печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Федотова Т. О.,

за участю

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідачів: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
відшкодування збитків (упущеної
вигоди),-

В С Т А Н О В И В :

21.07.2014 ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовною заявою до відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про відшкодування
збитків (упущеної вигоди) та моральної
шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що
він, є власником 5/6 квартири за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 55,8 кв. м,
жилою площею 32,3 кв. м, яка складається з
двох відокремлених кімнат. Квартира
була придбана ОСОБА_6 та його померлим
сином, ОСОБА_8, у 2001 році в частках по 1/2
кожному.

ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після
його смерті відкрилась спадщина, після
чого ОСОБА_5 отримав 2/3 від спадку сина,
таким чином, загальна належна
власність останнього становить 5/6
квартири, що підтверджується
Свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 25.11.2010 року, Витягом про
реєстрацію прав в Спадковому реєстрі
від 25.11.2010 року, Витягом про державну
реєстрацію прав на об'єкти нерухомого
майна від 14.12.2010 року.

ОСОБА_5, є власником 1/6 квартири, яку
вона отримала в спадок після смерті
ОСОБА_9, яка доводилася йому дружиною, а
шлюб між ними був укладений в грудні 2004
року, тобто після купівлі квартири.

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в
квартирі як член родини відповідача-1,
якій доводиться дочкою. Родинних
зв'язків між ОСОБА_6 та Відповідачем-2, а
також між нею і померлим ОСОБА_9 немає,
оскільки на момент знайомства
померлого ОСОБА_9 з відповідачем-1
відповідачу-2 був 21 рік, померлий ОСОБА_9
відповідача-2 не вдочеряв.

За твердженням позивача внаслідок
неправомірних дій відповідачів, він
тривалий час позбавлений права на
отримання доходу від використання 5/6
частини квартири.

Збитки позивачки завдані з вини
відповідачів, полягають у позбавленні
доходу від використання 5/6 частини
квартири, який ОСОБА_6 реально міг
одержати за звичайних обставин, якби
його право не було порушене (упущена
вигода).

На підставі вищевикладених обставин
ОСОБА_6 просив стягнути з відповідачів
в солідарному порядку на його користь
суму збитків (упущеної вигоди) в
розмірі 149 010 грн. 00 коп. та відшкодувати
нанесену моральну шкоду в розмірі 10 000
грн. 00 коп.

11.08.2014 р. ухвалою суду забезпечено позов
та накладено арешт на грошові кошти в
сумі 159 010 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч
десять) гривень 00 копійок, що належать
ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),
та перебувають на депозитному рахунку
Печерського районного суду м. Києва,
, розрахунковий рахунок
№2807 в УДКСУ у Печерському районі
ГУДКСУ у м. Києві, МФО 820019.

21.11.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був
укладений договір про відступлення
права вимоги, за яким ОСОБА_1 отримав
права вимоги щодо стягнення майнової
шкоди (збитків, упущеної вигоди) з
громадянок України ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в
межах суми і з підстав, щодо яких
заявлено позов до Печерського
районного суду міста Києва, та який
розглядається в рамках справи (на
момент укладання цього Договору)
№757/20068/14-ц, а саме - збитки (упущена
вигода), у зв'язку з не допуском
зазначеними боржниками ОСОБА_6 та
орендарів, з яким ОСОБА_6 укладав
договори оренди 5/6 квартири за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 55,8 кв. м,
жилою площею 32,3 кв. м). Станом на момент
укладання цього Договору сума
кредиторських вимог ОСОБА_6 складає 149
010 (сто сорок дев'ять тисяч десять) грн. 00
коп. (а. с. 51, том ІІ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2 від 23.11.2014 року (а.с.48, том
ІІ).

12.12.2014 р. ухвалою суду провадження у
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про відшкодування
збитків (упущеної вигоди) та моральної
шкоди, в частині позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди в сумі 10
000 грн. було закрито.

12.12.2014 р. ухвалою суду замінено позивача
ОСОБА_6 у цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
відшкодування збитків (упущеної
вигоди), на його правонаступника -
ОСОБА_1

В судовому засіданні 12.12.2014 представник
позивача подав заяву про уточнення
позовних вимог та просив суд стягнути
солідарно з відповідачів на користь
позивача суму збитків (упущеної вигоди)
в розмірі 149 010 грн.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги, просили задовольнити
позов з викладених у ньому підстав.

Відповідача ОСОБА_3 та представник
відповідачів позовні вимоги не визнали
та просили відмовити в задоволенні
позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
покази свідків, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був
власником 5/6 квартири за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 55,8 кв. м,
жилою площею 32,3 кв. м, яка складається з
двох відокремлених кімнат. Квартира
була придбана ОСОБА_6 та його померлим
сином, ОСОБА_8, у 2001 році в частках по 1/2
кожному ( а. с. 11-12, том І).

Після смерті ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відкрилась спадщина,
після чого ОСОБА_5 отримав 2/3 від спадку
сина.

Загальна належна власність останнього
становить 5/6 квартири, що
підтверджується Свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 25.11.2010 року,
Витягом про реєстрацію прав в
Спадковому реєстрі від 25.11.2010 року,
Витягом про державну реєстрацію прав
на об'єкти нерухомого майна від 14.12.2010
року (а. с. 13-15, том І).

ОСОБА_5 була власником 1/6 квартири за
адресою: АДРЕСА_1, яку вона отримала в
спадок після смерті чоловіка ОСОБА_9

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в
квартирі, як член родини ОСОБА_5 яка є
донькою останньої (а .с. 10, том І).

З матеріалів справи вбачається, що
21.12.2010 ОСОБА_6 уклав договір оренди
належних йому 5/6 квартири з
громадянином ОСОБА_10 строком на 24
календарні місяці, сума орендної плати
за яким становила 3 500,00 гривень на
місяць (а.с.47-48, том І).

02.07.2012 р. року ОСОБА_6 уклав договір
оренди належних мені 5/6 квартири з
громадянином ОСОБА_7, строком на 30
календарних місяців, сума орендної
плати за яким становила 3 600,00 гривень на
місяць (а. с. 49-50, том І).

ОСОБА_5 подала до Печерського районного
суду м. Києва позов, яким просила
заборонити ОСОБА_6 здавати без її згоди
в оренду належне останньому майно. В
цій справі було подано зустрічний
позов ОСОБА_6 Рішенням від 04.07.2013 року у
справі №2-4151/12 частково задовольнив
первісний та зустрічний позов у справі.
Суд усунув ОСОБА_6, перешкоди у
користуванні та володінні належними
йому на праві власності 5/6 частин
квартири шляхом заборони ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 обмежувати доступ до квартири
(а. с. 55-56, том І).

Рішенням від 04.11.2013 року Апеляційного
суду міста Києва у справі №22- ц/796/11729/2013
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 04 липня 2013 року в частині
задоволення позову ОСОБА_5 та усунення
ОСОБА_5 перешкод у володінні та
користуванні належною їй 1/6 часткою
квартири АДРЕСА_1 шляхом заборони
ОСОБА_6 передавати в оренду, надавати
третім особам доступ до належної йому
5/6 частин квартири АДРЕСА_1 без згоди
ОСОБА_5 було скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення такого змісту: у
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_11 про
заборону вчинення дій, які можуть
порушувати право володіння,
користування та розпорядження майном -
відмовити. В іншій частині рішення
Печерського районного суду м. Києва від
04 липня 2013 року залишено без зміни (57-60,
том І).

05.11.2012 року ОСОБА_6 уклав договір оренди
належних йому 5/6 квартири з
громадянином ОСОБА_12 строком на 24
календарних місяці, сума орендної
плати за яким становила 3 600,00 гривень на
місяць (а. с. 51-52, том І).

У відповідності до ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

При цьому, стверджуючи у позовній заяві
про порушення ОСОБА_5 та ОСОБА_3
правового режиму здійснення права
власності, представники позивача
підтвердили в судовому засіданні, що із
пропозицією або позовною заявою до
відповідачів про встановлення порядку
користування квартирою позивач не
звертався.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, зокрема, доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якщо її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.4 ст. 623 ЦК України при
визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) повинні
враховуватися заходи вжиті особою щодо
їх одержання.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
у вигляді упущеної вигоди, потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення: 1)
протиправної поведінки; 2) збитків; 3)
причинного звязку між протиправною
поведінкою боржника та збитками; 4) вини
та встановлення заходів, вжитих
стороною для одержання такої вигоди.

Дана норма зобов'язує особу своєчасно
отримувати докази щодо здійснення
конкретних заходів для забезпечення
отримання доходів. Це положення
орієнтує сторону на необхідність
доведення фактів, які б підтверджували,
що вона дійсно планувала отримати
відповідні доходи, все зробила для їх
отримання, мала для цього усі
можливості і неодмінно отримала б
такий дохід, якби зобов'язання було
виконано належним чином.

Позивачем не вчинялися заходи, які б
свідчили про реальний намір одержати
доходи за підписаними договорами
оренди, а саме: відсутні будь - які
докази, що за Договорами оренди, якими
позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги, передавалися грошові кошти в
рахунок орендної плати або аванс за
договорами; не підписувалися акти
приймання - передачі жилих приміщень,
немає відмови орендарів від договорів
та актів про неможливість потрапити до
квартири.

Відповідно до п. п. 1.4. Договорів оренди
квартири від 21.12.2010 р., 02.07.2012 та п.5
Договору оренди квартири від 05.11.2013 р.,
моментом початку фактичного
користування об'єктом нерухомості за
даними Договорами є підписання
Сторонами Акта приймання - передачі
житлового приміщення.

Матеріалами справи та показами свідка
ОСОБА_2, було підтверджено, що Акти
прийому - передачі житла сторонами за
спірними Договорами оренди не
підписувалися, грошові кошти не
отримувалися, письмової відмови від
договорів оренди немає.

Також, суду не надано доказів того, що
спірні Договори оренди вступили в дію.

Крім того, позивач не довів, що відмова
від договору оренди орендарів ОСОБА_10,
ОСОБА_7 та ОСОБА_12 пов'язана саме із
діями відповідачів, оскільки фактично
орендарі могли відмовитися від
договорів з будь - яких інших причин
(відсутність грошових коштів, знайшли
інше житло тощо), не пов'язаних з діями
або бездіяльністю відповідачів.

Позивач посилається на рішення
Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2013
року та на витяги з матеріалів
кримінального провадження, як на
докази протиправної поведінки
відповідачів, проте суд не вбачає
причинно - наслідкового зв'язку із
збитками, яких позивач ніби - то зазнав
у зв'язку з відмовою орендарів від
договорів оренди, оскільки ні в рішенні
суду, ні в витягах з матеріалів
кримінальних проваджень немає жодного
посилання на Договори оренди від 21.11.2010,
02.07.2012, 05.11.2013 та громадян ОСОБА_10, ОСОБА_7
та ОСОБА_12.

Також слід зазначити, що однією з засад
судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.
129 Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач
як на підставу для задоволення позову,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, оскільки не
ґрунтуються на належних та допустимих
доказах, суд прийшов до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України понесені судові витрати не
підлягають стягненню з відповідачів.

Згідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд
вважає необхідним скасувати заходи
забезпечення позову.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 129
Конституції України, ст.ст. 22, 23, 355, 356,
358, 623 ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 10,
11, 57-61, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 296 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про відшкодування збитків
(упущеної вигоди) - відмовити.

Арешт, на грошові кошти в сумі 159 010 (сто
п'ятдесят дев'ять тисяч десять) гривень
00 копійок, що належать ОСОБА_5
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), та
перебувають на депозитному рахунку
Печерського районного суду м. Києва,
, розрахунковий рахунок
№2807 в УДКСУ у Печерському районі
ГУДКСУ у м. Києві, МФО 820019 - скасувати.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Т.Г. Ільєва