Справа № 369/5288/14-ц Головуючий у І
інстанції Ковальчук Л.М. Провадження №
22-ц/780/6558/14 Доповідач у 2
інстанції ІвановаКатегорія 38
УХВАЛА

Іменем України

18 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
приватного нотаріуса
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору дарування 1/2 частини жилого
будинку від 28 грудня 2011 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом до
відповідачів ОСОБА_2 та приватного
нотаріуса Києво-Святошинського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування 1/2
частини жилого будинку від 28 грудня 2011
року, посилаючись на те, що її внук
відповідач ОСОБА_2 на початку грудня 2011
року запропонував їй свої послуги по
забезпеченню її доглядом, харчуванням,
утриманням її жилого будинку і
присадибної ділянки в належному стані,
якщо вона складе заповіт на його
користь. Вона погодилась і 28 грудня 2011
року відповідач відвіз до нотаріуса,
яка показала де ставити підписи, при
цьому текст вона не читала, вважаючи, що
в ньому передбачено все, про що вони
домовились з онуком. На початку 2014 року
відповідач ОСОБА_2 переселився до неї
та почав вести себе нахабно й вона
попросила дочку найти копію документу,
що вона підписала і з'ясувалось, що це
не заповіт, а договір дарування, який
вона не бажала укладати.

Враховуючи викладене, позивачка ОСОБА_1
з посиланням на вимоги ст. 230 ЦК України,
просила визнати спірний договір
дарування недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
жовтня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачка подала апеляційну скаргу,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що суд не
звернув уваги на те, що її дочка ОСОБА_4
є інвалідом з дитинства 2 групи, тому
вона не могла позбавити свою
непрацездатну дочку права на
обов'язкову частку у спадщині і мала
намір лише укласти заповіт на
відповідача і дочку, про що також
показали свідки у справі, що не
врахував суд.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення учасників,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
районний суд виходив з відсутності
правових підстав для визнання
недійсним договору дарування.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28
грудня 2011 року приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 було посвідчено договір
дарування укладений між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку з
належною частиною надвірних споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до умов вказаного договору
ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в
дарунок 1/2 частину житлового будинку з
належною частиною надвірних споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Згідно умов п. 3
договору дарунок цей сторони оцінили у
129466 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка не довела обставин, які
свідчили б, що відповідачем ОСОБА_2 при
укладанні оспорюваного договору
дарування були вчинені навмисні дії,
внаслідок яких ОСОБА_1 була введена в
оману стосовно істотних умов
укладеного договору, так як не довела і
того, що правочин був удаваним та не
відповідав вимогам ст.203 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають
встановленим фактам та ґрунтуються на
законі.

Статтею 230 ЦК України, на яку як на
підставу своїх вимог посилалась
ОСОБА_1, встановлені правові наслідки
вчинення правочину під впливом обману,
відповідно до яких, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина перша статті
229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину або
якщо вона замовчує їх існування.

Згідно вимог ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Оскільки, матеріали справи свідчать
про те, що волевиявлення ОСОБА_1 під час
укладання договору дарування було
спрямовано на настання правових
наслідків, характерних для даного виду
правочину, а саме договору дарування,
суд, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК
України дав належну оцінку наданим
доказам та дійшов обґрунтованого
висновку про відповідність договору
дарування 1/2 частини жилого будинку від
28 грудня 2011 року вимогам ст. 203 ЦК
України.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
про неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права безпідставні.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :