Справа № 204/7437/14-ц
Провадження № 2-з/204/202/14
УХВАЛА

12 грудня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську заяву
представника позивача про
забезпечення позову по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики.

12 грудня 2014 року від представника
позивача надійшла заява про
забезпечення позову, в обгрунтування
якої він зазначив, що у зв’язку з тим,
що відповідач ухиляється від
добровільної спати боргу. Оскільки,
йому стало відомо, що відповідач
являється керівником та засновником
Виробничо-Комерційного Підприємства
«Восток-Сервіс», то з метою
забезпечення позову позивач просить
вжити заходів забезпечення позову
шляхом накладення арешту на рахунки та
майно ВКП «Восток-Сервіс» ТОВ, який
знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Наримська, буд. 33,
35, та на інше майно що належить
відповідачу на праві власності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що заява про забезпечення позову
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду. В
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову, а ст. 152 ЦПК
України, передбачені види забезпечення
позову та зазначено, що види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Як роз’яснює п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
№ 9 «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з’ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовними вимогами. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв’язку із застосуванням відповідних
заходів.

Відповідачем по справі є ОСОБА_2, а у
заяві про забезпечення позову
представник позивача просить накласти
арешт на рахунки та майно ВКП
«Восток-Сервіс» ТОВ, яке взагалі не є
стороною по справі. Оскільки, обмеження
можливості господарюючого суб'єкта
користуватися та розпоряджатися
власним майном може призвести до
незворотних наслідків, то суд вважає
необхідним відмовити у задоволенні
даної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 151, 152 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника
позивача про забезпечення позову по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики -
відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Т.О. Дубіжанська