печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Волкової С.Я.,

при секретарі - Чорному В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та
піклування Печерської районної у м.
Києві держадміністрації, про
позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 5.06.2014 р. звернулася до
суду із вимогами про позбавлення
ОСОБА_3 батьківських прав відносно
доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнення
аліментів у розмірі 1/4 частини
встановлених видів заробітної плати чи
інших доходів відповідача, стягнення
додатково до аліментів 10% заробітку на
дитину, що знаходиться на
диспансерному обліку, зберегти за
дитиною право користування житловим
приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що їхнє спільне
життя не склалося, тому шлюб між нею та
ОСОБА_3 розірвано 9.12.2013 р., за весь
період, що вони не проживали,
відповідач не піклується про дитину, не
допомагає матеріально.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 її
представник ОСОБА_4 підтримали позовні
вимоги, просили їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_5 заперечував проти
позову ОСОБА_1 про позбавлення
батьківських прав, вважає позовні
вимоги такими, що не відповідають
дійсності, що більшість доводів
позивача ОСОБА_1 стосуються
взаємовідносин відповідача ОСОБА_3 з
матір'ю позивача ОСОБА_6, які не
підтверджені жодними доказами та не
впливають на відношення відповідача
ОСОБА_3 до дочки. Так, позивач ОСОБА_1 в
позовній заяві стверджує, що
відповідач знущався над нею та доводив
до нервових зривів, такі звинувачення
не відповідають дійсності, а також не
підтверджені матеріалами справи та
жодними доказами; стосовно того, що
відповідач нібито заявляв, що ОСОБА_2 не
його дитина, то представник повідомив,
що ОСОБА_3 ніколи не відмовлявся від
того, що ОСОБА_6 його дочка, він
піклувався про неї та був радий такій
можливості, такі звинувачення ОСОБА_1 є
безпідставними, не відповідають
дійсності та не підтверджені жодними
доказами. Не відповідають дійсності та
не підтверджені жодними доказами
твердження позивача ОСОБА_1 стосовно
того, що відповідач жорстоко
відносився до дочки; її ж твердження, що
він не хотів працювати, не відповідають
дійсності та не підтверджені жодними
доказами, всупереч цьому сама ОСОБА_1 в
позовній заяві стверджує, що чоловік
шукав роботу і, як наслідок, знаходив
її, крім того відповідачу вдалося
домовитись про окреме житло для його
сім'ї, внаслідок економічно
нестабільної ситуації в країні знайти
роботу було важко, але ОСОБА_3 завжди
шукав роботу і забезпечував свою сім'ю
фінансово, крім того, зараз він
знаходиться за кордоном, переслідуючи
основну мету, працювати, щоб мати
можливість піклуватись про свою сім'ю,
свою дочку. ОСОБА_3, перебуваючи в м.
Києві, завжди працював, одного разу,
влаштувавшись на роботу, він пояснив,
що в нього є сім'я, маленька дитина, і
завдяки добрим відносинам з
роботодавцем отримав можливість
забезпечити свою сім'ю окремим житлом.
Про те, що у ОСОБА_3 були добрі відносини
із роботодавцем, вказує той факт, що за
користування наданою квартирою він мав
сплачувати тільки комунальні платежі,
однак позивач ОСОБА_1 своїми діями
позбавила відповідача можливості
піклуватися про сім'ю, вона разом із
своєю матір'ю забрали дитину й ОСОБА_1
пішла жити до своїх батьків.
Роботодавець відповідача, дізнавшись,
що дружина пішла він нього, попросив
звільнити квартиру, так своїми діями
позивач позбавила відповідача
можливості піклуватись про його дочку.
Обвинувачення ОСОБА_1 про те, що
відповідач не піклувався про сім'ю та
не допомагав матеріально, не
відповідають дійсності, оскільки він
піклувався про потреби своєї сім'ї, як
емоційно, так і фінансово, а у період з
липня по листопад 2013 р. він перерахував
на утримання дитини 5110,00 грн., в період з
липня по жовтень 2014 р. відповідач
відправляв грошові кошти на утримання
своєї дитини на ім'я ОСОБА_1: 2.07.2014 р. - 50
євро, 6.08.2014 р. - 100 доларів США, 10.09.2014 р. - 70
євро, 26.09.2014 р. - 98,25 доларів США, 11.10.2014 р. -
70 євро, крім того надсилав подарунки
для своєї дочки, а у грудні місяці 2013 р.
ОСОБА_1 розірвала їх шлюб та стверджує,
що до того часу відповідач не
піклувався про свою сім'ю, такі доводи
також не відповідають дійсності та
суперечать письмовим доказам. Крім
того, представник відповідача звернув
увагу, що відповідач був проти
розлучення, оскільки хотів виховувати
дочку в сім'ї, в позовній заяві ОСОБА_1
сама стверджує, що ОСОБА_3 вмовляв її не
розлучатися, звернув увагу, що ОСОБА_1
та її мати вигнали відповідача з дому
та заборонили приходити, щоб він не міг
бачитися зі своєю дочкою, коли він
приходив із подарунками до дочки за
місцем проживання ОСОБА_1, то його не
пускали, мати позивача, як власник
житла, забороняла йому приходити до її
квартири та зі сварками виганяла
відповідача.

В судовому засіданні представник
третьої особи: органу опіки та
піклування Печерської районної у м.
Києві держадміністрації Романова Н.П.
просила задовольнити вимоги ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав, надавши
відповідний висновок.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, допитавши свідків,
дослідивши письмові докази, вважає, що
позов ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 17.10.2009 р.
до 9.12.2013 р. перебували у
зареєстрованому шлюбі, мають малолітню
доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1, висуваючи у червні 2014 р.
вимоги про позбавлення батьківських
прав, просить стягнути з відповідача
ОСОБА_3 1/4 частину встановлених видів
заробітної плати чи інших доходів
відповідача, стягнути додатково до
аліментів 10% заробітку на дитину, що
знаходиться на диспансерному обліку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

При цьому згідно ч.3 ст.181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Нормами ст.183 СК України визначені
підстави для стягнення аліментів у
частці від заробітку (доходу) батька
дитини.

Суд при визначенні розміру аліментів
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище малолітньої ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1; стан здоров'я та
матеріальне становище відповідача
ОСОБА_3; відсутність у платника
аліментів інших дітей, наявність
непрацездатної матері ОСОБА_8, інші
обставини, зокрема те, що відповідач не
працює, тобто не має регулярного доходу
у виді заробітної плати, а тому з
відповідача ОСОБА_3 на користь позивача
ОСОБА_1 слід присудити аліменти на
утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи
з 5.06.2014 р., і до її повноліття, в
задоволенні вимог про стягнення з
відповідача додатково до аліментів 10%
заробітку на дитину, слід відмовити,
оскільки їх розмір не є обґрунтованим,
при перевірці вірності розміру
додатково стягнутих аліментів, суд має
враховувати, що майнові витрати на
утримання дітей повинні нести обоє
батьків, незалежно від того працюють
вони чи ні.

Позивач ОСОБА_1, висуваючи у червні 2014 р.
вимоги про позбавлення відповідача
ОСОБА_9 батьківських прав відносно
доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, свої вимоги
в позовній заяві, в судовому засіданні
обґрунтовує тим, що шлюб між нею та
ОСОБА_3 розірвано 9.12.2013 р., за весь
період, що вони не проживали,
відповідач не піклується про дитину, не
допомагає матеріально, і тільки на
засіданні комісії з питань захисту
прав дитини Печерської районної в м.
Києві держадміністрації 16.09.2014 р.
позивач просила задовольнити свої
позовні вимог та позбавити
батьківських прав ОСОБА_3 як такого, що
не виконує свої батьківські права по
утриманню та вихованню своєї доньки.

Між тим в ч.1 ст.164 СК України перелічені
виключні підстави для позбавлення
батьківських прав, зокрема, мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: 1) не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; 2) ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитиною; 4) є хронічними
алкоголіками або наркоманами; 5)
вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини. В позовній заяві, в
судовому засіданні ані позивач ОСОБА_1,
ані її представник ОСОБА_4 не вказали
жодної правової підстави для
позбавлення відповідача ОСОБА_3
батьківських прав відносно доньки
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд погоджується
із представником відповідача в тій
частині, що жодна із перелічених
причин, які є підставою для позбавлення
батьківських прав, не мають відношення
до відповідача ОСОБА_3 чи його
ставлення до його доньки.

Згідно п.15 постанови Пленуму
Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і право позбавлення та
поновлення батьківських прав»
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

При цьому відповідно до п.16 зазначеної
постанови Пленуму Верховного суду
України особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст.164 СК.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК
України.

Позбавлення батьківських прав є одним
із заходів сімейно-правової
відповідальності, яка настає при
винній поведінці батьків (одного із
батьків) на підставах і у порядку,
передбачених законом. Ані позивачем
ОСОБА_1, ані її представником не надано
суду, а в судовому засіданні не
встановлено достатніх доказів винної
поведінки відповідача ОСОБА_3 чи
свідомого нехтування ним своїх
батьківських обов'язків, в судовому
засіданні не встановлено доказів того,
що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню, догляду та
утриманню своєї дитини, а надані суду
фіскальні чеки Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» на переказ грошових
коштів ОСОБА_1 на утримання дитини від
19.07.2013 р., 6.08.2013 р., 16.08.2013 р., 2.09.2013 р., 16.09.2013
р., 8.10.2013 р., 16.11.2013 р., товарний чек №15/10
від 15.10.2013 р., фіскальний чек ППТФ
«Антошка» від 2.12.2013 р., квитанції «Sigue
«Money Tranfer» від 2.07.2014 р., 6.08.2014 р., 10.09.2014 р.,
26.09.2014 р., 11.10.2014 р. спростовують
твердження ОСОБА_1 про те, що відповідач
не піклується про дитину, не допомагає
матеріально.

Відповідач ОСОБА_3 категорично проти
позбавлення його батьківських прав,
прагне піклуватися про дитину,
допомагати дитині матеріально, про що
свідчить надані ним зазначені вище
письмові докази. Представник
відповідача стверджує, що внаслідок
економічно нестабільної ситуації в
країні знайти роботу було важно, але
ОСОБА_3 завжди шукав роботу і
забезпечував сім'ю фінансово, крім
того, зараз він знаходиться за
кордоном, переслідуючи основну мету -
працювати, щоб мати можливість
піклуватися про свою сім'ю, свою дочку.
При цьому встановлено, що ОСОБА_1 - мати
дитини перешкоджала ОСОБА_3 - батьку
дитини брати участь у її вихованні,
чинила перешкоди у спілкуванні з
донькою, й зазначені обставини знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні: показах самої ОСОБА_1,
показах свідків, допитаних, як з боку
позивача ОСОБА_1, так і з боку
відповідача ОСОБА_3 Так, свідок ОСОБА_6,
яка є матір'ю позивача ОСОБА_1, в
судовому засіданні пояснила, що
вигнала ОСОБА_3 з квартири та
заборонила йому приходити до квартири,
де проживає його дочка, що, у свою чергу,
підтвердила в судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 Надані позивачем покази
свідчать про те, що нею - матір'ю дитини
без згоди відповідача ОСОБА_3 - батька
дитини було визначено місце проживання
малолітньої доньки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 що є
власністю баби дитини - ОСОБА_6, в
судовому засіданні встановлено, що у
останньої неприязні відносини із
ОСОБА_3 Свідок ОСОБА_10, яка працює
консьєржем у будинку за адресою:
АДРЕСА_1 повідомила, що відповідач
ОСОБА_3 приходив до будинку, де мешкає
ОСОБА_1 із їхньою дочкою, але ОСОБА_6
вийшла у коридор, влаштувала сварку та
не пустила його, оскільки квартира
належить їй, повідомивши, що він не має
права туди заходити. З тих же свідчень у
судовому засіданні ОСОБА_6 спроби
батька - ОСОБА_3 зустрітися із донькою -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, трактуються як
переслідування її дочки ОСОБА_1 та
онуки ОСОБА_2, з цих підстав суд не
приймає до уваги надані позивачем: лист
начальника Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві №54/Є01428-2 від 22.07.2013 р.
на адресу ОСОБА_1, лист заступника
голови Печерської районної в м. Києві
держадміністрації №105/05-13-845 від 20.07.2013
р. адресу ОСОБА_1; із пояснень в судовому
засіданні того ж свідка ОСОБА_6
вбачається, що відповідач ОСОБА_3
завжди ніжно та лагідно називав свою
дочку, але це трактується свідком, що
він поганий батько, бо рідко називає
свою дочку по імені. Із пояснень в
судовому засіданні свідка ОСОБА_6
вбачається, що вона заборонила своїй
дочці ОСОБА_1 отримувати від
відповідача ОСОБА_3 грошові кошти, що, в
свою чергу, підтвердила в судовому
засіданні позивач ОСОБА_1, повідомивши,
що вчиняє такі дії свідомо. Суд вбачає,
що на підтвердження того, що відповідач
не приймає участі у житті дитини
представник органу опіки і піклування
наголошувала на тому, відповідач
ОСОБА_3 не поздоровляв свою дочку з днем
народження, при цьому із пояснень в
судовому засіданні позивача, показів
свідків вбачаться, що ані позивач
ОСОБА_1, ані її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_11,
також цього не роблять, при таких
обставинах таке твердження
представника органу не характеризує
відповідача ОСОБА_3 як нечутливого
батька, оскільки така поведінка є
звичайною у їх сім'ї. В судовому
засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила,
що відповідач завжди робив подарунки
своїй дочці, купував предмети першої
необхідності, зазначений свідок, а
також свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13
підтвердили в судовому засіданні, що
відповідач дуже лагідно відносився до
своєї дочки, приділяв їй багато уваги,
робив подарунки. Із пояснень в судовому
засіданні свідків вбачається, що
ОСОБА_3 продовжує цікавитись своєю
дочкою, так, він постійно зв'язується із
ОСОБА_14 - сестрою позивача ОСОБА_1, та
дізнається про здоров'я та успіхи
доньки.

Відповідно до ст.141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебувають вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.142 СК України діти
мають рівні права та обов'язки щодо
батьків, незалежно від того, чи
перебували їхні батьки у шлюбі між
собою.

Згідно ст.157 СК України той із батьків,
хто проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвитку дитини.
Враховуючи зазначені вимоги закону,
питання виховання дитини батьки
вирішують спільно, в першу чергу,
піклуючись про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Дійсно, за висновком Печерської
районної в м. Києві держадміністрації,
як органу опіки та піклування,
№105/01-2391/в-12 від 18.09.2014 р. районна
державна адміністрація, як орган опіки
та піклування, враховуючи пропозиції
комісії по захисту прав дитини,
засідання якої відбулося 16.09.2014 р. у
присутності матері дитини ОСОБА_1 та
представника батька за довіреністю
ОСОБА_5, який надав письмові
заперечення батька дитини ОСОБА_3, в
яких той просить не позбавляти його
батьківських прав, діючи в інтересах
дитини, вважає за доцільне позбавити
батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню
до малолітньої доньки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню, догляду та
утриманню своєї дитини.

Згідно ст.19 СК України суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Суд в ході судового розгляду справи
дійшов висновку про необґрунтованість
висновку органу опіки та піклування й
не погоджується із ним, оскільки такий
висновок суперечить інтересам
малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, при
цьому суд враховує вік дитини, стан її
здоров'я, поведінку батьків ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 Так, орган опіки та піклування
дійшов висновку про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
по відношенню до малолітньої доньки
через те, що відповідач ухиляюсь від
обов'язку піклуватись про свою дочку,
прийнявши до уваги тільки пояснення
позивача ОСОБА_1, не прийнявши до уваги,
що її позов не є обґрунтованим, що в
своїй позовній заяві позивач не
вказала жодної правової підстави для
позбавлення відповідача батьківських
прав, при цьому матеріали справи та
надані відповідачем письмові докази
свідчать про те, що ОСОБА_3 піклувався
та продовжує піклуватись про свою
дочку, а позивач ОСОБА_1 своїми діями
перешкоджає тому, щоб він міг
піклуватись про дитину. Не прийняв
орган опіки та піклування до уваги і
вік дитини, заперечення відповідача,
який просив надати час для того, щоб
їхня сім'я могла налагодити свої
відношення, а їхня дочка підросла. На
думку суду, орган опіки та піклування
був позбавлений можливості вислухали
покази свідків, допитаних в судовому
засіданні як з боку позивача ОСОБА_1,
так і з боку відповідача ОСОБА_3, при
розгляді справи по суті.

Щодо інших вимог позову, то позивач
ОСОБА_1, висуваючи у червні 2014 р. вимоги
про позбавлення батьківських прав,
просить також зберегти за дитиною
ОСОБА_2 право користуватися житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, в
задоволенні таких вимог ОСОБА_1 слід
також відмовити.

Так, відповідно до ч.1 ст.161 СК України,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися судом.
При вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Із пояснень в судовому засіданні
позивача та наданих нею письмових
доказів вбачається, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 17.04.2003 р.,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
малолітня постійно без реєстрації
проживає у цій квартирі, відповідач
проживає окремо.

Згідно акту обстеження умов проживання
за адресою: АДРЕСА_1 від 11.07.2014 р.,
проведеного співробітниками відділу з
питань опіки, піклування та
усиновлення служби у справах дітей
Печерської районної в м. Києві
держадміністрації, малолітня проживає
за цією адресою, при цьому такий акт був
складений з метою позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 відносно
малолітньої ОСОБА_2, позивачка ж ОСОБА_1
не висуває вимоги про визначення місця
проживання дитини, а її вимоги про
збереження за дитиною права
користування зазначеним житлом жодним
чином не обґрунтовані, відповідного
висновку про визначення місця
проживання дитини із матір'ю органом
опіки та піклування не винесено, суду
не надано.

Із пояснень в судовому засіданні
представника відповідача вбачається,
що твердження позивача ОСОБА_1, що
ОСОБА_3 своїми діями перешкоджає
можливості прописати їхню дочку за
місцем її фактичного проживання разом
з ОСОБА_1, не відповідають дійсності,
про те, що є проблеми з пропискою їхньої
дочки та те, що від відповідача
необхідні документи для здійснення
такої прописки йому стало відомо
тільки від його представника в рамках
судового процесу про позбавлення його
батьківських прав, що ОСОБА_1 ніколи не
просила відповідача надати згоду чи
будь-який інший документ для того, щоб
вона могла прописати їх дочку за
адресою проживання. Суд вбачає, що
позивач ОСОБА_1 не зверталась до
органів ЖКХ із письмовою заявою та не
отримувала відмову в прописці дитини.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК
України рішення суду підлягає
негайному виконанню в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
аліменти за червень 2014 р. у межах суми
платежу за один місяць.

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 слід присудити понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати у розмірі 174,18 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,4,10,11,60,88,169,212-215,367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, третя
особа: орган опіки та піклування
Печерської районної у м. Києві
держадміністрації, про позбавлення
батьківських прав - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000,00 грн.,
щомісячно, починаючи з 5 червня 2014 р., і
до її повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 аліменти за червень 2014 р. у
межах платежу за один місяць.

В задоволенні інших вимог позову -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 174,18
грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ