Справа №591/2516/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клименко А. Я.Номер
провадження 22-ц/788/2103/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 50
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 03 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_5 про стягнення
аліментів, -

в с т
а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що з 06 вересня 2003 року вона
перебувала з відповідачем у шлюбі.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є
відповідач.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 08 грудня 2006 року шлюб між
сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач
ніякої матеріальної допомоги на
утримання малолітньої дитини не
надавав.

Просила суд стягнути з відповідача на
її користь аліменти на утримання
дитини в розмірі 1/4 частини заробітку,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку та
стягнути з відповідача на утримання
дитини аліменти за минулі три роки у
розмірі 12283 грн. 70 коп.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 03 листопада 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на
утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 16 частини заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно, до
його повноліття, і аліменти
виплачувати матері дитини ОСОБА_4,
починаючи стягнення з 15 квітня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
12283,70 грн. аліментів за минулий час.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 487
грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначене рішення в частині
стягнення на користь ОСОБА_4 аліментів
в сумі 12283 грн. 70 коп. за минулий час та
відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову
в цій частині.

При цьому доводить, що позивачем не
надано доказів на підтвердження своїх
позовних вимог щодо стягнення
аліментів за минулий час.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржується, відтак
судом апеляційної інстанції не
перевіряється.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, яка
підтримала доводи апеляційної скарги,
позивача ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_8, які заперечували проти доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
підстави апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частиною 2 статті 27 Конвенції про права
дитини передбачено, що батько (-ки) або
інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51
Конституції України батьки зобов'язані
утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою (ч. 3
ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Особа, позбавлена батьківських прав, не
звільняється від обов'язку щодо
утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК
України).

Відповідно до ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно із ч.1 ст.184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 06 вересня 2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 08 грудня 2006 року шлюб між
сторонами розірвано.

Малолітня дитина проживає разом з
матір'ю ОСОБА_4 та знаходяться на її
утриманні.

Відповідач проживає окремо від сина та
позивача, матеріальну допомогу на
утримання дитини не надає.

Заочним рішенням Зарічного районного
суду м.Суми від 20 березня 2014 року
позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав
відносно його малолітньої дитини
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки
відповідач не здійснює виховання
дитини, не цікавиться її життям і не
виявляє бажання до спілкування з нею.

Крім того, згідно рішення Зарічного
районного суду м.Суми від 26 червня 1998
року ОСОБА_3 сплачує аліменти на
утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
розмірі 14 частини від всіх видів його
заробітку.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній
частині, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач самоусунувся від
виконання батьківських обов'язків й не
надав суду належних доказів з
утримання свого сина ОСОБА_6, а тому
відповідно до ч.2 ст.191 СК України ОСОБА_3
повинен сплатити аліменти за минулий
час в сумі 12283 грн. 70 коп.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути
присуджені, якщо позивач подасть суду
докази того, що він вживав заходів щодо
одержання аліментів з відповідача, але
не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Матеріали справи не містять та ОСОБА_4,
у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України,
не надала суду належних і допустимих
доказів того, що вона вживала
відповідні заходи для одержання
аліментів від ОСОБА_3, а останній
ухилявся від їх сплати, тому посилання
лише на домовленість про добровільну
сплату відповідачем аліментів без
укладення письмового договору, як це
передбачено ст.189 СК України, не може
уважатися достатньою підставою для
застосування положень ч.2 ст.191 СК
України.

Зазначених вимог закону суд першої
інстанції не врахував та дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову ОСОБА_4 у цій частині вимог, що у
відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, є підставою для скасування
рішення в оскаржуваній частині та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову про стягнення
аліментів за минулий час в сумі 12283 грн.
70 коп.

З огляду на зазначене вище та
відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України зі
ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід
держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60
коп., а не 487 грн. 20 коп., як зазначено в
оскаржуваному рішенні суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3,
4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 03 листопада 2014 року у даній
справі у оскаржуваній частині
скасувати та у стягненні з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 аліментів за минулий
час у розмірі 12283 грн. 70 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набрало законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -