У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна
В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Полтавської міської ради про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадкове майно та зустрічним позовом
Полтавської міської ради до ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним, визнання
спадщини відумерлою та звернення її на
користь територіальної громади, за
касаційною скаргою Полтавської
міської ради на рішення апеляційного
суду Полтавської області від 16 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
встановити факт прийняття нею спадщини
за заповітом після смерті ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визнати за нею
право власності на спадкове майно, а
саме: квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сусідка ОСОБА_4 -
власник квартири АДРЕСА_1.

У день смерті ОСОБА_4 склала та
підписала заповіт, який було
посвідчено черговим лікарем
Полтавської обласної клінічної
лікарні ОСОБА_5 та заступником
головного лікаря ОСОБА_6, відповідно до
якого все своє майно вона заповіла
ОСОБА_3

2 серпня 1996 року вона звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, тому вважається
такою, що прийняла спадщину.

Починаючи з 1996 року вона фактично
утримує успадковане нею нерухоме майно
та несе витрати щодо його збереження.

У зв'язку з поганим станом здоров'я та
відсутністю грошових коштів вона не
змогла отримати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, а тому у
судовому порядку необхідно встановити
факт прийняття нею спадщини та визнати
за нею право власності на спадкове
майно.

У жовтні 2013 року Полтавська міська рада
звернулась до суду із зустрічним
позовом, просила визнати недійсним
заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_1, що був
складений ОСОБА_4 та посвідчений
черговим лікарем і заступником
головного лікаря Полтавської обласної
клінічної лікарні, а також визнати
спадщину ОСОБА_4 відумерлою та передати
квартиру АДРЕСА_1 у власність
територіальної громади м. Полтави.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що
відповідно до висновку
судово-почеркознавчої експертизи № 10879
від 15 грудня 2006 року, наданого
експертом Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса
під час розслідування кримінальної
справи, рукописний текст заповіту від
ІНФОРМАЦІЯ_1, а також підпис від імені
ОСОБА_4 у заповіті виконано не ОСОБА_4, а
іншою особою.

Підписання заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_1 не
ОСОБА_4, а іншою особою, також
підтверджується висновком експерта
МНДЕКЦ «ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14 листопада
2007 року, наданого на підставі ухвали
Октябрського районного суду м. Полтави
від 7 серпня 2007 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до Полтавської
міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
визнання права власності.

Таким чином, указаний заповіт підлягає
визнанню недійсним, а спадкове майно
після смерті ОСОБА_4 необхідно визнати
відумерлою спадщиною.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 13 січня 2014 року первісний
позов задоволено. Встановлено факт
прийняття ОСОБА_3 спадщини за заповітом
від ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на квартиру
АДРЕСА_1. У зустрічному позові
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 16 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
задоволення первісного позову
частково. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 у
порядку спадкування після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 В іншій частині
первісного позову відмовлено. В
зустрічному позові відмовлено.

У касаційній скарзі Полтавська міська
рада просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та направити
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_2.

Власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_4

У жовтні 1995 року ОСОБА_4 домовилась із
ОСОБА_3 про здійснення догляду за нею із
правом успадкування квартири, оскільки
була одинокою особою та не мала
родичів.

26 липня 1996 року у приміщенні
Полтавської обласної клінічної
лікарні ОСОБА_4 склала та підписала
заповіт, відповідно до якого заповіла
ОСОБА_3 все належне їй майно. Заповіт
було посвідчено черговим лікарем
лікарні та заступником головного
лікаря, а також скріплено відтиском
печатки лікарні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

2 серпня 1996 року ОСОБА_3 звернулась до
Першої полтавської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини за заповітом, але у
видачі свідоцтва про право власності
їй було відмовлено у зв'язку з
відсутністю у нотаріуса відомостей про
заповіт ОСОБА_4

Згідно із висновком експерта
відділення технічної експертизи
документів та почерку відділу
криміналістичних експертиз НДЕКЦ при
УМВС України в Полтавській області № 328
від 29 вересня 2005 року, наданого під час
розслідування кримінальної справи,
рукописні записи в заповіті ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 ймовірно виконані
ОСОБА_4

Відповідно до висновку
судово-почеркознавчої експертизи № 10879
від 15 грудня 2006 року, виконаного
експертом Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса
під час розслідування кримінальної
справи, рукописний текст заповіту від
ІНФОРМАЦІЯ_1, а також підпис від імені
ОСОБА_4 у заповіті виконано не ОСОБА_4, а
іншою особою.

Згідно із висновком експерта МНДЕКЦ
«ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14 листопада 2007
року, наданого на підставі ухвали
Октябрського районного суду м. Полтави
від 7 серпня 2007 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до Полтавської
міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
визнання права власності за
набувальною давністю, підпис від імені
ОСОБА_4 у заповіті від 26 липня 1996 року
виконано не ОСОБА_4, а іншою особою.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у зустрічному позові, суд
першої інстанції виходив із
доведеності факту прийняття ОСОБА_3
спадщини після смерті ОСОБА_4 Суд також
дійшов висновку, що надані Полтавською
міською радою висновок
судово-почеркознавчої експертизи № 10879
від 15 грудня 2006 року та висновок
експерта № 157-3/07 від 14 листопада 2007 року
не є належними доказами у справі.

Ухвалюючи нове рішення у справі,
апеляційний суд виходив із того, що
ОСОБА_3 у встановленому законом порядку
прийняла спадщину. Факт прийняття нею
спадщини після ОСОБА_4 встановлено
рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 17 січня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Полтавської міської ради, ОСОБА_8,
ОСОБА_10 про визнання права власності на
квартиру за набувальною давністю та
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним. Згідно із довідкою
Першої полтавської державної
нотаріальної контори від 13 вересня 2013
року у державного нотаріуса відсутня
можливість видати ОСОБА_3 у
встановленому порядку свідоцтво про
право на спадщину.

Із висновками суду апеляційної
інстанції в частині задоволення
первісного позову погодитись не можна
з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК Української
РСР (чинного на час виникнення спірних
правовідносин) кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям.

Згідно із ст. 541 ЦК Української РСР
заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК Української
РСР, якщо заповіт буде визнаний
недійсним, то спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений спадщини,
одержує право спадкувати на загальних
підставах.

Згідно із ст. 549 ЦК Української РСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїх внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результат
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Ухвалюючи рішення у частині
задоволення позову ОСОБА_3 та виходячи
із факту прийняття нею спадщини у 1996
році, апеляційний суд належним чином
обставини справи не з'ясував, не дав
належної оцінки доказам у їх
сукупності та свого висновку не
мотивував.

Не можна погодитись із висновком
апеляційного суду про те, що у
Полтавської міської ради відсутні
законні підстави для звернення до суду
з вимогою про визнання заповіту
недійсним, оскільки такий висновок
апеляційний суд не мотивував; не дав
оцінки висновку експерта відділення
технічної експертизи документів та
почерку відділу криміналістичних
експертиз НДЕКЦ при УМВС України в
Полтавській області № 328 від 29 вересня
2005 року, висновку
судово-почеркознавчої експертизи
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз ім. засл.
проф. М.С. Бокаріуса № 10879 від 15 грудня
2006 року, висновку експерта МНДЕКЦ
«ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14 листопада 2007 року
у сукупності з іншими доказами та
дійшов передчасного висновку про
відмову в зустрічному позові
Полтавської міської ради у частині
визнання недійсним заповіту.

Ухвалюючи рішення у частині визнання
за ОСОБА_3 права власності, апеляційний
суд не з'ясував, коли вона довідалась
про порушення свого права і чи є
підстави застосувати позовну давність,
ураховуючи, що спадщина прийнята нею у
1996 році, а відповідно до ст. 75 ЦК
Української РСР позовна давність
застосовується судом незалежно від
заяви сторін.

Доводи касаційної скарги в частині
відмови у зустрічному позові про
визнання спадщини відумерлою та
передачі спірної квартири у власність
територіальної громади м. Полтави
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Згідно із ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі
відсутності спадкоємців за заповітом і
за законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1277 ЦК України
спадщина, визнана судом відумерлою,
переходить у власність територіальної
громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР
спадкове майно за правом спадкоємства
переходить до держави: 1) якщо
спадкодавець все майно або частину
його заповідав державі; 2) якщо у
спадкодавця немає спадкоємців ні за
законом, ні за заповітом; 3) якщо всі
спадкоємці відмовились від спадщини; 4)
якщо всі спадкоємці позбавлені права
спадкування (статті 528 і 534 цього
Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців
не прийняв спадщини.

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України 2003
року цей кодекс застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності, тобто після 1
січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК
України застосовуються також до
спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.
Правила ст. 1277 ЦК України про відумерле
майно застосовуються також до
спадщини, від дня відкриття якої до
набрання чинності цим кодексом спливло
не менше одного року.

З огляду на те, що спірні
правовідносини виникли до набрання
чинності ЦК України, а відповідно до ЦК
Української РСР майно за правом
спадкоємства переходило до держави,
відповідно до ЦК України - у власність
територіальної громади, то ст. 1277 ЦК
України не підлягає застосуванню до
цих правовідносин. Таким чином, рішення
апеляційного суду у частині відмови у
зустрічному позові Полтавської
міської ради про визнання спадщини
відумерлою та передачі спірної
квартири у власність територіальної
громади м. Полтави підлягає залишенню
без змін відповідно до ст. 337 ЦК України.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, рішення
апеляційного суду у частині
задоволення первісного позову ОСОБА_3
та у частині відмови в зустрічному
позові Полтавської міської ради про
визнання заповіту недійсним підлягає
скасуванню із направленням справи в
цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції відповідно до ч.
3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Полтавської міської
ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 16 квітня 2014 року у частині
задоволення первісного позову ОСОБА_3
та у частині відмови в зустрічному
позові Полтавської міської ради про
визнання заповіту недійсним скасувати
та направити справу у цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Полтавської області від 16 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко

І.К. Парінова