Справа № 463/1247/14
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/7383/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 03 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 03 вересня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_5, третіх осіб: Приватного
підприємства «Мієр», Публічного
акціонерного товариства АКБ «Львів»,
про тлумачення змісту правочинів.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним та
ухваленим з порушенням норм
матеріального права. Посилаючись на ст.
213 ЦК України, вважає, що зміст спірних
правочинів є незрозумілим та підлягає
роз'ясненню, а тому просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, котрі
належним чином відповідно до вимог
ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про
час та місце розгляду справи, але не
з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення у повній
мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом про
тлумачення змісту правочинів.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір належить до
юридичних фактів, на основі яких
виникають зобов'язання.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що
зміст договору становлять
умови(пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Районним судом встановлено, що 12 травня
2009 року між відповідачем ОСОБА_5, як
продавцем, та позивачем ОСОБА_2, як
покупцем, було укладено договір про
відступлення частки у приватному
підприємстві «Мієр», який посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
зареєстрований в реєстрі №971.

Відповідно до п.1.1 даного договору
продавець зобов'язується передати
безоплатно у власність покупця свою
частку у ПП «Мієр». Згідно п. 3.1
вказаного вище договору із
відступленням частки продавець
втрачає усі права та обов'язки учасника
підприємства. Відповідно до п.3.2
наведеного вище договору із набуттям
права власності на частку покупець
набуває прав та обов'язків учасника
підприємства.

Крім того, 12 травня 2009 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_2 було укладено договір про
внесення змін та доповнень до договору
відступлення частки у приватному
підприємстві «Мієр», в пункті 4.2 якого
обумовлено відкладальну обставину, яка
вважається такою, що настала за умови
залучення банківського кредиту ОСОБА_2
від ВАТ АКБ «Львів» на загальну суму
11000000 грн. на приватне підприємство
«Мієр» протягом 5 місяців з моменту
укладення цього договору, з першим
траншем не пізніше 15.05.2009 року в сумі 1392
000 грн.

Крім того, 12 жовтня 2009 року між
сторонами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було
укладено договір про внесення змін та
доповнень до договору відступлення
частки у приватному підприємстві
«Мієр», посвідченого 12.05.2009 року
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстром № 971, згідно умов якого
сторони домовились, що підпункт 1
підпункту 4.2 договору про внесення змін
та доповнень договору відступлення
частки у Приватному підприємстві
«Мієр» викласти у в наступній
редакції: 1) залучення банківського
кредиту ОСОБА_2 від ВАТ АКБ «Львів» на
загальну суму 11 000 000 грн. на приватне
підприємство «Мієр» до 01.11.2009 року».

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст
правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину. При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин. до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Насамперед необхідно брати до уваги
однакове для всього змісту правочину
значення слів і понять, а також
загальноприйняте у відповідній сфері
відносин значення термінів.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що зміст
спірних правочинів, в даному випадку
договору відступлення частки у
приватному підприємстві «Мієр» та
укладені в подальшому договори про
винесення змін та доповнень до
договору відступлення частки у
приватному підприємстві «Мієр»,
укладені між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_5, є виразними,
однозначними та зрозумілими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 03 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: