно
залишити без змін, оскільки підстави
для зміни чи скасування рішення щодо
ОСОБА_2 у цій частині відсутні,
враховуючи вищевикладене, а відповідач
ОСОБА_3 рішення суду не оскаржував.

Рішення суду в частині відмови у
зустрічному позові ОСОБА_2 також
необхідно залишити без змін, оскільки
висновки суду відповідають обставинам
справи, доводи, викладені у апеляційній
скарзі, не спростовують їх, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення у цій частині - немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 07 липня 2014 року - змінити в
частині вирішення позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перша всеукраїнська
незалежна адвокатська компанія «Ліга
справедливості» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості у розмірі 201
859 грн. 03 коп., у зв'язку з чим рішення в
цій частині викласти в наступній
редакції:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перша всеукраїнська
незалежна адвокатська компанія «Ліга
справедливості» до ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перша всеукраїнська
незалежна адвокатська компанія «Ліга
справедливості» заборгованість за
договором про надання юридичних
послуг від 01.09.2011 року в загальному
розмірі 21 601 грн. 60 коп. та витрати по
сплаті судового збору - 243 грн. 60 коп. , а
всього - 21 845 ( двадцять одну тисячу
вісімсот сорок п'ять ) грн. 20 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 07 липня 2014
року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: