22-ц/775/1734/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Пустовойт
Доповідач: Попова С.А.
09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
суддів
Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М.,
розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_1 та його представника -
ОСОБА_2 на рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 28 жовтня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
індексації заробітної плати з
компенсацією, середнього заробітку за
час затримки виплати індексації, -
В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча»,
уточнивши в подальшому редакцію
позовних вимог (а.с. 53-55, 103-106), про
стягнення індексації заробітної плати
за період з 01 березня 2003 року по 31 липня
2006 року в сумі 240,12грн. з нарахованою
компенсацією в сумі 251,10грн., середнього
заробітку за час затримки у розрахунку
за період з 22.02.2013р. по 17.02.2014р. в сумі
йому виплати індексації з компенсацією
під час перебування його у трудових
відносинах із відповідачем з 1990р. по
В ході розгляду справи на звернення
позивача у грудні 2013 року про
нарахування і виплату заборгованої
індексації ОСОБА_1 18.02.2014р. сплачено
підприємством 893,89грн. заборгованості
по зарплаті за період з березня 2003р. по
Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
28 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки у
розрахунку в розмірі 2450грн., з
утриманням з вказаної суми при виплаті
передбачених законом податків та
обов'язкових платежів. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» в дохід
держави судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, поданій
після вимоги про видачу виконавчого
листа (а.с. 114), посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просили рішення змінити в
частині розміру стягуваного
середнього заробітку за час затримки у
розрахунку, вимагаючи стягнення по цій
позиції 74332,80грн., розрахованої за
період з 22.02.2013р. по 17.02.2014р.

Рішення в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
індексації і компенсації не
оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, яка
підтримала доводи скарги, заперечення
проти скарги представника ПАТ «ММК ім.
Ілліча» - ОСОБА_3, розглянувши справу
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у
відсутність повідомленого про дату і
час розгляду справи позивача, від якого
надійшла заява про вирішення справи у
його відсутність, дослідивши письмові
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, з 05.06.1990р. по 22.02.2013р.
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
із ПАТ «ММК ім. Ілліча», що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці.

На час звільнення позивача 22.02.2013р.,
коли він був присутній на роботі,
повний розрахунок з ним проведено не
було - залишилася невиплаченою сума
індексації заробітної плати з березня
2003р. по липень 2006р. (включно) в сумі
240,12грн., - компенсація - 251,10грн., а
всього 491,22грн. 18.02.2014р. позивачеві
виплачено підприємством
заборгованість по заробітній платі на
його звернення у грудні 2013р. - в сумі
893,89грн., куди увійшла сума заборгованої
індексації з компенсацією.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з положень ч. 2
ст. 117 КЗпП України, і зважаючи на
виникнення між сторонами спору щодо
розміру заборгованості, невиконання
вимог позивача роботодавцем до
вирішення спору в суді, стягнув
частково середній заробіток за час
затримки у розрахунку при звільненні,
виходячи з принципу розумності,
справедливості та співмірності
задоволення позовних вимог по основній
вимозі щодо індексації і компенсації,
сума якої була сплачена під час
судового розгляду.

З такими висновками суду не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. У разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен у зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За положеннями частини 2 наведеної
норми: при наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник, або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Як з'ясовано, ОСОБА_1 звільнений з
роботи 22.02.2013р., коли був присутній на
роботі.

18.02.2014р. позивачеві сплачена
заборгованість по заробітній платі
шляхом перерахування на картрахунок
рахунок позивача 893,89грн., куди увійшла
і заборгованість по індексації з
компенсацією в сумі 491,22грн.

Середньоденна заробітна плата
позивача на момент його звільнення
становить 206,48грн., позивачем
розрахований в кінцевій редакції
позовної заяви (а.с. 103-106) середній
заробіток з 23.02.2013р. по 17.02.2014р. за 360
робочих днів, грошовий вираз якого
відкорегований у змісті апеляційної
скарги до суми 74332,80грн.

У відповідності з п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» № 13
від 24.12.1999р. з подальшими змінами,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку
із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Судом у якості ознак виниклого спору
між сторонами щодо розміру
заборгованості із заробітної плати
обгрунтовано враховано те, що
відповідачем з поданням позову не були
виконані вимоги з повного розрахунку
із звільненим працівником, в тому числі
виплати індексації заробітної плати за
спірний період і її компенсації за
порушення строків виплати, розмір
індексації з компенсацією був
з'ясований під час судового розгляду
справи, такий розрахунок оспорювався
позивачем. На підставі цього суд дійшов
вірного висновку про наявність підстав
для застосування відповідальності за
ст. 117 КЗпП щодо роботодавця зі
стягненням з останнього на користь
працівника середнього заробітку за час
затримки у розрахунку при звільненні.
Визначаючи частковий розмір
стягуваної суми по цій позиції - 2450грн.,
суд врахував розмір спірної суми, на
яку мав право позивач, істотність цієї
частки порівняно із середнім
заробітком, тривалість часу (близько
року), протягом якого за отриманням
недоплаченої суми не звертався
позивач, що фактично і визначило розмір
суми середнього заробітку, стягнення
якого вимагав позивач.

Наведене дає підстави вважати
оскаржуване рішення таким, що
грунтується на принципі співмірності
із задоволеними сумами, що відповідає
положенням п. 20 вищенаведеної
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 і узгоджується із
правовими позиціями Верховного Суду
України, викладеними у постановах від
24.10.2011р. № 6-39цс11, 21.11.2011р. № 6-60цс11,
16.01.2012р. № 6-54цс11.

Доводи скарги про невірність
математичного розрахунку середнього
заробітку, взяття кількості робочих
днів прострочення на день ухвалення
рішення судом першої інстанції і не
врахування судом до уваги фактичного
розрахунку із позивачем у лютому 2014р.
по сплаченій сумі індексації із
компенсацією - не потягли
неправильного вирішення справи і, з
огляду на розмір заборгованості по
основній сумі індексації з
компенсацією (491,22грн.) по відношенню до
загального обсягу середнього
заробітку, обчисленого позивачем за
весь період прострочення з лютого 2013р.
по лютий 2014 року - не вплинули на
правильність висновків суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи за
позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні
їм правовідносини, поясненням сторін
та наданим доказам дав належну оцінку.
Суд правильно застосував матеріальний
закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України,
дійшов обґрунтованого висновку про
частковість задоволення вимог щодо
стягнення середнього заробітку за час
затримки у розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення
суду, позивачем та його представником
не представлено.

Порушень норм процесуального права,
які б могли призвести до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга позивача і
його представника підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та
його представника - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді