Справа № 530/1929/14-ц
Номер провадження 2/530/903/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Власівської сільської ради,
Зіньківського району, Полтавської
області, третя особа Відділ
Держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області про
визнання права приватної власності на
земельну ділянку в порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Власівської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області, третя особа
Відділ Держземагенства у
Зіньківському районі Полтавської
області про визнання права приватної
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування.

В судове засідання сторони не
з'явились. Від позивача, ОСОБА_1,
надійшла заява про розгляд справи у її
відсутності, позов підтримала в
повному обсязі, представник
відповідача, Власівської сільської
ради, Зіньківського району,
Полтавської області в судове засідання
не з'явився, але від нього надійшло
клопотання в якому він позов визнав,
просить суд розглянути справу у його
відсутності.

Представник третьої особи Відділу
Держземагенства у Зіньківському
районі в судове засідання не з'явився,
але надав до суду заяву, в якій просив
розгляд справи провести без його
участі.

Суд вирішив за можливе розглянути
справу у відсутність сторін, на
підставі наявних у справі доказів, з
урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Суд, прийнявши до уваги заяви сторін,
вивчивши та проаналізувавши наявні
матеріали цивільної справи і давши їм
належну оцінку, приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані
і такі, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини", враховуючи
місцезнаходження, позов пред'являється
за правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються
державою.Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав
людини, передбачено - ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1
Першого протоколу Конвенції
тлумачиться дуже широко, охоплює цілу
низку інтересів економічного
характеру. За рішеннями Європейського
суду з прав людини «майном» в розумінні
статті 1 Протоколу 1 до Конвенції
вважається законне і обґрунтоване
очікування набуття майна або майнового
права за укладеним договором.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Судом встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
у віці 87 років померла бабуся
позивачки, ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2
(а.с.4).

На випадок свої смерті ОСОБА_2 склала
заповіт на ім"я позивачки, посвідчений
секретарем Власівської сільської ради
народних депутатів та зареєстрований в
реєстрі за № 67 (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася
спадщина до складу якої входить
житловий будинок, 1945 року побудови та
сарай,1950 року побудови, розташовані по
АДРЕСА_1 та земельна ділянка розміром
3,42 в умовних кадастрових гектарах, яка
розташована на території Власівської
сільської ради, що належала покійній на
підставі Сертифікату на право на
земельну частку (пай) серії ПЛ № 0220650
(а.с.10).

ОСОБА_1 фактично прийняля спадщину
після смерті бабусі, так в
шестимісячний строк з часу відкриття
спадщини фактично вступила в
управління і користування спадковим
майном, підтримувала в належному стані
господарство, сплачувала земельний
податок, що підтверджується довідкою
Власівської сільської ради №02-32/365
(а.с.8).

Станом на 01.07.1990 року житловий будинок
по АДРЕСА_1 відносився до колгоспоного
двору співвласниками якого були:
ОСОБА_2 - голова двору; та члени двору:
ОСОБА_1 (а.с.7). Правовстанолюючий
документа на будинок відсутній та
ніколи не оформлявся. Земельна ділянка
не приватизована.

17 жовтня 2014 року в Зіньківській
державній нотаріальній конторі
позивачка отримала постанову про
відмову у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом в зв"язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на нерухоме майно (а.с.11).

Згідно ст. 79-1 земельного кодексу
України, формування земельної ділянки
полягає у визначенні земельної ділянки
як об"єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площу, меж та внесення
інформації про неї до державного
земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону
України "Про Державний земельний
кадастр", державна реєстрація
земельної ділянки - це внесення до
Державного земельного кадастру,
передбачених цим законом відомостей
про формування земельної ділянки та
присвоєння їй кадастрового номера. У
разі якщо відомості про земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
долкументації із землустрою щодо
встановлення )відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності
та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу
України, земельна ділянка може бути
об"єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч.10 цієї статті
Державна реєстрація речових прав на
земельні ділянки здійснюється після
державної реєстрації земельних
ділянок у Державному земельному
кадастрі.

Ч. 4 цієї статті - земельна ділянка
вважається сформованою з моменту
присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про Державний
земельний кадастр" земельні ділянки,
право власності (користування) на які
виникло до 2004 року, вважаються
сформаваними незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі, якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні
ділянки було оформлене та
зареєстроване відповідно до вимог
діючого на той час законодавства.
Вимоги сучасного законодавства
позбавляють позивачку можливості
замовити послугу щодо визначення
кадастрового номера, а відповідно і
успадкувати таке спадкове майно в
позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею...". відповідно до ст. 1218
ЦК України "До складу спадщини входять
усі права та обов"язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкритя
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті".

Відповідно до ст. 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Судом встановлено, що позивач бажає
прийняти спадщину.

Згідно роз'яснень Державної
реєстраційної служби України від 12.03.2013
№ 95-06- 15-13 «Щодо державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, збудоване
до 1992 року» для проведення державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
збудоване до 05.08.1992 року, документом, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта, є
технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до
правовідносин, що виникли раніше,
застосовується діюче на той час
законодавство, зокрема Цивільний
кодекс України PCP (в редакції 1991 року),
Закон України PCP «Про власність» (в
редакції 1991 року).

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Власівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, третя особа Відділ
Держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області про
визнання права приватної власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
- задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код
платника податків за ЄДРПОУ - НОМЕР_1,
жителькою АДРЕСА_1 право власності на
житловий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який в цілому
складається з позначеного на плані
технічного паспорта на житловий
будинок літерами та цифрами: житлового
будинку літ. А-1 сарай літ. Б, вцілому, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код
платника податків за ЄДРПОУ - НОМЕР_1,
жителькою АДРЕСА_1 право власності на
земельну ділянку площею 3,42 в умовних
кадастрових гектарах, розташовану на
території Власівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, що належала спадкодавиці
ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на
підставі Сертифікату на право на
земельну частку (пай) серіїПЛ № 0220650,
виданого 09 грудня 1996 року Зіньківською
районною державною адміністрацією
Полтавської області, в порядку
спадкування за заповітом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області

С.Р.Должко