АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18грудня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Барановської Л.В.

КирилюкГ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет застави шляхом його продажу, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 19 вересня 2014
року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ТОВ «Вердикт
Фінанс» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет застави шляхом його продажу,
визнання права на вчинення дій та
витребування майна.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 19 вересня 2014 року вказаний
позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту та заставу транспортного
засобу № 0 від 22 листопада 2007 року
в загальному розмірі 172 027,46 грн.
звернуто стягнення на користь ТОВ
«Вердикт Фінанс» на предмет застави,
автомобіль марки Huynday (Хюндай), модель
Accent(Акцент), д.р.н. НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_2 на праві власності на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2,
виданого 20 листопада 2007 року, шляхом
продажу вказаного автомобіля та
укладення від імені ОСОБА_2 ТОВ
«Вердикт Фінанс» договору
купівлі-продажу з іншою особою -
покупцем (в особі уповноваженого
представника ТОВ «Вердикт Фінанс»).

___________________________________

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13040/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

Надано (визнано) право ТОВ «Вердикт
Фінанс» підписувати від імені ОСОБА_2
договір купівлі-продажу вказаного
автомобіля під час його укладання з
іншою особою - покупцем.

Витребувано у ОСОБА_2 зазначений
автомобіль, комплект ключів від
транспортного засобу, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу,
номерні знаки НОМЕР_1 та ухвалено
передати у володіння ТОВ «Вердикт
Фінанс».

Надано ТОВ «Вердикт Фінанс» право
(повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_2
усі дії, необхідні для зняття вказаного
автомобіля з обліку, на звернення із
письмовою заявою про видачу нового
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого або викраденого, на
отримання акту огляду вказаного
автомобіля, на отримання нового
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, на підпис
зазначених заяв, на пред'явлення
вказаного автомобіля для огляду.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3. в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції
представник ТОВ «Вердикт Фінанс» -
ГордєєваН.В. проти апеляційної скарги
заперечував, просив рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 19 вересня 2014 року залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням
про відкладення розгляду справи у
зв'язку із його перебуванням на
лікарняному та зазначив, що
підтверджуючі докази будуть надані
суду у наступному судовому засіданні.

Вказані причини неявки відповідача
визнано судом неповажними у зв'язку із
можливістю його особистої участі при
розгляді справи та у зв'язку з наданими
ним повноваженнями іншому
представнику згідно довіреності, а
саме ОСОБА_8, з огляду на що колегія
суддів вважала за можливе слухати
справу у відсутність осіб, що не
з'явилися на підставі ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність її часткового
задоволення.

При розгляді справи судом встановлено,
що 22 листопада 2007 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено
договір про надання споживчого кредиту
та заставу транспортного засобу за №
0, відповідно до умов якого
відповідач отримав кредит у сумі 15 398,00
доларів СІІІА для придбання автомобіля
та взяв на себе зобов'язання повернути
наданий кредит у повному обсязі в строк
до 22 травня 2015 року зі сплатою 13,00 %
річних за користування кредитом
(а.с.18-31).

З метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань за вказаним
кредитним договором відповідач
передав у заставу автомобіль марки
Huynday (Хюндай), модель Accent(Акцент), д.р.н.
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві
власності на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_2, виданого 20 листопада 2007 року.

Рішенням Загальних Зборів Акціонерів
від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк»
у зв'язку з приведенням своєї
діяльності у відповідність до норм
Закону України «Про акціонерні
товариства» змінило своє найменування
на публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк».

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено
Договір Факторингу № 05/12, відповідно до
умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив
на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє
право вимоги заборгованості за
Договором про надання споживчого
кредиту та заставу транспортного
засобу № 0 від 22 листопада 2007 року
(а.с. 52-55).

20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс
Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс»
укладено договір факторингу № 05/12-КВ,
відповідно до умов якого ТОВ «Кредекс
Фінанс» відступив на користь ТОВ
«Вердикт Фінанс» своє право вимоги
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 від 22
листопада 2007 року (а.с. 56-58).

На підставі вказаних договорів до ТОВ
«Вердикт Фінанс» перейшло право
вимоги, що виникло з кредитного
договору № 0 від 22листопада 2007
року.

Також судом встановлено, що відповідач
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконав, у зв'язку із
чим у останнього утворилася
відповідна заборгованість.

Згідно наданого позивачем розрахунку
(а.с. 40-45) станом на 3 жовтня 2013 року у
відповідача утворилась заборгованість
у розмірі 172 027,46 грн., яка складається з
заборгованості по основній сумі 97350,24
грн.; заборгованості за нарахованими
відсотками на дату відступлення права
вимоги 32 204,25 грн.; нарахованих
відсотків на дату подачі позову 18 702,06
грн.; пені за несвоєчасно виконані
зобов'язання 20 850,43 грн.: три проценти
річних від простроченої суми 2 920,48 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
заставу» заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не буде
виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором.

Частиною першою статті 19 вказаного
Закону визначено, що за рахунок
заставленого майна заставодержатель
має право задовольнити свої вимоги в
повному обсязі, що визначається на
момент фактичного задоволення,
включаючи проценти, відшкодування
збитків, завданих прострочкою
виконання (а у випадках, передбачених
законом чи договором, - неустойку),
необхідні витрати на утримання
заставленого майна, а також витрати на
здійснення забезпеченої заставою
вимоги, якщо інше не передбачено
договором застави.

Відповідно до приписів ст. 589 ЦК України
у разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Наведене вище не дає підстав для
висновку про наявність достатніх
підстав для задоволення вимог про
звернення стягнення на предмет застави
шляхом його продажу, з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того, що
заборгованість відповідача перед
позивачем є належним чином доведеною, а
тому, з урахуванням приписів ЗУ «Про
заставу» щодо порядку звернення
стягнення на предмет застави вважав за
необхідне позовні вимоги задовольнити
повністю.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Так, відповідно до статей 1077, 1078 ЦК
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Предметом договору
факторингу може бути право грошової
вимоги, строк платежу за якою настав
(наявна вимога), а також право вимоги,
яке виникне в майбутньому (майбутня
вимога).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч. 1 ст. 58 ІДПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ІДПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результат
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно наданого позивачем суду
розрахунку заборгованості, остання
становить станом на 3 жовтня 2013 року 172
027,46 грн. та складається з
заборгованості по основній сумі 97350,24
грн.; заборгованості за нарахованими
відсотками на дату відступлення права
вимоги 32 204,25 грн.; нарахованих
відсотків на дату подачі позову 18 702,06
грн.; пені за несвоєчасно виконані
зобов'язання 20 850,43 грн.: три проценти
річних від простроченої суми 2 920,48 грн.

Із вказаного розрахунку вбачається, що
станом квітень 2012 року у відповідача
наявний борг по основній сумі кредиту у
розмірі 97 350,24 грн. та заборгованість за
відсотками у розмірі 32 204,25 грн.

Проте з даного розрахунку не
вбачається можливим встановити з чого
саме складаються вказані суми та за які
періоди нарахована відповідна
заборгованість, що унеможливлює
перевірку викладених у розрахунку
відомостей з урахуванням строку
позовної давності.

Вказаному суд першої інстанції
належної оцінки не надав та вважав
наявний у матеріалах справи розрахунок
заборгованості належним та таким, що
достовірно встановлює наявну у
відповідача заборгованість.

На виконання вимог статті 10 ЦПК України
у судовому засіданні суду апеляційної
інстанції було з'ясовано вказані
обставини та запропоновано позивачу
надати належні та допустимі докази (а
саме детальний розрахунок
заборгованості, який би дав можливість
встановити з якого саме часу
утворилася заборгованість, у яких
розмірах та за які періоди) на
обґрунтування заявлених позовних
вимог.

Разом з тим, таких доказів суду не
надано, а розрахунок заборгованості
поданий до суду апеляційної інстанції
є аналогічним наявному у матеріалах
справи на а.с. 40-45.

Відмовляючи у задоволенні позову
колегія суддів виходить саме з
недоведеності розміру кредитної
заборгованості, а відтак і права на
вимоги щодо звернення стягнення на
предмет застави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

За таких обставин рішення суду назвати
законним та обґрунтованим не можна, а
тому воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позовних вимог на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 19 вересня 2014 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави шляхом
його продажувідмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Л.В. Барановська

Г.М. Кирилюк