АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/3876/14
Головуючий в суді І інстанції: Сімчук
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 23 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4 на
рішення Білозерського районного суду
Херсонської області від 25 листопада 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
Дніпровської сільської ради
Білозерського району Херсонської
області, комунального підприємства
Агрофірма радгосп «Білозерський» про
визнання незаконними та скасування
розпоряджень сільського голови,
поновлення на роботі, відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Дніпровської
сільської ради Білозерського району
Херсонської області, комунального
підприємства Агрофірма радгосп
«Білозерський» про визнання
незаконними та скасування
розпоряджень сільського голови,
поновлення на роботі, відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що
його за контрактом з 06 січня 2010 року
призначено директором комунального
підприємства агрофірми радгосп
«Білозерський».

Згідно розпоряджень Дніпровського
сільського голови його було звільнено
з посади директора, однак судовими
рішеннями, які набрали законної сили,
зазначені розпорядження визнано
незаконними та скасовано.

У ході судового розгляду справи,
позивач зазначаючи про те, що 14.06.2014
року його вчетверте було звільнено з
посади директора комунального
підприємства Агрофірма радгосп
«Білозерський» уточнивши позовні
вимоги просив суд визнати незаконним
та скасувати розпорядження №96 - кр від
13.06.2014 року та №98-кр від 14.06.2014 року
тимчасово виконуючого обов'язки
Дніпровського сільського голови, і
поновити його на посаді директора
агрофірми, а також посилаючись на
порушення відповідачем його трудових
прав, що призвело до моральних
страждань та інших негативних
наслідків морального характеру, просив
суд стягнути з Дніпровської сільської
ради на його користь моральну шкоду у
сумі 20000 грн.

Рішенням Білозерського районного
суду Херсонської області від 25
листопада 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано п.2
розпорядження №96 - кр від 13.06.2014 року
тимчасово виконуючого обов'язки
сільського голови Дніпровської
сільської ради Білозерського району
Херсонської області Щербини Олени
Олександрівни про відсторонення від
виконання обов'язків ОСОБА_3 директора
комунального підприємства Агрофірми
радгосп «Білозерський» з 13 червня 2014
року.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження №98 - кр від 14.06.2014 року
тимчасово виконуючого обов'язки
сільського голови Дніпровської
сільської ради Білозерського району
Херсонської області Щербини Олени
Олександрівни припинення повноважень
та звільнення з посади керівника
комунального підприємства Агрофірми
радгосп «Білозерський» ОСОБА_3.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді
директора Агрофірми радгосп
«Білозерський».

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, від
імені якого діє ОСОБА_4, просить рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позову про
стягнення моральної шкоди скасувати та
ухвалити в цій частині нове, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначав, що суд першої
інстанції установивши порушення
трудових прав позивача та наявність
підстав для покладення на роботодавця
відповідальності за завдану
працівникові моральну шкоду усупереч
вимогам ст. 237 -1 КЗпП України не
застосував таку відповідальність.

Письмові заперечення на подану
апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що подана
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 щодо стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач належних та допустимих
доказів на підтвердження завдання йому
моральної шкоди не надав.

Проте, до такого висновку суд першої
інстанції дійшов з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

Судом установлено та
підтверджується матеріалами справи, що
06 листопада 2009 року ОСОБА_3 за
контрактом призначено на посаду
директора Агрофірми радгосп
«Білозерський» на термін з 06 січня 2010
року по 05 січня 2015 року.

Розпорядженнями сільського голови
Дніпровської сільської ради від 26.02.2014
року, 13.03.2014 року, 10.04.2014 року, достроково
розірвано контракт з ОСОБА_3, які
судовими рішеннями від 03 квітня 2014
року, 15 травня 2014 року та 13 червня 2014
року скасовані та визнані незаконними.

Останнім розпорядженням тимчасово
виконуючого обов'язки сільського
голови Дніпровської сільської ради
Білозерського району Херсонської
області від 13 червня 2014 року, припинено
повноваження директора комунального
підприємства Агрофірми радгосп
«Білозерського» ОСОБА_3 та звільнено
його з посади з 14.06.2014 року у зв'язку із
погіршенням фінансово - господарського
стану та неефективне використання
майна комунального підприємства
Агрофірми радгосп «Білозерський» за 2011
- 2013 роки, проте судовим рішення
зазначене розпорядження визнано
незаконним і поновлено позивача на
роботі.

ОСОБА_3 звертаючись до суду із позовом
про відшкодування моральної шкоди у
сумі 20000 грн. зазначав про те, що
відповідач впродовж тривалого часу
починаючи з лютого 2014 року по червень
2014 року своїми неправомірними діями, що
встановлено рішеннями суду, які
набрали законної сили, порушив його
трудові права, що призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків, а також погіршення стану
здоров'я, що вбачається із наданої ним
копії епікризу №06629.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (зі відповідними змінами)
роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконне звільнення або переведення,
невиплати належних йому грошових сум,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах тощо), яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Згідно із ч.1 ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячних строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд вирішуючи спір по суті,
на вищезазначені норми закону уваги не
звернув, не врахував того, що
неправомірними діями відповідача щодо
незаконного звільнення позивача 10.04.2014
року та 14.06.2014 року, враховуючи строки
звернення до суду, йому завдана
моральна шкода, яка полягає у душевних
стражданнях, які позивач зазнав у
зв'язку із порушенням трудових прав,
втратою нормальних зв'язків, що вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, тому дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди
враховуючи стан здоров'я позивача та
надані ним докази на підтвердження
завдання йому моральної шкоди,
виходячи із вимог розумності,
виваженості і справедливості, вважає,
що відшкодуванню підлягає моральна
шкода у сумі 3000 грн.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду в оскарженій
частині щодо відмови у задоволенні
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди слід скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково
з викладених вище підстав.

В іншій частині рішення суду не
оскаржувалося, а тому в межах
передбачених ст. 303 ЦПК України
колегією суддів не перевірялося.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, діючого від
імені ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду
Херсонської області від 25 листопада 2014
року в оскарженій частині скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Дніпровської сільської
ради Білозерського району Херсонської
області, комунального підприємства
Агрофірма радгосп «Білозерський» про
відшкодування моральної шкоди,
задовольнити частково.

Стягнути з Дніпровської сільської ради
Білозерського району Херсонської
області на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду у сумі 3000 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: