Справа № 523/3961/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р. Суворовський районний
суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, в м. Одесі,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання майна особистою
власністю одного із подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1, звернувся до суду із зазначеним
позовом та просив визнати його
особистою власністю автомобіль «Деу
Нексія» 2009 року випуску р/н НОМЕР_1. В
обґрунтування вимог посилається на те,
що він та відповідачка перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 13.09.2008 року. Під
час шлюбу, 15.08.2009 року було придбано
зазначений автомобіль за 59 900 грн., але
придбання автомобіля відбулося за його
особисті кошти, які надала йому його
мати ОСОБА_3, яка 05.12.2007 року отримала в
АБ «Південний» 19 500 доларів США
(еквівалент 98 450 грн.), та з яких передала
йому 70 000 грн. Таким чином, на підставі п.
3 ч. 1 ст. 57 СК України, вважає, що
автомобіль є його особистою власністю.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася та просила розглядати справу
за її відсутності (а.с. 43), в письмових
поясненнях (а.с. 48) зазначила, що вимоги
позову не визнає з наступних підстав.
Так, вона не заперечує про можливість
отримання матір'ю позивача ОСОБА_3, в АБ
«Південний» коштів в розмірі 19 500
доларів США (еквівалент 98 450 грн.), але
кошти були отримані матір'ю ще 05.12.2007
року тобто за рік до реєстрації шлюбу,
та за два роки до придбання автомобіля,
отже така обставина не заважала
позивачу придбати автомобіль ще до
реєстрації шлюбу, але цього не
відбулося, оскільки ніякі кошти йому
від матері не передавалися. Крім того,
позивачем не надано жодного доказу про
отримання коштів від матері на
придбання автомобіля. Таким чином,
зазначає, що автомобіль придбаний
через рік після реєстрації шлюбу за
спільні з позивачем кошти є їх спільною
сумісною власністю, а тому не може бути
визнаний особистою власністю позивача
в силу ст. 60 СК України.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебувають в зареєстрованому шлюбі з
13.09.2008 року по теперішній час. Під час
шлюбу, а саме 15.08.2009 року, ОСОБА_2, було
придбано автомобіль «Деу Нексія» 2009
року випуску р/н НОМЕР_1 за 59 900 грн., що
підтверджується договором
купівлі-продажу, актом прийому
передачі та свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу.

В силу ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною другою та третьою статті 10 ЦПК
України визначено, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що вимоги ОСОБА_1, про визнання
за ним права особистої приватної
власності на автомобіль «Деу Нексія»
2009 року випуску р/н НОМЕР_1 задоволенню
не підлягають, оскільки позивачем не
надано жодного належного та
допустимого доказу про придбання
автомобіля за кошти що належали йому
особисто, а отже зазначений автомобіль
є спільною сумісною власністю ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в силу ст. 60 СК України, яка
встановлює презумпцію спільної
сумісної власності для майна набутого
подружжям під час шлюбу.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача про отримання його матір'ю
ОСОБА_3, в АБ «Південний» коштів в сумі 19
500 доларів США (еквівалент 98 450 грн.),
оскільки кошти були отримані ще 05.12.2007
року тобто за рік до реєстрації шлюбу,
та за два роки до придбання автомобіля,
крім того, позивачем не надано жодного
доказу про отримання цих коштів від
матері.

Договір дарування від 12.02.2005р., згідно
якого ОСОБА_3, подарувала, а ОСОБА_1,
отримав в дар 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1, суд також до уваги не приймає,
оскільки зазначений договір ніякого
відношення до справи не має в силу ч. 1
ст. 58 ЦПК України, а тільки підтверджує
право особистої власності позивача на
зазначену в договорі частку
домоволодіння, що не є предметом
доказування.

З іншими вимогами або з вимогами з
інших підстав позивач до суду не
звертався.

Керуючись ст. ст.10, 11, 58, 60, 61, 64, 88, 212-215 ЦПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
майна особистою приватною власністю
одного із подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: