АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3115/2014р.
Головуючий в І інстанції Скрипнік Л.А.
Доповідач: Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року грудня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

Майданіка В.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Комсомольського районного суду
м.Херсона від 12 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частину домоволодіння,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на частину
домоволодіння, уточненим в ході
розгляду справи.

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що з 1987 року перебував у
фактичних шлюбних відносинах, а з 01.09.2007
року по 17.12.2012 року - у зареєстрованому
шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 Від
зазначеного шлюбу має доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За час проживання однією
сім'єю його колишня дружина на підставі
договору дарування від 15.05.2001 року
отримала в дар житловий будинок
АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що за час
перебування у шлюбі були здійснені
покращення у вказаному будинку,
зокрема проведено заміну дерев'яних
вікон на металопластикові,
переобладнано санвузол, здійснено
реконструкцію жилих та нежилих кімнат,
будинок облаштовано газовою системою
опалення, внаслідок чого спірне
нерухоме майно істотно збільшилось у
своїй вартості, позивач просив суд з
підстав, визначених ст. 62 СК України
визнати за ним право власності на 1/6
частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 12 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на частину домоволодіння
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити, визнати
за ним право власності на 1/8 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відсутні передбачені ст.62 СК
України підстави для визнання за
позивачем права власності на частину
домоволодіння відповідно до ст. 62 СК
України, оскільки в ході розгляду
справи належними та достовірними
доказами не підтверджено факт
істотного збільшення вартості
нерухомого майна, належного на праві
власності відповідачам за рахунок
трудових та грошових затрат позивача.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на
досліджених судом доказах та нормах
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Відповідно до положень ст.24 КпШС
України, що діяли на час виникнення
спірних правовідносин, майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Згідно ч.1, ст. 62 СК України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених
зазначеною статтею правил збільшення
вартості майна повинно відбуватися
внаслідок затрат подружжя, незалежно
від інших факторів (зокрема тенденцій
до загального подорожчання чи
здешевлення конкретного майна) і
наявним повинно бути істотне
збільшення вартості майна як об'єкту,
його якісних характеристик.

З матеріалів справи вбачається, що
15.05.2001 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за р.№1384, набули право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.4,81).

Судом вірно встановлено, що 01.09.2007 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано
шлюб, який 17.12.2012 року розірвано на
підставі рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона (а.с.22,74).

Згідно висновку проведеної у справі
судової будівельно-технічної
експертизи №011/2014 від 29.05.2014 року з часу
набуття відповідачами спірного
домоволодіння в ньому були проведені
роботи, пов'язані із демонтажем старих
віконних блоків та встановленням
нових, прокладенням каналізації та
водозабезпеченням будинку,
встановленням нової сантехніки,
дверних полотен та коробів. При цьому
вартість будівельних робіт та
матеріалів становить 13079 грн., що у
співвідношенні до вартості нерухомого
майна складає 13% (а.с.84-93).

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
власності громадян на жилий будинок»,
участь члена сім'ї власника у
будівництві підсобних будівель і
підсобних приміщень або коли їх
затрати на ремонт жилого будинку
перевищували покладений на них ст.156 ЖК
обов'язок, дає право вимагати не
визнання права власності на будинок, а
відшкодування затрат на будівництво

Зважаючи на наведене, приймаючи до
уваги, що проведені у житловому будинку
ремонтні роботи були поточними, а їх
вартість не свідчить про істотне
збільшення вартості нерухомого майна,
належного відповідачам, виходячи з
аналізу норм матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що що підстави для визнання за
позивачем права власності на частину
домоволодіння відповідно до ст.62 СК
України відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції з достатньою
повнотою з'ясував дійсні обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дослідив надані сторонами
докази, яким дав правильну оцінку,
обгрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог, ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, як
безпідставні, не обґрунтовані законом
і доказами та такі, що висновки суду не
спростовують, підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 12 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді