Справа № 577/3375/14-ц
Провадження № 2/577/904/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року
Конотопський міськрайонний суд
Сумської області

в складі:

головуючого судді
Кравченка В.О.

при секретарі
Мирошниченко Ю.В.

з участю прокурора
Моісєєва М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Конотопі справу за
позовом ОСОБА_1 до Об"днання власників
квартир "Дім", ОСОБА_2, третя особа:
Виконавчий комітет Конотопської
міської ради, про визнання права
власності на квартиру, визнання
недійсними договору, акту приймання
передачі квартири та свідоцтва про
право власності на квартиру, зустрічні
позовні вимоги Об"єднання власників
квартир "Дім" до ОСОБА_1, треті особи:
Виконавчий комітет Конотопської
міської ради, ОСОБА_2 про визнання
договору недійсним,-

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом, в якому,
уточнивши вимоги, просить визнати за
нею право власності на квартиру
АДРЕСА_1, визнати недійсним договір №
2043 від 08.10.1998 року по врегулюванню
відносин між ДП ПМК № 7 ВАТ «Сумбуд» і
ВАТ «Конотопський завод «Мотор-деталь»
по виконанню договорів № 15/120 від 11.05.1994
року, № 23/120 від 22.12.1994 року, № 70-12/160 від
22.10.1995 року, в частині передачі
двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та акту
приймання-передачі вказаної квартири
від 05.10.2001 року від ВАТ «Конотопський
завод «Мотор-деталь» до ОВК «Дім»,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на вказану квартиру,
виданого на ім"я ОСОБА_2 30.03.2006 року.

Об"єднання власників квартир "Дім"
подало зустрічний позов про визнання
недійсним договору №61-120 від 03.08.1995 року
укладеного між ОСОБА_1 та Конотопським
ПМК-7.

На обгрунтування первісних вимог
представник позивача за ордером та
угодою адвокат ОСОБА_3 зазначив, що з
метою придбання квартири у м.Конотопі
ОСОБА_1 надала своїм батькам ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 довіреність, в якій було
передбачено право останніх від імені
ОСОБА_1 укладати відповідні договори,
вносити кошти тощо. Скориствшись
вказаним документом, 03 серпня 1995 року,
ОСОБА_4 діючи від імені ОСОБА_1 уклала
договір №3-80 за умовами якого ПМК №7
взяло на себе зобов"язання у строк до
01.10.1996 року побудувати та виділити одну
двохкімнатну квартиру в будинку по вул.
Будівельників м. Конотопа, а вона -
сплатити вартість квартири в
карбованцях, у розмірі еквівалентній
6500 дол. США. На виконання цього договору
було здійснено три платежі: у серпні 1995
року в сумі 142200000 крб., еквівалент 900 дол.
США, у січні 1996 року - 764400000 крб.,
еквівалент 4200 дол. США та у червні 1996
року - 279900000 крб., еквівалент 1400 дол. США.

Оскільки будівництво по вул.
Будівельників фактично не велося,
ОСОБА_4, в серпні 1996 року, звернулися до
начальника ПМК №7 ОСОБА_6 з приводу
невиконання умов угоди. Останній
пояснив, що будинок не будується по
технічних причинах та запропонував
вибрати будь-яку іншу двохкімнатну
квартиру в 4-му під»їзді будинку
АДРЕСА_1. Оглянувши будинок вони обрали
двохкімнатну квартиру №40 на другому
поверсі. Після цього керівник ПМК №7
викликав підлеглу ОСОБА_7, яка
займалася оформленням договорів, і
наказав переписати договір №3-80 зі
збереженням, тієї ж дати, тому як за
умовами попередньої угоди кошти вже
були сплачені. Таким чином договір №3-80
був переоформлений на договір за №61-120
від 03.08.1995 року, згідно якого ОСОБА_1
повинна була отримати саме
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Вказаний договір від імені позивачки
підписав вже ОСОБА_5 Проте, будівництво
названого будинку також призупинилось,
а тому ОСОБА_5 стали вимагати
повернення грошей. У відповідь
начальник ПМК-7 ОСОБА_6 пояснив, що у
підприємства дуже скрутне становище,
повернути кошти чи добудувати будинок
немає можливості та запропонував
добудувати квартиру самостійно.
Домовившись про надання будівельних
матеріалів, сантехніки, а також
необхідності зробити перерахунок про
виключення із кошторису вартості
квартири виконання певних робіт,
ОСОБА_6 забрав усі квітанції про сплату
коштів за квартиру в обмін на що, 21
грудня 1998 року, видав розрахунок по
залишковій вартості квартири, де
відобразив сплату ОСОБА_1 906600000
карбованців, що еквівалентно 5100 дол.
США, а на суму НОМЕР_1 крб., еквівалентну
1400 дол. США, був складений кошторис на
виключення із загальної суми договору
вартості робіт, які ДП ПМК - 7 не
виконала. Вподальшому оригінали
квитанцій повернуті так і не були, а
після звернення до прокуратури, ДП ПМК
№7 видало дві їх копії на загальну суму
906600000 карбованців. Квитанція ж про
сплату суми еквівалентної 1400 дол. США
зникла. Починаючи з березня 1999 року
ОСОБА_5 добудовували квартиру
виконавши наступні роботи: поставили
вікна та двері, провели монтаж
сантехніки, опалення, поштукатурили
стелі та стіни, зробили стяжку, заслали
підлогу, провели покраску, побілку
тощо. Проте, з часом дізналися, що
квартира №40 передана заводу
"Мотор-деталь", хоча начальник ДП ПМК №7
ОСОБА_6 завірив, що квартира належить
лише ОСОБА_1, свідоцтво про право
власності буде видано відразу після
здачі будинку в експлуатацію, а у
список для передачі заводу включена
помилково. На підтвердження цього
ОСОБА_6 надав довідку, яку завірив своїм
підписом та печаткою підприємства.
Деякий час було затишшя, а потім спір за
квартиру знову виник і з 2001 року
розглядається судами. За цей час
начальник ДП ПМК №7 ОСОБА_6 був
притягнутий до кримінальної
відповідальності за протиправні дії по
незаконній передачі спірної квартири
Конотопському заводу "Мотордеталь". В
процесі розслідування кримінальної
справи було встановлено, що начальник
ДП "ПМК №7" достовірно знаючи про право
ОСОБА_1, за умовами договору №61-120, на
квартиру №40, умисно включив її в
договір №2043 для передачі ВАТ
"Конотопський завод "Мотордеталь", а
тому, відповідно до вимог ст. 48 ЦК
України в редакції 1963 року, зазначені
дії є неправомірними, що тягне за собою
недійсність договору №2043 від 08.10.1998
року про врегулювання відносин між ДП
ПМК №7 і ВАТ «Конотопський завод «Мотор
- деталь» по виконанню договорів № 15/120
від 11.05.1994 р., №23/120 від 22.12.1994 р., №70-12/160
від 22.10.1995 р., в частині передачі
двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, акту
приймання-передачі вказаної квартири
від 05.10.2001 р. від ВАТ «Конотопський
завод «Мотор - деталь» до ОВК «Дім», а
також визнання недійсним свідоцтва про
право власності на вказану квартиру,
виданого на ім»я ОСОБА_2 30.03.1996 р.

У зустрічному позові ОВК «Дім» просить
відмовити, оскільки об"єднання не було
стороною оскаржуваної угоди.

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_4 (т.7 а.с.134) підтримала первинні
вимоги, а у задоволенні зустрічних -
просить відмовити фактично пославшись
на обставини викладені попереднім
представником.

Прокурор також наполягає на
задоволенні позову ОСОБА_1 і відмові -
ОВК "Дім".

Представник ОВК "Дім" Середа С.В.
підтримавши зустрічні вимоги просить
відмовити у задоволенні первинних.
Правову позицію обгрунтовує тим, що
умови договору № 61-120 від 03.08.1995 року,
укладеного між ОСОБА_1 і ПМК-7,
суперечать вимогам ст. 169 ЦК України, в
ред. 1963 року, оскільки в ньому
зазначено, що розрахунки між сторонами
повинні проводитись в іноземній валюті
- доларах США, а тому ця угода є
недійсною. Крім того, за одними і тими ж
номерами та датами, у різні проміжки
часу, укладалось декілько угод між
ОСОБА_1 і Конотопською ПМК-7 на дольову
участь у будівництві квартири АДРЕСА_1,
а тому встановити, яка із них є
остаточною не представляється
можливим. До того ж позивачем не надано
доказів внесення повної суми оплати за
спірну квартиру. Також зазначив, що
квартира АДРЕСА_1 була передана ВАТ
"Конотопський завод "Мотордеталь" для
завершення будівельних робіт на
підставі договору №2043 від 8.10.1998 р.,
укладеного із ПМК-7, а 31.10.2001 року, разом
з іншими квартирами 3 і 4 під"їздів,
згідно акту приймання-передачі,
передана ОВК "Дім". Будівельні роботи по
цьому будинку спочатку проводилися за
рахунок ВАТ «Конотопський завод
«Мотордеталь», а вподальшому за
рахунок коштів ОВК «Дім». Вподальшому
за рішенням загальних зборів ОВК «Дім»
спірна квартира була закріплена за
ОСОБА_2

Відповідачка за первинним позовом та
третя особа за зустрічним - ОСОБА_2, а
також її представник за ордером і
угодою адвокат ОСОБА_9 просять
відмовити у задоволенні вимог
заявлених ОСОБА_1 та задовольнити позов
ОВК "Дім". На обгрунтування чого, кожен
окремо, пояснив, що спірна квартира
була придбана ОСОБА_2 на законних
підставах з дотриманням умов договору
про дольове будівництво в будинку по
АДРЕСА_1. Право власності на квартиру
підтверджено відповідним свідоцтвом.

Представник виконкому Конотопської
міської ради ОСОБА_10, яка при винесенні
рішення покладається на розсуд суду,
зазначила, що 20.10.2004 року ОВК "Дім"
звернулося до виконкому про визнання
права власності на квартири в III-IV
під"їздах 120 квартирного будинку по
АДРЕСА_1. Рішенням виконкому
Конотопської міської ради за №234 від
01.07.2003 року ОВК "Дім" визнано замовником
по добудові незавершеного будівництва
квартир у вказаних під»їздах будинку, а
рішенням №333 від 27.08.2003 року
затверджений Державний акт приймання і
введення в експлуатацію квартир. 29.10.2004
року рішенням виконкому №234 право
власності на квартиру №40 визнано за
ОСОБА_2 Виконком прийняв вказане
рішення, коли відповідні рішення суду
по виниклому спору вступили в силу.

Суд, вислухавши доводи учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
вважає, що заявлені вимоги, як первинні,
так і зустрічні, задоволенню не
підлягають за наступних підстав.

Щодо відмови у задоволенні первинного
позову:

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ст.ст. 10, 60 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

У пункті 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 1
листопада 1996 р. "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя" вказано: "При вирішенні
цивільних справ суд має виходити з
поданих сторонами доказів. Поряд з цим
він може запропонувати позивачеві чи
відповідачеві подати додаткові докази,
а в разі, коли сторони не в змозі їх
зібрати, а без них правильно вирішити
справу неможливо, - за клопотанням
сторін сам витребувати такі докази".

На виконання вимог діючого
законодавства, правозаставних
орієнтирів викладених у зазначеній
постанові Пленуму, вказівки ВСС
України в ухвалі від 04.06.2014 року (т.7
а.с.119-121) судом було запропоновано
сторонам подати додаткові докази по
справі, а також допомогу у сприянні
витребування таких доказів у випадку
коли є складнощі в їх отриманні (ст.137
ЦПК). Проте, учасниками процесу таких
клопотань не заявлялось, будь-яких
нових доказів представлено не було, а
тому справа розглянута на підставі
наявних матеріалів.

Даний спір слід вирішувати за нормами,
що діяли в період виникнення спірних
правовідносин, а саме Цивільного
кодексу Української РСР в редакції 1963
року (далі по тексту ЦК) та Закону
України "Про власність" №885-ХІІ від
26.03.1991 року (далі Закон).

Згідно ст. 153 ЦК договір вважається
укладеним, коли між сторонами в
потрібній у належних випадках формі
досягнуто згоди по всіх істотних
умовах.

Істотними є ті умови договору, які
визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також всі ті умови, щодо яких за заявою
однієї з сторін повинно бути досягнуто
згоди.

У матеріалах справи маються копії
декількох редакцій договорів від 03
серпня 1995 року № 61-120 заключених між
ПМК-7 АТ «Сумбуд» і ОСОБА_1 на дольову
участь у будівництві спірної квартири
фактично укладених, як пояснив
представник позивача ОСОБА_1, у різні
проміжки часу, однак за одними і тими ж
номером та датою (а.с.29 т.1, 59 т.2 ), проте, з
різними дольщиками - ОСОБА_1 і ОСОБА_11
(а.с. 69 т.1, 178 т.2). Крім того, за цим же
номером і датою є договір між ПМК-7 та
ОСОБА_1 і ОСОБА_11 на дольову участь в
будівництві квартири № 77 за зазначеною
адресою (а.с.58 т.2). Як встановлено судом,
і це визнано сторонами, замість ОСОБА_1
зазначені угоди підписували її батьки
ОСОБА_5 і ОСОБА_4, а також інші
невстановлені особи, а від імені
начальника ПМК-7 АТ "Сумбуд" ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 При цьому не в одному із
договорів не вказано на підставі яких
правовстановлюючих документів
зазначені особи мали право на
підписання цих угод не будучи стороною.

Усі названі примірники договорів є
незавіреними в установленому законом
порядку копіями, які мають розбіжності,
зокрема й ті, які стосуються істотних
умов договору (склад дольовиків,
порядок розрахунку, грошова одиниця,
строки виділення квартири тощо). Слід
зазначити, що оригінали вказаних
договорів так і не були знайдені.

На переконання суду, чинність того чи
іншого договору при викладених
обставинах не може доводитись показами
свідків.

Аналіз наведеного дає підстави для
висновку, що обидві сторони
зобовязання не виконали.

Так, ОСОБА_1 не надала суду доказів
належного розрахунку за спірну
квартиру - суми еквівалентної 6500
доларів США.

У матеріалах справи є копії приходних
касових ордерів на суму 764.400 крб. Та
142.200.000 крб. (а.с 102 т.2), згідно з якими
кошти внесені за квартиру без
зазначення її адреси та без вказівки на
конкретний договір. Ця сума
еквівалентна 5100 доларів США, що не дає
підстав для висновку про сплату ОСОБА_1
повної вартості спірної квартири.

Відповідно до ст. 12 Закону громадянин
набуває права власності на доходи від
участі в суспільному виробництві,
індивідуальної праці, підприємницької
діяльності, вкладення коштів у
кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

У статті 15 Закону передбачались
підстави одержання громадянином у
власність квартири та іншого майна та
регламентувалось, що член житлового,
житлового-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані
йому в користування, набуває права
власності на це майно. Наймач жилого
приміщення в будинку держаного чи
громадського житлового фонду та члени
його сімї мають право придбати у
власність відповідну квартиру або
будинок шляхом їх викупу або на інших
підставах, передбачених
законодавством.

З урахуванням викладеного, підстав для
визнання за позивачкою ОСОБА_1 права
власності на квартиру АДРЕСА_1 немає, що
є обставиною для відмови у задоволенні
первисного позову і в частині вимог
визнання недійсними договору № 2043 від
08.10.1998 року по врегулюванню відносин
між ДП ПМК № 7 ВАТ «Сумбуд» і ВАТ
«Конотопський завод «Мотор-деталь» по
виконанню договорів № 15/120 від 11.05.1994
року, № 23/120 від 22.12.1994 року, № 70-12/160 від
22.10.1995 року, в частині передачі
двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та акту
приймання-передачі вказаної квартири
від 05.10.2001 року від ВАТ «Конотопський
завод «Мотор-деталь» до ОВК «Дім».

З огляду на норми статей 203, 215 ЦК
України в редакції 2004 року не
підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_1
щодо визнання свідоцтва про право
власності на спірну квартиру виданого
ОСОБА_2, оскільки за рішенням загальних
зборів ОВК «Дім» від 30.07.2004 року, якому
передувало укладення договору № 24 від
09.10.2002 року між ОВК «Дім» та ОСОБА_2 на
дольову участь у будівництві квартири,
що є предметом спору (а.с.234 т.5), спірна
квартира розподілена саме ОСОБА_2 (а.с.232
т.5). Вподальшому рішенням виконкому
Конотопської міської ради №394 від
29.10.2004 року право власності на цю
квартиру визнано за ОСОБА_2, а згодом
останній видане відповідне свідоцтво
(а.с.243,246 т.5).

Отже, підстав для визнання цього
свідоцтва недійсним судом не
встановлено, а позивачем не наведено.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суд виходить з того, що ОВК «Дім»
не має права вимоги щодо визнання
недійсним оспорюваного договору,
оскільки не є стороною, а квартира, яка
є предметом цього договору, належить на
праві власності саме ОСОБА_2

Керуючись: ст.ст. 48, 153, 161 ЦК Української
РСР в редакції 1963 року, Законом України
"Про власність" №885-ХІІ від 26.03.1991 року,
ст.ст. 203, 215 ЦК України в редакції 2004
року, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И
В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
первісних вимог.

Зустрічні позовні вимоги Об"днання
власників квартир "Дім" також залишити
без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Сумської області
через Конотопський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя
Кравченко В.
О.