Р І Ш Е Н Н Я іменем україни 10 грудня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоСитнік О.М. суддів:
Маляренка А.В., Нагорняка В.А., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотоворітське» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа −?
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотоворітське»
про усунення перешкод у користуванні
квартирою за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Золотоворітське» ( далі - ТОВ
«Золотоворітське») звернулося до суду
із вказаним позовом в обґрунтування
якого зазначило, що 28 серпня 2013 року між
ТОВ «Золотоворітське» в
особі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за № 2671.

Даний договір від
імені ТОВ «Золотоворітське» було
укладено ОСОБА_5, якого
протоколом загальних зборів
товариства від 25 серпня 2013 року № 06/13-3
було призначено головою ліквідаційної
комісії. Проте 22 серпня 2013 року
протоколом загальних зборів учасників
змінено. Обов'язки ліквідатора
прийняла на себе засновник - власник
товариства ОСОБА_7.

На підставі того, що
даний договір було укладено особою, яка
не мала на те жодних повноважень,
оскільки повноваження ОСОБА_5 як
ліквідатора підприємства були
зупиненні 22 серпня 2013 року, позивач
просив визнати зазначений договір
купівлі-продажу недійсним.

Відповідач ОСОБА_4
подала зустрічну позовну заяву в якій
зазначала, що 03 вересня 2013 року голова
ліквідаційної комісії ТОВ
«Зотолотоворітське» ОСОБА_7 з її
співмешканцем протиправно замінили
замки на вхідних дверях квартири та
зайняли її, порушуючи право власності
позивачки. У зв'язку з цим просила
усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні квартирою.

Рішенням
Шевченківського районного суду міста
Києва від 04 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 13 травня
2014 року, позов задоволено частково.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за № 2671. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 до ТОВ
«Золотоворітське» про усунення
перешкод у користуванні квартирою
відмовлено.

У касаційній скарзі
ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити у справі
нове рішення, яким у задоволенні позову
ТОВ «Золотоворітське» відмовити, а її
позовні вимоги задовольнити,
обґрунтовуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частково
задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Золотоворітське», суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд, виходив із того, що
оспорюваний договір купівлі-продажу
належної товариству квартири було
вчинено особою, яка не мала відповідних
повноважень, а тому дійшов висновку про
те, що відповідно до положень ст. ст. ст.
203, 215, 230 ЦК України спірний договір
купівлі-продажу є недійсним.

Відмовляючи у
задоволенні зустрічних позовних вимог,
суди виходили з того, що оскільки
ОСОБА_4 набула право власності на
спірну квартиру незаконно, підстави
для задоволення позову про усунення
перешкод в користуванні квартирою
відсутні.

З такими висновками
судів повністю погодитись не можна з
таких підстав.

Судами встановлено, що квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 241,10 кв. м,
належить на праві приватної власності
ТОВ «Золотоворітське», що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 06 травня 2009 року серії
САС 3435586 (а. с. 22, т. 1).

Відповідно до статуту ТОВ
«Золотоворітське» учасником
товариства є ОСОБА_7. розмір частки
статутного капіталу якої складає 100 %
(а. с. 11 -12, т. 1).

27 січня 2012 року до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців було внесено
відомості про перебування юридичної
особи у процесі припинення шляхом
ліквідації за рішенням засновників
(а. с. 18, т. 1).

Згідно з протоколом загальних зборів
учасників ТОВ «Золотоворітське» від 25
липня 2013 року № 06/13-3 вирішено
призначити ліквідатором товариства
ОСОБА_5, надавши останньому право, в
тому числі на розпорядження майном
товариства (а. с. 148, т. 1).

Відповідно до протоколу загальних
зборів учасників ТОВ
«Золотоворітське» від 11 серпня 2013 року
№ 06/13-4 було вирішено продати належну
товариству квартиру АДРЕСА_1,
уповноважено на укладання зазначеного
договору ОСОБА_5 (а. с. 147, т.
1).

Згідно з протоколом загальних зборів
учасників ТОВ «Золотоворітське» від 22
серпня 2013 року № 22/13-1 було вирішено
уповноважити ОСОБА_7., як голову
ліквідаційної комісії ТОВ
«Золотоворітське» (а. с. 24, т.1)

28 серпня 2013 року між ТОВ
«Золотоворітське» в особі голови
ліквідаційної комісії ОСОБА_5 та ОСОБА_4
було укладено договір купівлі-продажу,
відповідно до умов якого ТОВ
«Золотоворітське» в особі голови
ліквідаційної комісії ОСОБА_5 продало,
а ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1
(а. с. 9-10, т. 1).

Згідно з висновком судової
почеркознавчої експертизи від 15 лютого
2014 року № 55 посвідчувальний знак
печатки з реквізитами «*Україна*
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку* м. Київ
ЗОЛОТОВОРІТСЬКА Ідентифікаційний код
32775593» у довідці про склад сім'ї або
зареєстрованих у житловому
приміщення/будинку осіб від 27 серпня
2013 року, виданій ОСББ
«Золотоворітське» уповноваженому
власнику ТОВ «Золотоворітське» на
мешканців квартири АДРЕСА_1, нанесений
не печаткою ОСББ «Золотоворітська»,
зразки якої надані у якості
порівняльного матеріалу (а. с. 14, т. 2).

Згідно з висновком судової
почеркознавчої експертизи від 14 лютого
2014 року № 57: 1) посвідчувальний знак
печатки ТОВ «Золотоворітське» в графі
«продавець» у договорі купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, від 28 серпня 2013 року
нанесений не печаткою ТОВ
«Золотоворітське», зразки якої надані
в якості порівняльного матеріалу; 2)
посвідчувальний знак печатки ТОВ
«Золотоворітське» в графі «продавець»
у договорі купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, від 28 серпня 2013 року нанесений
не печаткою ТОВ «Золотоворітське»,
зразки якої надані в якості
порівняльного матеріалу; 3)
посвідчувальний знак печатки ТОВ
«Золотоворітське» у протоколі
загальних зборів учасників ТОВ
«Золотоворітське» від 11 серпня 2013 року
№ 06/13-4 нанесений не печаткою ТОВ
«Золотоворітське», зразки якої надані
в якості порівняльного матеріалу (а. с.
25, т. 2).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені, зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК
України, за якою зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. ч. 1-5
ст. 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Таким чином, на підставі зібраних у
справі доказів судами встановлено, що
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, від 28 серпня 2013 року було
укладено ОСОБА_5, який не мав необхідних
повноважень на його вчинення, на
підставі підроблених документів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що зазначений договір слід
визнати недійсним з підстав,
передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Судами встановлені всі дійсні
обставини справи, однак, допущена
помилка при застосуванні норм
матеріального права, оскільки судами
застосована ст. 230 ЦК України,
яка не поширюється на ці
правовідносини.

Колегія суддів не можна погодитись з
висновками судів про застосування до
спірних правовідносин положень ст. 230
ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу)
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач посилався на те, що оспорюваний
договір купівлі-продажу квартири було
укладено неповноважною особою, судами
не встановлено обставин, що одна
сторона навмисно ввела в оману іншу
сторону, а тому відсутні підстави для
застосування положень ст. 230 ЦК
України (правові наслідки вчинення
правочину під впливом обману).

Згідно зі ст. 341 ЦПК України, суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення або змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, рішення суду першої
та апеляційної інстанції необхідно
скасувати в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу, ухвалити в
цій частині нове рішення про
задоволення позову про визнання
недійсним договору купівлі-продажу з
підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК
України.

В частині відмови в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до
ТОВ «Золотоворітське» про усунення
перешкод у користуванні квартирою
судові рішення є законними та
обґрунтованими, підстав для скасування
в цій частині немає, а тому в цій
частині рішення суду першої інстанції
та ухвалу апеляційного суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 13 травня
2014 року в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення:
«позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотоворітське»
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа −?
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна недійсним
задовольнити.

Визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 28 серпня 2013 року між
Товарисвтом з обмеженою
відповідальністю «Золотоворітське» та
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі № 2671.

В іншій частині рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 13 травня
2014 року залишити без змін».

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська