Номер провадження: 22-ц/785/7861/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Станкевича В. А., Ступакова О. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного
управління МНС України в Одеській
області, Малиновської районної
державної адміністрації, третя особа
КП «МБТІ та РОН», про визнання права
власності на частину домоволодіння,
про визнання договору купівлі-продажу
будинку частково недійсним, визнання
дійсним порядку користування
земельною ділянкою між співвласниками,
зобовязання КП «МБТІ та РОН»
зареєструвати розміри площі сумісних
земельних ділянок, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 24. 07. 2014 р.,

в с т а н о в и л а:

01. 11. 2013 р. і 18. 11. 2013 р. ОСОБА_2 звернулася
до суду відповідно з позовом і позовною
заявою (доповненою) до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Головного управління МНС України в
Одеській області, Малиновської
районної державної адміністрації,
третя особа КП «МБТІ та РОН», з
проханням визнати за нею право
власності на 1/2 частину вартістю 23820
грн. будинку під літ. «З» в АДРЕСА_1 і
позначити це в натурі у вигляді
переліку житлових і підсобних
приміщень у новобудівлі; визнати
договір купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1 від 31. 10. 2007 р. частково
недійсним відносно прав власності
ОСОБА_4 на весь будинок, визнати за
ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину
будинку, визнати дійсним порядок
користування земельною ділянкою
будинку АДРЕСА_2 між співвласниками
згідно укладеної і нотаріально
посвідченої заяви від 11. 02. 2006 р.

В обґрунтування позову вказано, що у 1996
р. на земельній ділянці будинку АДРЕСА_2
була самочинно збудована житлова
будівля під літ. «З», яка була
побудована ОСОБА_3 разом з батькам
позивачки, але батьки померли, а ОСОБА_3
на підстав заочного рішення суду, яке
було потім скасовано, продала цю
будівлю ОСОБА_5, своїй доньці, яка в
подальшому продала будівлю ОСОБА_4, про
що їй було невідомо. Договір між ОСОБА_5
та ОСОБА_4 вважає нікчемним. ОСОБА_3 і
вона 11. 02. 2006 р. підписали і нотаріально
посвідчили заяву про порядок
користування земельною ділянкою
будинку АДРЕСА_2 і з 2006 р. в
Малиновському районному суді м. Одеси
розглядається справа про порядок
землекористування пограничною
земельною ділянкою між будинками
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Зазначає, що
будівля літ. «З» розташована на
земельній ділянці по АДРЕСА_2.

Вважає, що оскільки її батьки приймали
участь у будівництві будинку під літ.
«З» в АДРЕСА_1 порівну разом з ОСОБА_3, то
є і її доля в новобудівлі під літ. «З» в
АДРЕСА_1 як спадкоємиці своїх батьків.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 24. 07. 2014 р. відмовлено у
задоволенні вказаних позовних вимог
ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким визнати недійсним
правочин - договір купівлі-продажу
будинку під літ. «З» АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_5 і ОСОБА_4; визначити розмір
долі ОСОБА_3 і долі ОСОБА_2 як
спадкоємиці батьків у новобудівлі під
літ. «З» АДРЕСА_1, визнати вже
встановлений порядок користування
земельною ділянкою будинку АДРЕСА_2 між
його співвласниками по АДРЕСА_1 згідно
посвідченої заяви від 11. 02. 2006 р. на
підставі заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_2 і її
представник ОСОБА_6 підтримали доводи
апеляційної скарги, а ОСОБА_3 і ОСОБА_7,
представник Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради,
вважають рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, судова колегія
приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції
виходив з того, що спірний будинок під
літ. «З» АДРЕСА_1 є самочинно
збудованим, до участі у справі не було
залучено ОСОБА_5, якою було укладено з
ОСОБА_4 оспорюваний договір
купівлі-продажу спірного будинку літ.
«З», і не може бути визнаний дійсним
порядок користування земельною
ділянкою будинку АДРЕСА_2 між
співвласниками згідно укладеної і
нотаріально посвідченої заяви від 11. 02.
2006 р., яка була відкликана ОСОБА_3 21. 03. 2008
р.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

За ст. 215 ЦК України і роз'ясненнями
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06. 11. 2009 р. № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину (п. 8
постанови) і особами, які беруть
участь у справі про визнання правочину
недійсним, є насамперед сторони
правочину (п. 26 постанови).

За ст. 376 ЦК України і роз'ясненнями
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30. 03. 2012 р. № 6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці (п. 6
постанови), у справах, пов'язаних із
самочинним будівництвом нерухомого
майна, суди мають враховувати, що за
загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює таке
будівництво, не набуває права
власності на нього (п. 12 постанови).

Відповідно до ст. 150 ч. 2 ЗК України
виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб.

За роз'ясненнями Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16. 04. 2004 р.
№ 7 (з подальшими змінами) «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» у справах за позовом учасників
спільної власності на землю про
встановлення порядку володіння й
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташовані належні
їм жилий будинок, господарські будівлі
та споруди, суд з'ясовує і враховує
можливість нормального користування
будинком і здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я тощо.
Враховуються також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки.
В разі неможливості перенесення
співвласником господарських будівель
і насаджень на надану в його
користування частину ділянки суд має
обговорити питання про відповідну
грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з
учасників спільної власності про
встановлення порядку користування
спільною земельною ділянкою суд може
залишити в спільному користуванні лише
ділянки, роздільне користування якими
встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються
також випадків, коли належні особам на
праві спільної власності жилий
будинок, господарські будівлі та
споруди розташовані на земельній
ділянці, яка знаходилася в їх
користуванні до її приватизації або за
договором оренди (п. 19 постанови).

Виходячи з того, що порядок
користування спільною земельною
ділянкою, у тому числі тією, на якій
розташовані належні співвласникам
жилий будинок, господарські будівлі
та споруди, визначається насамперед
їхньою угодою залежно від розміру
їхніх часток у спільній власності на
будинок, суд відповідно до статті 88
ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні
спорів як між ними самими, так і за
участю осіб, котрі пізніше придбали
відповідну частку в спільній
власності на землю або на жилий
будинок і для яких зазначена угода
також є обов'язковою. Це правило
стосується тих випадків, коли жилий
будинок було поділено в натурі. Суд
може не визнати угоду про порядок
користування земельною ділянкою, коли
дійде висновку, що угода явно ущемляє
законні права когось зі співвласників,
позбавляє його можливості належно
користуватися своєю частиною будинку,
фактично виключає його з числа
користувачів спільної земельної
ділянки, суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
чи протипожежним правилам. Якщо до
вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою
має позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої (п. 21
постанови).

Суд не може відмовити в позові або
закрити провадження у справі про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою з тих підстав, що
його визначено угодою сторін. Якщо при
вирішенні спору суд установить, що
співвласники визначили порядок
користування й розпорядження
земельною ділянкою, для зміни якого
підстав немає, він ухвалює рішення про
встановлення саме такого порядку. У
резолютивній частині рішення в такій
справі суд залежно від її обставин
повинен вказати розміри й межі тих
ділянок, які має використовувати кожна
зі сторін, і тих, які виділено для
спільного користування, а також
зазначити, як сторони мають проходити
до будинку, будівель, споруд та на
вулицю (п. 22 постанови).

Тобто, як спосіб захисту у даному
випадку передбачено можливість
звернення до суду з позовом про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, а не визнання
дійсним порядку користування
земельною ділянкою, який був
визначений сторонами раніше, але від
якого відмовилася одна із сторін.

Судом встановлено, що за нотаріально
посвідченим договором дарування від 02.
04. 1986 р. ОСОБА_2 набула право власності
на 1/2 частину житлового будинку
АДРЕСА_2, яка складається з житлового
будинку літ. «А» з надвірних будівель
на земельній ділянці площею 1652 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 18. 03. 2005 р.
ОСОБА_8 отримала на праві власності 1/2
частину цього ж житлового будинку
АДРЕСА_2.

За нотаріально посвідченою заявою
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 11. 02. 2006 р. вони не
заперечують проти встановленого
порядку користування земельною
ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2,
загальною площею 0,1672 га, між ними
згідно схеми розподілу цієї земельної
ділянки, яка є невід'ємною частиною
цієї заяви.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 31. 03. 2006 р.
задоволено позов ОСОБА_5 і визнано
дійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку літ. «З» по АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (донькою
ОСОБА_3.) і визнано право власності за
ОСОБА_5 на цей житловий будинок і
зобов'язано КП «ОМБТІ та РОН»
зареєструвати право власності за
вказаним рішенням суду.

За нотаріально посвідченим договором
від 31. 10. 2007 р., укладеним між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, останній набув право власності
на житловий будинок літ. «З» по АДРЕСА_1.
Зазначений будинок належав ОСОБА_5 на
підставі заочного рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 31. 03. 2006 р.

21. 03. 2008 р. ОСОБА_9., приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, була направлена ОСОБА_2 заява
ОСОБА_3, за якою ОСОБА_3 відкликає заяву
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 06. 03. 2013 р. скасовано вказане
заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 31. 03. 2006 р. і
ухвалене нове рішення, яким відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_5 з тих
підстав, що суд не вправі був
вирішувати спір стосовно самочинно
збудованої будівлі літ. «З» по АДРЕСА_1
тому, що це відноситься до компетенції
відповідних несудових органів, а також
у зв'язку з незалученням до участі у
справі ОСОБА_2, яка є співвласником
житлового будинку на земельній
ділянці, на якій розташований будинок
літ. «З» по АДРЕСА_1. Зазначено також, що
суд першої інстанції вийшов за межі
своїх повноважень, виконавши функції
органів місцевого самоврядування та
присвоїв цьому будинку під літ. «З»
нову адресу посилаючись на лист
«Укрпошта», за яким дирекцією
присвоєна житловому будинку нова
адреса.

Згідно з нотаріально посвідченим
договором дарування від 03. 10. 2013 р.
ОСОБА_3, яка діяла від імені та в
інтересах ОСОБА_10., подарувала ОСОБА_4 1/4
частину будинку АДРЕСА_2. Зазначена
частина будинку належала дарувальнику
на підставі нотаріально посвідченого
договору дарування частини житлового
будинку від 31. 10. 2006 р.

Вказані обставини підтверджені
матеріалами справи і сторонами не
оспорюються.

Аналіз матеріалів справи, вищевказаних
правових положень і встановлених
обставин справи свідчить про те, що суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог у даній
справі.

При цьому, апеляційний суд виходить з
того, що не була притягнута до участі у
справі і не приймала участь у розгляді
справи ОСОБА_5, яка є стороною в
оспорюваному нотаріально посвідченому
договорі від 31. 10. 2007 р. відносно права
власності ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1, а
цивільним процесуальним
законодавством не надано суду
апеляційної інстанції право
притягнути до участі у справі особу,
яка не приймала участь у розгляді
справи; відсутні передбачені законом
підстави для визнання за ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 за кожним право власності на 1/2
частину самочинно збудованого будинку;
способом захисту права щодо
користування земельною ділянкою між
співвласниками будинку є встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, а не визнання дійсним порядку
користування між сторонами за
домовленістю, від якої одна із сторін в
подальшому відмовилася.

Виходячи з матеріалів справи і
викладених обставин у їх сукупності
апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції правильно та обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного
управління МНС України в Одеській
області, Малиновської районної
державної адміністрації, третя особа
КП «МБТІ та РОН», про визнання права
власності на частину домоволодіння,
про визнання договору купівлі-продажу
будинку частково недійсним, визнання
дійсним порядку користування
земельною ділянкою між співвласниками,
зобовязання КП «МБТІ та РОН»
зареєструвати розміри площі сумісних
земельних ділянок.

Відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1,
308 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень норм
матеріального та процесуального права
не допустив, а наведені в апеляційній
скарзі доводи висновки суду не
спростовують, в зв'язку з чим рішення
суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317,
319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 24. 07. 2014 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

В. А. Станкевич

О. А. Ступаков