Справа № 359/2143/13 Головуючий у І
інстанції Криворучко І. В. Провадження
№ 22-ц/780/6978/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 58 18.12.2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 грудня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Ромашині
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 8 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої ДТП,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним вище позовом, який
мотивував тим, що 2 грудня 2012 року на
автошляху Р-03 (північно-східний обхід
м.Київа) сталася ДТП. Вказана ДТП
сталася з вини відповідача ОСОБА_2,
який, керуючи автомобілем «ВАЗ-2108» р.н.
НОМЕР_4, не врахував правила проїзду
перехресть, порушивши п.16.11 ПДР та
допустивши зіткнення з належним
позивачу автомобілем «Опель вектра»
р.н. НОМЕР_2 під його керуванням. Вина
відповідача у порушенні ПДР
стверджується постановою
Бориспільського міськрайонного суду
м.Києва від 25 грудня 2012 року.

Вказував, що згідно звіту № С12-656 від 4
лютого 2013 року розмір матеріального
збитку, завданого йому як власнику
автомобіля «Опель вектра» відповідає
залишковій вартості автомобіля і
становить 76477,10 грн. Відповідальність
володільця автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_2
була застрахована в ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія», яке,
виконуючи свої обов'язки страховика,
виплатило йому страхове відшкодування
в сумі 11867,10 грн. як різницю між
залишковою вартістю автомобіля до та
після аварії, а також витрати на
евакуацію з місця ДТП. Посилався, що ним
було здійснено ремонт автомобіля
«Опель вектра» на суму 47252 грн., який має
виплатити йому відповідач як
винуватець ДТП. У зв'язку із наведеним
просив стягнути із відповідача ОСОБА_2
на його користь понесені витрати на
ремонт автомобіля в розмірі 47252 грн. та
судові витрати.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 8 січня 2014 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на корить
позивача витрати на ремонт автомобіля
в розмірі 47252 грн. та судові витрати.

ОСОБА_1, як представник відповідача
ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням
суду, подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи та
порушення судом норм матеріального
права. Зокрема зазначає, що цивільно
правова відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована у ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» із лімітом
відповідальності в сумі 50000 грн. Отже,
саме страховик має відповідати за
завдану позивачу шкоду, однак суд не
залучив страховика до участі у справі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд в тому числі
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 3) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
2 грудня 2012 року на перехресті
автошляхів ПСО Київ-Харків та
Бориспіль-Головурів сталася ДТП за
участю автомобілів «Опель вектра» р.н.
НОМЕР_3 під керуванням позивача та
«ВАЗ-2108» р.н. НОМЕР_4 під керуванням
відповідача ОСОБА_2 Вказана ДТП сталася
в результаті того, що відповідач
ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ-2108»,
порушив правила проїзду перехресть,
під час руху із другорядної дороги на
головну не надав перевагу в русі
автомобілю «Опель вектра», який
рухався по головній дорозі, порушивши
п.16.11 ПДР та допустивши зіткнення з
належним позивачу автомобілем «Опель
вектра», який отримав механічні
пошкодження. Постановою
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 25 грудня 2012 року
ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.124 КупАП у
вигляді штрафу.

В результаті ДТП автомобіль «Опель
вектра» отримав механічні пошкодження.
Згідно звіту автотоварознавчого
дослідження від 4 лютого 2013 року,
виконаного ТОВ «Експертна компанія
«Укравтоекспертиза-Стандарт»,
вартість матеріального збитку,
завданого володільцю автомобіля,
відповідає його залишковій вартості і
становить 76477,10 грн.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» за
договором обов'язкового страхування,
який виконуючи свої обов'язки
страховика, виплатив позивачу страхове
відшкодування в розмірі 11867,10 грн. у
вигляді різниці між вартістю
пошкодженого автомобіля до та після
ДТП (76477,10 грн. - 64110 грн.), а також витрати
на евакуацію з місця ДТП.

Також судом встановлено, що позивач
ОСОБА_3. самостійно відремонтував
автомобіль «Опель вектора», витративши
47252 грн., та провів його відчуження.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Задовольняючи вимоги позивача, суд
першої інстанції виходив із того, що
ПрАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» як страховик виконав свої
обов'язки та виплатив позивачу
страхове відшкодування у розмірі,
передбаченому ст.30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а відтак витрати позивача на
ремонт автомобіля в розмірі 47252 грн. має
відшкодувати відповідач як винуватець
ДТП.

Проте, колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками,
оскільки суд у порушення вимог статей
213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі
не визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню до них.

Відповідно до п.8.2 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерстра
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24 листопада 2003 року
(зареєстрована в МЮ України 24 листопада
2003 року за № 1074/8395), вартість
матеріального збитку, завданого
власнику КТЗ, визначається такою, що
дорівнює ринковій вартості КТЗ на
момент пошкодження, якщо вартість
відновлювального ремонту автомобіля
не менша за його ринкову вартість.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим. Ремонт
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно із звітом (актом) чи висновком
про оцінку, виконаним оцінювачем або
експертом відповідно до законодавства,
витрати на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Поскільки вартість вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Опель вектра» становить 83133 грн. і
перевищує його ринкову вартість до ДТП,
що становить 76477,10 грн., то за змістом
указаних вище положень законодавства
належний позивачу автомобіль
вважається фізично знищеним, бо його
ремонт є економічно необґрунтованим, а
відтак вартість матеріального збитку
відповідає його вартості до ДТП - 76477,10
грн.

Шкода, пов'язана із фізичним
знищенням транспортного засобу,
відшкодовується страховиком
відповідно до приписів ч.2 ст.30 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», згідно якої, якщо
транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Отже має місце законодавче обмеження
розміру страхової виплати і страховик
ПрАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» правомірно виплатив за
договором обов'язкового страхування
позивачу відшкодування в розмірі 11867,10
грн., яке включає як різницю між
вартістю автомобіля до та після ДТП
(76477,10 грн. - 64110 грн.), так і витрати на
евакуацію з місця ДТП.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2 про те, що відшкодовувати
шкоду в повному розмірі має саме
страхова компанія не грунтуються на
приписах закону.

Аналогічний правовий висновок зробив
Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 4
червня 2014 року при розгляді справи № 6-49
цс 14, предметом якої був спір про
відшкодування майнової шкоди, завданої
ДТП. При розгляді цієї справи Верховний
Суд України зробив правовий висновок,
відповідно до якого власник
пошкодженого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортного засобу має право на
відшкодування у повному обсязі
завданої йому майнової шкоди. При
цьому, якщо цивільна відповідальність
заподіювача шкоди була застрахована,
але розміру страхового відшкодування
не вистачає для повного відшкодування
завданої майнової шкоди, зокрема й у
разі встановлення законодавчих
обмежень щодо відшкодування шкоди
страховиком, то майнова шкода повинна
бути відшкодована особою, яка завдала
цю шкоду, у загальному порядку.

В той же час колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
помилкових висновків про наявність
підстав для стягнення із ОСОБА_4, як
винуватця ДТП, на користь позивача
витрат на ремонт автомобіля в розмірі
47252 грн.

З матеріалів справи вбачається,
що внаслідок ДТП позивачу завдано
матеріального збитку в розмірі 76477,10
грн., що становить вартість його
автомобіля до ДТП.

За своєю правовою природою
завданий позивачу матеріальний збиток
полягає у

залишковій вартості автомобіля у
грошовому виразі, а не у ремонтних
роботах, бо ремонт його автомобіля є
економічно необґрунтованим. Наведене
відповідає п.8.2 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів та ч.1 ст.30 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Отже, після сплати страховиком частини
залишкової вартості автомобіля у
відповідача ОСОБА_2 виник обов'язок
відшкодувати позивачу решту
залишкової вартості автомобіля, а не
вартість виконаних робіт по його
ремонту, як помилково вважає позивач.
Ремонтні роботи, не відносяться до
шкоди, передбаченої законодавством.

За таких обставин підстави для
стягнення із відповідача вартості
ремонтних робіт відсутні.

Крім того, відповідно до роз'яснень,
викладених у п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» № 6
від 27 березня 1992 року, постановлюючи
рішення про стягнення на користь
потерпілого відшкодування вартості
майна, що не може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
суд одночасно повинен обговорити
питання про передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Судом встановлено, що автомобіль
«Опель вектора» позивачем ОСОБА_3
відремонтований і відчужений, що
підтвердив судовому засіданні його
представник.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 на
користь позивача вартості ремонтних
робіт не грунтується на матеріалах
справи та вимогах закону і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 8 січня 2014 року скасувати і ухвалити
нове.

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої ДТП.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: