Дата документу 18.12.2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Добровольській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Мелітополі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить стягнути з
відповідача суму заборгованість за
кредитним договором від 19 травня 2008
року у розмірі 14146 доларів США 79 центів
та витрати по сплаті судового збору і
зазначає, що 19 травня 2008 року з
відповідачем був укладений кредитний
договір №ZPМ0GА, згідно якого він
одержав від позивача кредит в сумі 16337
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 1,25 % на
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту. У зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
виникла заборгованість, яка станом на 29
серпня 2014 року становить 14146 доларів
США 79 центів, що еквівалентно 192396 грн. 40
коп. складається з: 11930,11 доларів США
заборгованість за кредитом; 1253,35
доларів США заборгованість по
процентах за користування кредитом;
171,96 США заборгованість по комісії за
користування кредитом; 100,21 доларів США
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором; 18,38 доларів
США штраф (фіксована частина) та 672,78
штраф (процентна складова).

Представник позивача в судовому
засіданні на позові наполягала з
підстав викладених у позовній заяві та
пояснила, що відповідач систематично
порушував умови договору, а саме
погашення кредиту. Остання проплата
була зроблена відповідачем 10 вересня
2014 року, але повністю він прострочену
заборгованість не погасив. Про
необхідність погашення заборгованості
банк інформував відповідача в
телефонному режимі, оскільки згідно
договору (п.2.3.14) банк самостійно
приймає рішення про спосіб
інформування боржника про наявність
виниклої прострочки. Пунктом 2.3.3
договору передбачено 30-денний термін з
дати отримання повідомлення про
вимогу погашення заборгованості для її
погашення.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, надав суду письмові
заперечення (а.с.33, 34) та зазначив, що
згідно ч.10 ст.11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» дострокове повернення
кредиту може бути здійснене споживачем
протягом 30 календарних днів з дня
одержання повідомлення про таку вимогу
від кредитодавця, письмової вимоги він
не отримував, тому просить в позові
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
в задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є
двостороннім договором, то права й
обов'язки виникають у кожного
контрагента.

19 травня 2008 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №№ZPМ0GА, згідно
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 16337 000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, комісії за
користування кредитом /а.с. 8-10/.

Кредит був виданий шляхом видачі
готівки через касу на строк з 19 травня
2008 року по 19 травня 2023 року включно у
вигляді непоновлюваної кредитної
лінії у розмірі 16337 доларів США в обмін
на зобов'язання позичальника по
поверненню кредиту, сплаті відсотків,
винагороди в зазначені договором
строки (а.с.11).

Погашення заборгованості здійснюється
в період з « 01» по « 07» число кожного
місяця в сумі 226,91 доларів США згідно
графіку погашення кредиту, який
складається з заборгованості по
кредиту, винагороди, комісії. Для
виконання зобов'язань відповідачу було
відкрито в банку картрахунок № НОМЕР_1
/а.с.8-10/.

При порушенні позичальником
зобов'язань із погашення кредиту (п.8.4)
останній сплачує пеню в розмірі 0,15% від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочки, але
не менше 1 гривні.

Крім того, п.5.3 розділу 5 договору
передбачена відповідальність
позичальника при порушені строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань більш ніж на 30 днів у
вигляді штрафів в розмірі 250 грн. + 5% від
суми позову.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
договору за відповідачем виникла
заборгованість за даним кредитним
договором, яка згідно розрахунку
заборгованості станом на 29 серпня 2014
року становить: 11930,11 доларів США-
заборгованість за кредитом; 1253,35
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
171,96 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом; 100,21
доларів США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором; 18,38
доларів США - штраф (фіксована частина);
672,78 доларів США -штраф (процентна
складова), а всього 14146 доларів США 79
центів, що еквівалентно 192396грн. 40 коп.
/а.с.5-7/

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях.

Офіційний курс гривні станом на 29
серпня 2014 року до 100 доларів США складає
1360.5777, про що свідчить службове
розпорядження НБУ № 417/368 від 24 вересня
2010 року /а.с. 7/.

Розмір заборгованості за кредитом
підтверджується розрахунком,
правильність його відповідачем не
оспорювалось /а.с.5-6/.

Право кредитора вимагати від боржника
дострокового повернення кредиту
передбачене ст.1050 ЦК України, ч.10 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів» та умовами кредитного
договору.

У судовому засіданні відповідач не
заперечував наявність кредитної
заборгованості, однак зазначив, що
позивачем не було направлено йому
вимоги про дострокове повернення
кредиту, як передбачено ч.10 ст.11 ЗУ «Про
захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» якщо
кредитодавець згідно з договором про
надання споживчого кредиту одержує
внаслідок порушення споживачем умов
договору право на вимогу повернення
споживчого кредиту, строк виплати
якого ще не настав, або на вилучення
продукції чи застосування іншої
санкції, він може використати таке
право лише у разі:

1) затримання сплати частини кредиту
та/або відсотків щонайменше на один
календарний місяць, а за споживчим
кредитом, забезпеченим іпотекою, та за
споживчим кредитом на придбання житла
щонайменше - на три календарні місяці;
або

2) перевищення сумою заборгованості
суми кредиту більш як на десять
відсотків; або

3) несплати споживачем більше однієї
виплати, яка перевищує п'ять відсотків
суми кредиту; або

4) іншого істотного порушення умов
договору про надання споживчого
кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов
договору про надання споживчого
кредиту вимагає здійснення внесків,
строк сплати яких не настав, або
повернення споживчого кредиту, такі
внески або повернення споживчого
кредиту можуть бути здійснені
споживачем протягом тридцяти
календарних днів, а за споживчим
кредитом, забезпеченим іпотекою, та за
споживчим кредитом на придбання житла -
шістдесяти календарних днів з дня
одержання повідомлення про таку вимогу
від кредитодавця. Якщо протягом цього
періоду споживач усуне порушення умов
договору про надання споживчого
кредиту, вимога кредитодавця втрачає
чинність.

Тобто, банком порушено вимоги
досудового врегулювання спору.

Крім того, банк не послався на те, які
саме істотні порушення умов договору
допустив відповідач із вказаних у ч. 10
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Прострочена заборгованість, судячи із
розрахунку, складає лише 284,93 долари
США.

В судовому засіданні представник
позивача пояснила, що відповідно до
п.2.3.14 договору у випадках, передбачених
п.2.3.3 договору, позичальник має право
повернути банку суму кредиту в повному
обсязі протягом 30 календарних днів з
дати отримання повідомлення про таку
вимогу від банка, а банк має право
самостійно приймати рішення про спосіб
інформування позичальника при
наявності простроченої заборгованості
за цим договором.

Наведене положення кредитного
договору є недопустимим, оскільки
згідно з ст.4 Закону України «Про захист
прав споживачів» споживачі мають право
на необхідну, доступну та своєчасну
інформацію. Надання банком
позичальнику інформації у будь-який
спосіб, визначений на розсуд банку може
в подальшому ускладнити визначення
дійсності наданої банком інформації та
встановлення факту її надання чи не
надання.

Будь-яких доказів повідомлення банком
відповідача про необхідність
дострокового повернення кредиту суду
не надано, а тому банк не набув права на
дострокове його повернення.

Таким чином, судом встановлено, що
позивач порушив процедуру досудової
вимоги.

Посилання відповідача на те, що строк
на добровільне усунення порушень
договору передбачає 60 днів для
споживчих договорів забезпечених
іпотекою, в той час як в кредитному
договорі передбачено лише 30 днів, є
невірними, оскільки дана норма Закону
«Про захист прав споживачів» із
встановленням 60-ти денного строку з
часу отримання досудової вимоги
споживачем по споживчим договорам
забезпечених іпотекою встановлена
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України
щодо врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами
фінансових послуг» № 3795-VI від 22.09.2011
року, п.2 розділу II прикінцевих
положень якого передбачено, що дія
цього Закону не поширюється

на кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності. Тому для даного
кредитного договору укладеного 19
травня 2008 року діє редакція закону
станом на час його укладення, яка
передбачала саме 30-ти денний строк для
усунення споживачем порушень договору.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 72, 73, 212, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст.509, 526, 527, 530 ЦК України, ЗУ «Про
захист прав споживачів», суд

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: