РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/12113/13-ц

Пров. №2/668/95/14

22.12.2014

Суворовський районний суд м. Херсона у
складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

при секретарі - Двіняніній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк», третя особа без
самостійних вимог щодо предмету
позову: ОСОБА_1, про визнання частково
недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в якому
просило звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом її
продажу від імені відповідачів, а також
виселити відповідачів зі цієї
квартири.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.06.2008
року між позивачем та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір,
відповідно до якого позичальнику
надано кредит з кінцевим терміном
повернення 04.06.2018 року та зі сплатою
відсотків за користування ним. 05.06.2008
року для забезпечення виконання умов
кредитного договору між сторонами у
справі був укладений договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе
зобов'язань по сплаті кредиту та
відсотків за користування ним, у
позивача виникло право на звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення відповідачів.

У судовому засіданні представник
відповідачів пред'явив зустрічний
позов до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому
просив визнати договір іпотеки від
05.06.2008 року недійсним в частині його
укладення ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що на
момент його укладення вона не розуміла
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Враховуючи положення ст. 123 ЦПК України,
судом прийнято зустрічний позов до
спільного розгляду з первинним
позовом.

У судовому засіданні представник ПАТ
КБ «Приватбанк» позовні вимоги
первісного позову підтримала в повному
обсязі, просила їх задовольнити з
підстав, зазначених у позові, проти
задоволення зустрічного позову
заперечувала та просила відмовити у
його задоволенні у зв'язку із пропуском
строків позовної давності.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позовні
вимоги зустрічного позову в частині
визнання договору іпотеки частково
недійсним підтримав у повному обсязі, а
в частині визнання недійсним договору
поруки просив залишити без розгляду,
проти задоволення первісного позову
заперечував.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що первісний позов не
підлягає задоволенню, а вимоги
зустрічного позову слід задовольнити.

Судом встановлено, що 04.06.2008 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № HECFGA,
відповідно до якого позичальнику
надано кредит у розмірі 11510 дол.США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,25 відсотків на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, зі сплатою комісій за
користування фінансовим інструментом
та з кінцевим терміном повернення до
04.06.2018 року.

Для забезпечення виконання
зобов'язання між банком, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 05.06.2008 року укладено договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1.

На час розгляду справи вказана
квартира належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
праві спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло №7221-ж від 15.09.2000 року.

ОСОБА_1 не виконує свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість, доказів погашення якої
суду не надано.

Крім того, відповідно до матеріалів
справи 05.05.2008 року між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений
договір поруки, за умовами якого вона
ручилася перед банком за виконання
ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним
договором №HECFGA від 05.05.2008 року. В
той же день, між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ЗАТ КБ
«Приватбанк» укладено іпотечний
договір, за умовами якого вони надали в
іпотеку належну їм на праві власності
квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 13.12.2010
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 14.04.2011 року, позов ОСОБА_2
задоволено, договори поруки та іпотеки
визнано недійсними в частині їх
укладення ОСОБА_2, яка в момент їх
укладання страждала на психічне
захворювання в формі церебрального
атеросклерозу 3 ступеню,
дисциркуляторною енцефалопатією 3
ступеню зі зниженням
інтелектуально-мнестичних функцій.
Психічні розлади досягли такого
ступеню, що суттєво впливали на її
здатність розуміти значення своїх дій
та керувати ними. Колегія суддів
апеляційного суду, розглядаючи справу
та оцінюючи докази, дійшла висновку, що
на момент укладення спірних договорів
у ОСОБА_2 було погіршення стану
здоров'я, пов'язане з порушенням
психіки у формі психоорганічного
синдрому.

Відповідно до висновку амбулаторної
судово-психіатричної експертизи №70
від 18.02.2014 року ОСОБА_2 на момент
укладення договору іпотеки 05.06.2008 року
страждала на психічне захворювання в
формі органічного ураження головного
мозку судинного ґенеза внаслідок
церебрального атеросклерозу 3 ступеню,
дисциркуляторної енцефалопатії 3
ступеню в вираженим психоорганічним
синдромом, що суттєво впливало на її
здатність розуміти значення своїх дій
та керувати ними.

Допитана в судовому засіданні експерт
(лікар-доповідач експертної комісії)
Мавровська Т.М. пояснила суду, що ОСОБА_2
на момент укладення договору іпотеки
05.06.2008 року і на теперішній час
страждала і страждає на психічне
захворювання в формі органічного
ураження головного мозку. Хвороба є
прогресуючою і має незворотний
характер, тобто видужання є неможливим,
а можливе лише тимчасове покращення
самопочуття хворої особи. З
вірогідністю 80 відсотків ОСОБА_2 на
момент укладення договору іпотеки
05.06.2008 року не могла усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними.
Більш точні висновки надати не можливо,
оскільки експертиза носила
ретроспективний характер, проводилась
на підставі наявних медичних
документів та сама ОСОБА_2 внаслідок
хвороби не позбавлена свідомості
повністю.

Судово-психіатрична експертиза
проведена судово-психіатричною
експертною комісією на підставі ухвали
суду, відповідно до вимог ст. 147 ЦПК
України. Підстави вважати висновок
проведеної експертизи необ'єктивним та
упередженим відсутні. Будь-яких
доказів, які б спростували висновок
експертизи, представником ПАТ КБ
«ПриватБанк» не надано.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим: актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом, має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, якій дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним.

Згідно вимог ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що наявні всі підстави,
передбачені ч.1 ст. 225 ЦК України, для
визнання іпотечного договору від 05.06.2008
року частково недійсним в частині його
укладення ОСОБА_2 Отже, вимоги
зустрічного позову є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню. При
цьому суд вважає, що наявність
прогресуючої психічної хвороби є
поважними причинами прощення строків
позовної давності, тому відповідно до
ч. 5 ст. 267 ЦК України порушене право
підлягає захисту.

Враховуючи те, що на час розгляду
справи ОСОБА_1 свої зобов'язання за
кредитним договором не виконує
належним чином, внаслідок чого у нього
виникла заборгованість, суд вважає, що
позивач набув право задовольнити свої
вимоги шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 5
Закону України «Про іпотеку» частина
об'єкта нерухомого майна може бути
предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом. Іпотека поширюється на
частину об'єкта нерухомого майна,

яка не може бути виділеною в натурі і
була приєднана до предмета

іпотеки після укладення іпотечного
договору без реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України визначено,
що у разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Згідно вимог ч. 1 ст. 371 ЦК України
кредитор співвласника майна, що є у
спільній сумісній власності, у разі
недостатності у нього іншого майна, на
яке може бути звернене стягнення, може
пред'явити позов про виділ частки із
спільного майна в натурі для звернення
стягнення на неї.

Враховуючи те, що предмет іпотеки -
спірна квартира належить відповідачам
за первісним позовом на праві спільної
сумісної власності, розмір їх часток не
визначався, кожному з них частка не
виділялась в натурі і такі вимоги в
первісному позові представником банку
не заявлялись, суд дійшов висновку, що
задоволення зустрічного позову
виключає задоволення первісного.

Отже, оскільки частка, належна ОСОБА_1,
не визначалась та не виділялась,
звернення стягнення на предмет іпотеки
в цілому при визнанні іпотечного
договору недійсним в частині його
укладення іншим співвласником
квартири суперечить вимогам чинного
законодавства. Тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_2 підлягають стягненню
судові витрати, які складаються з
судового збору за подачу зустрічного
позову в розмірі 229,4 грн.

Керуючись ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», ст.ст. 203, 215, 217, 225, 267, 370, 371 ЦК
України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 123, 147, 209, 213-218,
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа без
самостійних вимог щодо предмету
позову: ОСОБА_1, про визнання частково
недійсним договору іпотеки -
задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки,
укладений 05.06.2008 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ЗАТ КБ «ПриватБанк», в частині його
укладення між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» (, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50) на користь ОСОБА_2 судові
витрати, які складаються з судового
збору в розмірі 229,4 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяГаврилов Д. В.