У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Леванчука А.О.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа −? ОСОБА_5, про захист прав
споживачів фінансових послуг шляхом
стягнення безпідставно отриманих
коштів, відшкодування майнової та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Лугинського районного суду
Житомирської області від 30 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 16 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 30
березня 2007 року між нею та Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») укладено договір поруки
№ МЛ-03-07 на забезпечення виконання
зобов'язань боржника ОСОБА_5. за
кредитним договором від 30 березня 2007
року № МЛ-03-07 на суму 75
тис. грн, які остання повинна була
сплатити до 22 березня 2010
року.

06 квітня 2012 року позивачка дізналася,
що з її карткового рахунку банк на
погашення боргу ОСОБА_5 відрахував
грошові кошти у розмірі 8718 грн 80 коп.
Вважала, що банк порушив умови п. 6
договору поруки від 30 березня 2007 року,
безпідставно здійснивши списання
коштів, які належали їй, після спливу
настання строку виконання основного
зобов'язання, оскільки в даному випадку
термін виконання основного
зобов'язання чітко встановлений самим
кредитним договором, а саме до 22
березня 2010 року.

Просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк»
безпідставно списані з її карткового
рахунку кошти у розмірі 8718 грн 80 коп.; 3 %
річних від суми боргу за 1 рік 9 місяців
і 10 днів у розмірі 444 грн 29 коп.; витрати
на ліки у розмірі 204 грн 60 коп.; 10 тис. грн
на відшкодування моральної шкоди;
витрати на правову допомогу у розмірі
700 грн.

Рішенням Лугинського районного суду
Житомирської області

від 30 травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 16 липня 2014
року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі
8715 грн. 69 коп.; 1 тис грн на відшкодування
моральної шкоди; 700 грн. витрат на
правову допомогу. У задоволенні іншої
частини позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 30 березня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5.
укладено кредитний договір під №
МЛ-03-07, відповідно до умов якого остання
отримала кредит у розмірі 75 тис. грн зі
сплатою 21 % річних строком до 22 березня
2010 року (а.с. 50−?52).

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 30
березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4 укладено договір поруки №
МЛ-03-07 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

На погашення заборгованості ОСОБА_5 за
кредитним договором у період з 01 квітня
2011 року по 30 квітня 2012 року ПАТ КБ
«Приватбанк» відрахував з карткового
рахунку НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_4 8715 грн 69 коп.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Суди обґрунтовано частково
задовольнили позов ОСОБА_4 відповідно
до вимог ст. ст. 526, 1212 ЦК України,
оскільки договором поруки від 30
березня 2007 року № МЛ-03-07 не передбачено,
що поручитель доручав кредитору
списувати грошові кошти зі своїх
поточних рахунків чи знімати готівкові
грошові кошти з цих рахунків при
наявності на них необхідної суми
грошових коштів у межах сум, що
підлягають сплаті кредитору за цим
договором, при настанні строків
платежів відповідно до п. 6 цього
договору. Крім того, строк дії
кредитного договору закінчився 22
березня 2010 року, а матеріали справи не
містять доказів, що банк у встановлений
ч. 4 ст. 559 ЦК України строк заявив вимоги
до поручителя. Тому дії банку з
перерахування коштів з рахунку ОСОБА_4
не можуть розглядатися як дії, вчинені
у договірних правовідносинах.

Спричинення позивачці діями банку
моральної шкоди підтверджено
належними доказами у справі (а.с. 5),
розмір якої визначений судом першої
інстанції відповідно до вимог ст. 1167 ЦК
України з урахуванням роз'яснень,
наведених у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
31 березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» та засад
розумності і справедливості.

Суди правильно зробили висновки про
стягнення витрат на правову допомогу,
що підтверджені квитанцією
прибуткового касового ордеру та угодою
від 12 грудня 2013 року № 7 про надання
правової допомоги (а.с. 12а, 13).

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Лугинського районного суду
Житомирської області

від 30 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 16 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Леванчук А.О.,
Писана Т.О.