Справа № 167/1639/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Сіліч І.І. Провадження №
22-ц/773/1966/14 Категорія: 81 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г.,
Свистун О.В.,

секретаря - Вергуна Т.С.,

з участю:

боржника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
поданням головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Рожищенського
районного управління юстиції
Волинської області про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України, за апеляційною скаргою
Відділу державної виконавчої служби
Рожищенського районного управління
юстиції на ухвалу Рожищенського
районного суду Волинської області від
04 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Рожищенського районного управління
юстиції Волинської області Гордійчук
О.І. звернулася до суду з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України з підстав
ухилення боржника від виконання
зобов'язань по сплаті аліментів.

Оскільки боржник ухиляється від сплати
аліментів присуджених за рішенням
Турійського районного суду Волинської
області, заборгованість по яких
становить станом на 01 грудня 2014 року 39
108,24 грн., а тому державний виконавець
просив тимчасово обмежити право виїзду
ОСОБА_1 за межі України.

Ухвалою Рожищенського районного суду
Волинської області від 04 грудня 2014 року
відмовлено у задоволенні подання.

В апеляційній скарзі ВДВС
Рожищенського районного управління
юстиції, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи та
порушення норм матеріального права,
просить скасувати цю ухвалу та
постановити нову - про задоволення
подання.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_1
апеляційну скаргу заперечив, просив
ухвалу суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
та обґрунтованість ухвали суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвала суду залишенню без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) - до
виконання зобов'язань.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Тобто, законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України не за наявності факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Необхідною передумовою обрання такого
заходу забезпечення виконання рішення
суду, як обмеження боржника у праві
виїзду за межі України, що передбачено
ст.377-1 ЦПК України, є встановлення судом
дійсних обставин ухилення боржника від
виконання рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконанні у ВДВС Рожищенського РУЮ
перебуває виконавчий лист за № 2-201/2005
від 21 липня 2005 року виданий Турійським
районним судом Волинської області, про
стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей в розмірі ? частини його
заробітку щомісячно і до досягнення
старшою дитиною повноліття (а.с.5).

З матеріалів справи також вбачається,
що вжиті державним виконавцем заходи
не дають підстав вважати, що боржник
ОСОБА_1 ухиляється від виконання
покладених на нього зобов'язань,
зокрема і, що у нього відсутні кошти та
майно, на яке можна звернути стягнення
та не є виключним випадком
застосування таких обмежень.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
пояснив, що з листопада 2014 року
влаштувався на роботу, добровільно
надає матеріальну допомогу дітям,
закордонного паспорта не має.

Відповідно до ст.33 Конституції України,
ст.17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини», ч. 1, 3
ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікований Законом України 11.09.1997
р.) кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб

Колегія суддів приходить до висновку,
що застосування обмеження у праві
виїзду за межі України може мати місце
лише у виключних випадках і повинно
застосовуватися лише як крайній захід
після реалізації усіх можливих та
передбачених законом засобів
примусового виконання судового
рішення, оскільки стосується
гарантованого ст.33 Конституції України
та ст.313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

Таким чином, суд першої інстанції,
давши вірну оцінку обставинам справи,
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні подання.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять встановлених законом підстав
для скасування оскаржуваної ухвали,
яка постановлена з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Рожищенського
районного управління юстиції
Волинської області відхилити, а ухвалу
Рожищенського районного суду
Волинської області від 04 грудня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді