РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року Підволочиський
районний суд Тернопільської області в
складі:

головуючої судді
Могачевської В.Й.

за участю секретаря судового засідання
Реєнт Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в сел.
Підволочиську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Хмелиськівської
сільської ради Підволочиського району
Тернопільської області про визнання
права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовною заявою до Хмелиськівської
сільської ради Підволочиського району
Тернопільської області про визнання
права власності на житловий будинок з
належними до нього будівлями та
спорудами, розташований по вул. Б.
Хмельницького 60 в селі Хмелиська
Підволочиського району Тернопільської
області.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалася на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2, яка
20 грудня 2006 року склала заповіт, згідно
якого державний акт на право власності
на земельну ділянку серія ЯГ № 009215,
виданий Підволочиською РДА від 13.02.2006
року заповіла своїй дочці ОСОБА_1, тобто
позивачу.

Вона, ОСОБА_1, спадщину прийняла, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом від 01.10.2009 року
на земельну ділянку для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, площею 2,3729 га.,
розташованої на території
Хмелиськівської сільської ради
Підволочиського району Тернопільської
області.

Крім земельної ділянки матері належало
право власності на 1/2 житлового будинку
з належними до нього будівлями та
спорудами, який розташований в АДРЕСА_1.

Батько прийняв спадщину за законом на
належну матері частку житлового
будинку, оскільки проживав разом нею на
день смерті, заяви про відмову від
спадщини не подавав та є спадкоємцем
першої черги, що підтверджується
свідоцтвом про одруження ОСОБА_3.

Те, що на день смерті матері, ОСОБА_2, в
житловому будинку АДРЕСА_1 разом із
померлою був зареєстрований її чоловік
ОСОБА_3, 1937 року народження,
підтверджується довідкою
Хмелиськівської сільської ради
Підволочиського району № 396 від 18.09.2014
року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_3, який 15
грудня 2006 року також склав заповіт,
згідно його все належне йому майно, де б
воно не було і з чого б воно не
складалось і взагалі все те, що йому
буде належати на день смерті і на що він
за законом матиме право заповів, своїй
дочці ОСОБА_1, тобто позивачу.

Вона спадщину прийняла, оскільки
звернулася до нотаріуса з відповідною
заявою. Інших спадкоємців першої черги,
крім неї, не має і на день смерті разом з
батьком ніхто не проживав та ніхто не
був зареєстрований, що підтверджується
довідкою Хмелиськівської сільської
ради № 397 від 18.09.2014 року. Проте, коли
вона звернулася до нотаріуса
Підволочиської державної нотаріальної
контори для оформлення спадкових прав
нотаріус виніс постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії № 627/02-31 від
12.09.2014 року, згідно якої відмовив їй у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом після померлого 12.05.2013
року ОСОБА_3 на житловий будинок
АДРЕСА_1 Тернопільської області у
зв'язку з тим, що у свідоцтві про право
власності на житловий будинок вказано,
що це власність колгоспного двору, який
складається з двох членів, головою
якого є ОСОБА_3 а чинним законодавством
така форма власності не передбачена,
тому це питання має вирішуватися в
судовому порядку.

Згідно свідоцтва на право особистої
власності на жилий будинок від 30.01.1992
року цілий житловий будинок з
належними до нього будівлями та
спорудами, який розташований в АДРЕСА_1
дійсно належить колгоспному двору, що
складається з 2-х членів, головою якого
є ОСОБА_3.

Згідно архівної довідки
Підволочиського районного державного
архіву Підволочиської районної
державної адміністрації № 468 від 05.08.2014
року у по господарській книзі
Хмелиськівської сільської ради станом
на 1991 рік значиться господарство
ОСОБА_3 - голова сім'ї, разом з яким
проживали: ОСОБА_2 - 1939 р. н. - дружина.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР,- майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності, а згідно
ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних, отже
мамі та батькові позивача належало по
1/2 житлового будинку.

Згідно п. а ч. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995
року «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба).

З огляду на вказане, просить визнати за
нею право власності на цілий житловий
будинок АДРЕСА_1, як спадкове майно
після смерті батька ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_4
та представник Хмелиськівської
сільської ради, які були повідомлені
про день і час слухання справи в дане
судове засідання не з"явилися, подали
письмові заяви в яких просять справу
вирішувати у їх відсутності, позов
задовольнити, а тому суд вважає за
можливе справу вирішити в даному
судовому засіданні на підставі наявних
у справі доказів, а позов таким, що
підлягає до задоволення, виходячи з
таких міркувань.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1,
виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 Хмелиськівською
сільською радою Підволочиського
району Тернопільської області,
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3.

15 грудня 2006 року за реєстровим записом
№35 секретарем Хмелиськівської
сільської ради Підволочиського району
Тернопільської області ОСОБА_5 було
посвідчено заповіт ОСОБА_3, жителя с.
Хмелиська Підволочиського району,
відповідно до якого останній на
випадок своєї смерті зробив наступне
заповітне розпорядження: все належне
йому майно, де б воно не було і з чого б
воно не складалося, і взагалі все те, що
йому буде належати на день смерті і на
що він за законом матиме право заповів
своїй дочці ОСОБА_1.

Таким чином позивачка ОСОБА_1
являється спадкоємцем за заповітом
після смерті батька ОСОБА_3 від 15 грудня
2006 року, посвідченим секретарем
Хмелиськівської сільської ради ОСОБА_5,
зареєстрований за реєстром № 35, який на
день смерті заповідача не скасовано і
не змінено, про що свідчить копія
заповіту, який міститься в матеріалах
справи.

З довідки №397 від 18 вересня 2014 року,
виданої виконкомом Хмелиськівської
сільської ради Підволочиського району
Тернопільської області, вбачається, що
на день смерті гр. ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, у житловому будинку
АДРЕСА_1 разом з померлим ніхто не був
зареєстрований.

Позивач ОСОБА_1 спадщину прийняла
відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України,
оскільки 12 вересня 2014 року подала
нотаріусу відповідну заяву про
прийняття спадщини.

Згідно технічного паспорту на житловий
будинок індивідуального житлового
фонду від 01.08.2014 р., довідки про
технічний опис об'єкта нерухомого
майна №107 від 19 вересня 2014 року, виданих
БТІ Підволочиського району, та
свідоцтва на право особистої власності
на жилий будинок від 30.01.1992 р. виданого
на підставі рішення виконкому
Хмелиськівської ради народних
депутатів №25 від 26 грудня 1991 року,
записаного в реєстрову книгу №1 стор.113
за реєстровим №57, власником будинку з
надвірними будівлями та спорудами за
адресою АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3. В
свідоцтві зазначено що житловий
будинок належить колгоспному двору,
який складається з двох членів .

З архівної довідки №468 від 05 серпня 2014
року вбачається, що по документах
архівного фонду «Хмелиськівська
сільська рада» у погосподарській книзі
Хмелиськівської сільської ради станом
на 1991 рік значиться господарство
ОСОБА_3 - 1937 р.н. - голова сім'ї, разом з
яким проживала ОСОБА_2 - 1939 р.н. - дружина.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР,- майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності, а згідно
ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно п. а ч. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995
року «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба).

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2,
виданого 04 серпня 2008 року
Хмелиськівською сільською радою
Підволочиського району Тернопільської
області, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2.

20 грудня 2006 року за реєстровим записом
№36 секретарем Хмелиськівської
сільської ради Підволочиського району
Тернопільської області ОСОБА_5 було
посвідчено заповіт ОСОБА_2, жительки с.
Хмелиська Підволочиського району,
відповідно до якого остання на випадок
своєї смерті зробила наступне
заповітне розпорядження: державний акт
на право власності на земельну ділянку
серія ЯГ №009215, виданий Підволочиською
РДА від 13.02.2006 року заповіла своїй дочці
ОСОБА_1.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З довідки №396 від 18 вересня 2014 року,
виданої виконкомом Хмелиськівської
сільської ради Підволочиського району
Тернопільської області, вбачається, що
на день смерті гр. ОСОБА_2, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1. В житловому будинку
АДРЕСА_1 разом з померлою був
зареєстрований: чоловік - ОСОБА_3 - 1937
року народження.

Наведені факти свідчать що померлий
ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті
дружини ОСОБА_1.( свідоцтво про
одруження НОМЕР_3, видане 12 травня 1962
року), померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, як
спадкоємець першої черги за законом.

Таким чином спадкодавець ОСОБА_3 став
власником цілого житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, однак правовстановлюючих
документів на своє ім'я не оформив.

Однією із підстав припинення права
власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст.
346 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії державного нотаріуса
Підволочиської державної нотаріальної
контори від 12 вересня 2014 року №627/02-31
позивачу було відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії - видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті
батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
по причині відсутності
правовстановлюючого документу щодо
належності цього майна спадкодавцеві.

З огляду на вказане позивач, після
смерті батька ОСОБА_3 спадщину
прийняла, однак через відсутність
правовстановлюючого документа на
успадковане будинковолодіння, не може
оформити спадкове майно на себе, що
свідчить про порушення її прав, які
підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів і вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст.
392 ЦК України - кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
невизнання або оспорювання, а власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
майно оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 8,
10, 15, 30, 212-215, 221 ЦПК України, ст. ст. 120,123 ЦК
УРСР, п. а Постанови Пленуму Верховного
суду України №20 від 22 грудня 1995 року
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», ст.ст.328, 346, 392, 1218, 1223, 1268, 1236
ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
право власності на цілий житловий
будинок АДРЕСА_1, загальна площа якого
121.6 м. кв., житлова - 89.8 м. кв. як спадкове
майно після смерті батька ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Апеляційну скаргу може бути подано до
апеляційного суду Тернопільської
області через Під волочиський районний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя: