АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/3242/2014р.
Головуючий в І інстанції Зубов О.С.
Доповідач: Кутурланова О.В.
2014 року грудня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
Суддів Орловської Н.В.
При секретарі Гончар К.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського
районного суду м.Херсона від 30 вересня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтв
про право власності та договору
У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 про визнання недійсними
свідоцтв про право власності та
договору купівлі-продажу.
В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що є власником 2/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1. Іншими
співвласниками вказаного
домоволодіння зареєстровані
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6
Вважає, що відповідачі набули право
власності на вказане домоволодіння
незаконно, оскільки свідоцтво про
право власності №49 від 15.09.1992 року
видане ОСОБА_3 на частку у житловому
будинку, розташованому за іншою
адресою, свідоцтво про право на
спадщину за законом від 03.06.2014 року
видане на ім'я ОСОБА_4 на підставі
неналежних правовстановлюючих
документів спадкодавця ОСОБА_7, а
договір купівлі-продажу 6/100 частини
спірного домоволодіння від 22.02.2005 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в
порушення вимог ст.362 ЦК України, а саме
без належного повідомлення позивачки
про намір продажу частки у праві
спільної часткової власності.
Посилаючись на порушення своїх прав як
співвласника вказаного домоволодіння,
позивачка просила суд визнати
недійсними свідоцтво про право
власності на частину домоволодіння №49
від 15.09.1992 року, видане ОСОБА_3
виконкомом Суворовської районної ради
народних депутатів м.Херсона,
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 03.06.2014 року, що видане на
ім'я ОСОБА_4 приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, а також договір
купівлі-продажу 6/100 частини спірного
домоволодіння укладений 22.02.2005 року між
Ухвалою Суворовського районного суду
м.Херсона від 16.09.2014 року, постановленою
в порядку визначеному ч.4, 5 ст.209 ЦПК
України, до участі у справі в якості
співвідповідача притягнуто ОСОБА_5
Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 30 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
визнання недійсними свідоцтв про право
власності та договору купівлі-продажу
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відсутні підстави для визнання
недійсними оспорюваних свідоцтв про
право власності на частки у спірному
домоволодінні та договору
купівлі-продажу, оскільки право
власності у відповідачів виникло на
підставі передбачених законом
цивільно-правових угод та норм
спадкового права, при цьому права
позивачки видачею оспорюваних
свідоцтв та укладенням оспорюваного
договору купівлі-продажу порушені не
були.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на
досліджених судом доказах та нормах
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого
за запитом суду апеляційної інстанції,
станом на 10.12.2014 року у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1 зареєстровані:

- ОСОБА_2, якій належить 2/100 частки у
спірному домоволодінні на підставі
договору дарування від 28.09.2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом
м.Херсона за р.№2938;

- ОСОБА_3, якому належить 11/100 частин та
6/100 частин на підставі договору
купівлі-продажу від 22.02.2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом
м.Херсона за р.№579;

- ОСОБА_6, якій належить 63/100 частин
домоволодіння на підставі договору
купівлі-продажу від 20.09.2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
м.Херсона за р.№5676;

- ОСОБА_7, якій належало 18/100 частин
спірного нерухомого майна на підставі
договору дарування від 22.07.2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом
м.Херсона за р.№2227.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 17.02.2011 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 05.04.2011 року,
визнано договір дарування 20/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 22.07.2005
року між ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_7
договором купівлі-продажу та визнано
недійсним договір дарування 2/100 частин
домоволодіння, укладений 28.09.2005 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, визнано за ОСОБА_7
право власності на земельну ділянку
площею 0,0227 га, кадастровий номер
.20.005.0047, розташовану по АДРЕСА_1.

В матеріалах справи відсутні відомості
про реєстрацію сторонами змін підстав
набуття прав власності на частки у
спірному домоволодінні.

Оспорюючи право власності ОСОБА_3 на
частку у спірному домоволодінні,
ОСОБА_2 посилалася на те, що свідоцтво
про право власності №49 від 15.09.1992 року
видане відповідачеві на частку у
житловому будинку, розташованому за
іншою адресою, а саме по АДРЕСА_2.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
встановив і це вбачається з матеріалів
справи та наданих сторонами доказів, що
22.10.1958 року ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу набув право власності
на 24/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2
(а.с.11-12).

Згідно додатку до рішення виконавчого
комітету Херсонської міської ради
депутатів трудящих №903 від 27.08.1958 року
домоволодінню №24, що знаходиться по
вул.Українська в м.Херсоні присвоєно
новий номер - 30, про що свідчить
архівний витяг з Державного архіву
Херсонської області від 11.03.2014 року
№05-14/125 (а.с.17).

З архівного витягу з Державного архіву
Херсонської області від 26.02.2014 року №05
-14/103 вбачається, що рішенням виконкому
Суворовської районної ради депутатів
трудящихся №59 від 26.02.1969 року змінено
ідеальні долі співвласників вказаного
домоволодінні та визначено, що ОСОБА_3 є
власником 21/100 частин спірного
нерухомого майна (а.с.16).

На підставі зазначеного рішення
виконкому та договору купівлі-продажу
від 22.10.1958 року відповідачеві видано
свідоцтво про право власності №49 від
15.09.1992 року (а.с.14).

Отже, враховуючи, що мало місце зміна
адреси спірного домоволодіння з
АДРЕСА_2, а при видачі свідоцтва про
право власності відповідачу ОСОБА_3
були перевірені підстави набуття
відповідачем права власності, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову у наведеній частині.

Крім того, законним, на думку колегії
суддів, є рішення суду в частині
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 03.06.2014 року, що видане на
ім'я ОСОБА_4 приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом №452 від 03.06.2014 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 набули право власності на 20/100
частин спірного домоволодіння, що
належали спадкодавцю ОСОБА_7 на
підставі договору дарування від 22.07.2005
року, посвідченого приватним
нотаріусом м.Херсона за р.№2227, а також
рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 17.02.2011 року (а.с.13).

В обґрунтування позовних вимог про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом №452 від 03.06.2014
року, ОСОБА_2 посилалася на те, що
рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 17.02.2011 року договір
дарування 20/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, укладений 22.07.2005 року між
ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнано
договором купівлі-продажу, а тому
спадкодавець ОСОБА_7 на момент смерті
фактично не була співвласником
спірного домоволодіння.

Зважаючи на те, що при видачі
оспорюваного свідоцтва врахована як
цивільно-правова угода, що була
укладена між сторонами 22.07.2005 року, так
і судове рішення, яким змінено підстави
набуття права власності на нерухоме
майно, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції про
безпідставність заявлених у цій
частині позовних вимог.

Також не можуть бути взяті до уваги
колегії суддів і доводи апеляційної
скарги щодо наявності підстав для
визнання недійсним договору
купівлі-продажу 6/100 частин спірного
домоволодіння, укладеного 22.02.2005 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, оскільки
звертаючись до суду з позовом про
визнання недійсним зазначеного
договору, як такого що порушує
визначене ст.362 ЦК України переважне
право позивачки на придбання частки у
праві спільної часткової власності,
позивачем не враховано, що ст.362 ЦК
України передбачено інший спосіб
захисту цивільного права, а не
визначений позивачем у виді визнання
договору недійсним.

Крім того, відповідно до рішення
Суворовського районного суду м.Херсона
від 17.02.2011 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 05.04.2011 року, визнано
недійсним договір дарування 2/100 частин
домоволодіння, що укладений 28.09.2005 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, висновки суду ґрунтуються на
досліджених судом доказах та
встановлених судом обставинах і
підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги, як не
обґрунтовані законом, доказами та такі,
що висновків суду не спростовують,
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 30 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді