АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Справа № 641/5973/14.
Головуючий 1 інст.: - Богдан М.В.
Провадження: №22-ц/790/7377/14.
Суддя-доповідач : - Кокоша В.В.
Категорія: право власності.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - судді: -
суддів: - Бобровського
В.В.., Шевченко Н.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 4 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, 3-особа:
ОСОБА_9 - про припинення права
У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся в
суд із вказаним позовом, який уточнив у
В обґрунтування своїх вимог
зазначав, що 6 жовтня 2006 року між ним та
ОСОБА_8 було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку і
земельної ділянки за умовами якого він
мав передати у власність ОСОБА_8
житловий будинок АДРЕСА_1, а ОСОБА_8
сплатити йому до 1 жовтня 2010 року гроші
у сумі 151 500 грн.
Ухвалою Комінтернівського
районного суду від 9 листопада 2012 року
затверджено мирову угоду, укладену між
ним та ОСОБА_8, відповідно до якої
визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки від 6 жовтня 2006 року,
зобов'язано його повернути грошові
кошти по вказаному договору ОСОБА_8,
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 визнано за ним.
Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 27 травня
2013 року за ним визнано право власності
на земельну ділянку, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1

Він виконав покладені на нього
ухвалою суду обов'язки та повернув
грошові кошти ОСОБА_8, але не має змоги
зареєструвати право власності на
спірний будинок та земельну ділянку на
свої ім'я, оскільки йому роз'яснено в
реєстраційній службі, що право
власності за ОСОБА_8 не припинено.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 16, 346 ЦК України, ОСОБА_6 просив
суд визнати припиненим право власності
ОСОБА_8 на житловий будинок та земельну
ділянку (кадастровий номер земельної
ділянки :07:016:0003), що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_8 в судове
засідання не з'явилася.

Згідно заяви поданої до суду, просила
розглянути справу за її відсутності,
проти задоволення позовних вимог не
заперечувала.

3-особа: ОСОБА_9 в судове засідання
не з'явився.

Надав до суду письмову заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 4 вересня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з його недоведеності.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 9 листопада 2012 року
затверджено мирову угоду, укладену між
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_8, 3-особи: ОСОБА_9,
приватний нотаріус Харківського МНО
ОСОБА_10 про визнання недійсним пункту
договору та договору купівлі-продажу,
визнання права власності.

Зазначеною ухвалою визнано
недійсним п. 2 договору купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
від 6 жовтня 2006 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_8; визнаного недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку та земельної ділянки від 6
жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_8; зобов'язано ОСОБА_6 повернути
ОСОБА_8 отримані за договором
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки від 6 жовтня 2006 року
грошові кошти в розмірі 889 881 грн. 76 коп.
до 1 грудня 2012 року; визнано за ОСОБА_6
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 (а. с. 3).

Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 27 травня
2013 року задоволено позов ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про визнання права власності.

Визнано за ОСОБА_6 право власності
на земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер
земельної ділянки :07:016:0003 ( а. с. 5 ).

Звертаючись з позовом в суд ОСОБА_6
просив визнати припиненим право
власності ОСОБА_8 на житловий будинок
та земельну ділянку, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 з підстав,
передбачених ст. ст. 16, 346 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 346 ЦК
України право власності припиняється у
разі: 1) відчуження власником свого
майна; 2) відмови власника від права
власності; 3) припинення права
власності на майно, яке за законом не
може належати цій особі; 4) знищення
майна; 5) викупу пам'яток культурної
спадщини; 6) примусового відчуження
земельних ділянок приватної власності,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, з мотивів суспільної
необхідності відповідно до закону; 8)
звернення стягнення на майно за
зобов'язаннями власника; 9) реквізиції;
10) конфіскації; 11) припинення
юридичної особи чи смерті власника.

Право власності може бути припинене
в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 346 ЦК України є загальною
нормою, в якій зазначено підстави
припинення права власності, а
правовідносини щодо відмови власника
від права власності; припинення права
власності на майно, яке за законом не
може належати цій особі; припинення
права власності внаслідок знищення
майна; викупу пам'ятки культурної
спадщини; примусового відчуження
земельних ділянок приватної власності,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, з мотивів суспільної
необхідності відповідно до закону;
реквізиції; конфіскації тощо,
врегульовані спеціальними нормами,
якими є ст. ст. 347, 348, 349, 350, 351, 352, 353, 354 ЦК
України.

В своїх позовних заявах ОСОБА_6 не
зазначив на підставі якого пункту ч. 1
ст. 346 ЦК України припинилося право
власності на спірний житловий будинок
та земельну ділянку у відповідачки
ОСОБА_8

Крім того, матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
того, що на час звернення ОСОБА_6 з
позовом в суд, відповідачка ОСОБА_8
являлася власником житлового будинку
АДРЕСА_1 та земельної ділянки з
кадастровим номером :07:016:0003,
розташованої по АДРЕСА_1.

Не надані такі докази представником
ОСОБА_6, і в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Матеріали справи свідчать, що
ухвалою Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 9 листопада 2012 року
за ОСОБА_6 визнано право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, а рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 27 травня 2013 року право
власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Доказів того, що позивачу ОСОБА_6 в
установленому законом порядку було
відмовлено у державній реєстрації прав
власності на житловий будинок та
земельну ділянку, власником яких він є
на підставі рішень судів, матеріали
справи не містять.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про недоведеність позивачем свої
позовних вимог та обґрунтовано
відмовив йому у задоволенні позву про
визнання припиненим права власності
ОСОБА_8 на житловий будинок та земельну
ділянку, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи
сторін, дослідив надані ними докази,
дав їм належну оцінку та ухвалив
законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що
при вирішенні даного спору суд мав
застосувати положення норми ст. 16, 346,
216 ЦК України, не можуть бути прийняті
до уваги колегією суддів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Згідно ч. 3 ст. 216 ЦК України правові
наслідки, передбачені частинами першою
та другою цієї статті, застосовуються,
якщо законом не встановлені особливі
умови їх застосування або особливі
правові наслідки окремих видів
недійсних правочинів.

Затверджуючи мирову угоду та
визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки від 6 жовтня 2006 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8,
Комінтернівський районний суд м.
Харкова ухвалою від 9 листопада 2012 року
повернув сторони договору у первісний
стан та визнав за позивачем право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Наведене свідчить, що позивач на
даний час є власником спірного
житлового будинку та земельної
ділянки, а тому підстави для визнання
права власності ОСОБА_8 на вказане
нерухоме майно припиненим, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, не є
суттєвими та висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1
ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1. ч. 1 ст. 314, ст. ст.
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 4 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: