АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3083/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Кімстачов О.
С. Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. РІШЕННЯ
17 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 09 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до територіального
відокремленого безбалансового
обласного управління публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про стягнення
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
заслухавши представника ПАТ
«Державний ощадний банк України»,
колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
10 червня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до територіального
відокремленого безбалансового
обласного управління публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про стягнення
Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтовує
посиланням на наявність між ним та
відповідачем, як правонаступником за
зобов'язаннями Ощадного банку СРСР,
грошових зобов'язань, що виникли у
зв'язку зі здійсненням ним вкладом
грошових коштів до банку двома
депозитними вкладами. Він неодноразово
звертався до відповідача з вимогою про
повернення йому всіх коштів з
депозитних вкладів з урахуванням
інфляції та процентних надбавок, однак
відповідач цю вимогу добровільно не
виконав і кошти йому не повернув.
Просив суд прийняти рішення, яким
стягнути з територіального
відокремленого безбалансового
обласного управління АТ «Ощадбанк» на
свою користь: суму 15 104 грн. депозитного
вкладу з рахунку НОМЕР_1; суму 15 876 грн.
депозитного вкладу з рахунку НОМЕР_2;
три проценти річних від простроченої
суми 15 104 грн. за період часу з 26 травня
2003 року по 10 червня 2014 року на рахунку
НОМЕР_1, які на даний час становлять 4 983
грн.; три проценти річних від
простроченої суми 15 876 грн. за період
часу з 24 жовтня 2003 року по 10 червня 2014
року на рахунку НОМЕР_2, які на даний час
становлять 5 214 грн.; а також зобов'язати
територіальне відокремлене
- Черкаського обласного управління АТ
«Ощадбанк» здійснити перерахунок
стягуваної з обох депозитних вкладів
по рахунку НОМЕР_1 та по рахунку НОМЕР_2
загальної суми 41 128 грн., з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, яку також стягнути на
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 09 жовтня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено.

В апеляційною скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 09 жовтня 2014 року як
незаконне та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі та звільнити на
підставі п. 8 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»
від оплати судового збору.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 має два
компенсаційні рахунки НОМЕР_1 на суму 15
054,53 грн. із 26 травня 2003 року та НОМЕР_2 на
суму 15 876,51 грн. з 23 грудня 2003 року, що
обліковуються у територіально
відокремленому безбалансовому
відділенні № 10023/0349 філії Черкаського
обласного управління ПАТ «Державний
ощадний банк України».

Також встановлено, що 25 жовтня 2013 року
були зареєстровані вказані рахунки
ОСОБА_6 в інформаційно-аналітичній
системі «Реєстр вкладників заощаджень
громадян» і 25 грудня 2013 року ОСОБА_6
була видана АТ «Ощадбанк» національна
картка НОМЕР_3 зі строком дії до
листопада 2016 року.

Ці обставини визнані сторонами та
підтверджуються наявними матеріалами
справи.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме заяв ОСОБА_6 від 18 вересня 2013 року
(а.с. 10) та від 25 грудня 2013 року (а.с. 12)
позивач звертався до керуючого
територіально відокремленим
безбалансовим відділенням № 10023/0349
філії Черкаського обласного
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України» з вимогою про видачу йому
коштів, які знаходяться в Ощадбанку на
рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 з
урахуванням інфляції та процентних
надбавок та просив перерахувати кошти
на його національну картку Ощадбанка.

На вищевказані заяви, відповідачем по
справі були надані відповіді від 03
жовтня 2013 року № 876 (а.с. 11) та від 13 січня
2014 року № 36 (а.с. 13) про те, що виплата
коштів проводиться за рахунок
Державного бюджету України відповідно
до встановлених Кабінетом Міністрів
України порядку, черговості та
розмірів на відповідний фінансовий рік
на підставі Закону України «Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України».

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 1-5) позивач в обгрунтування позову
вказав, що він вклав свої особисті
кошти на депозитні рахунки відповідача
в загальній сумі 30 931 грн. та не має
можливості повернути їх, оскільки
відповідач відмовляється це зробити в
добровільному порядку.

Вважає, що оскільки у відповідності до
ст. 41 Конституції України ст.ст. 317, 321 ЦК
України він має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, тому Ощадбанк порушує це
право, відмовляючи йому в
добровільному порядку зняти кошти.
Також вказав, що відповідно до ст. 1060 ЦК
України договір банківського вкладу
укладається на вимогу видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу), або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). Відповідач на жодну
вимогу не відреагував, тому повинен
повернути суму вкладів з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір відсотків не встановлений
договором або законом. Аналогічні
доводи приведені ОСОБА_6 і в його
апеляційній скарзі.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
свої висновки тим, що позивачем не
надано обгрунтованих доказів в
підтвердження своїх вимог, його доводи
не підтверджені належними доводами, а
тому підстав для задоволення позову
немає.

Колегія суддів дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку, що висновок суду в цій
частині є законним та ґрунтується на
вимогах чинного законодавства.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому ЦПК України, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Також статті 15, 16
ЦК України містять норми про те, що
особа має право звернутися до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд, відповідно
до ст. 4 ЦПК України, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. При цьому докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги та правильність висновків
районного суду, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено, що
правовідносини, що виникли та існують
між сторонами, врегульовані нормами ЗУ
«Про державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» від 21
листопада 1996 року № 537/96-ВР (із змінами
та доповненнями).

Відповідно до ст. 1 вищевказаного
Закону встановлюються зобов'язання
держави перед громадянами України, які
внаслідок знецінення втратили грошові
заощадження, поміщені в період до 2
січня 1992 року в установи Ощадного банку
СРСР та державного страхування СРСР, що
діяли на території України, а також у
державні цінні папери, придбані в
установах Ощадного банку СРСР, що діяли
на території України, у тому числі
облігації Державної цільової
безпроцентної позики 1990 року,
облігації Державної внутрішньої
виграшної позики 1982 року, державні
казначейські зобов'язання СРСР,
сертифікати Ощадного банку СРСР.

Компенсації підлягають також грошові
заощадження громадян України, поміщені
в установи Ощадного банку України та
колишнього Укрдержстраху протягом 1992 -
1994 років і які знаходилися на рахунках
зазначених установ не менше одного
повного календарного року в період 1992 -
1995 років.

Дія цього Закону поширюється на
іноземних громадян та осіб без
громадянства, які станом на 2 січня 1992
року мали заощадження в установах
Ощадного банку СРСР та державного
страхування СРСР, що діяли на території
України.

Ст. 2 ЗУ «Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян
України» визначає, що Держава
зобов'язується забезпечити збереження
та відновлення реальної вартості
заощаджень громадян і гарантує їх
компенсацію у встановленому порядку.

У відповідності до ст.ст. 5, 6 даного
Закону, установи Ощадбанку протягом
грудня 1996 року - березня 1997 року
проводили одноразову індексацію
вкладів громадян. На проіндексовані
суми, що знаходяться на
позабалансовому рахунку Ощадбанку,
вкладнику видається ощадна книжка.
Компенсація втрат від знецінених
грошових заощаджень проводиться
починаючи з 1997 року в грошовій формі за
рахунок коштів Державного бюджету
України та інших формах відповідно до
законодавства. Кошти для компенсації
заощаджень громадян визначаються у
Державному бюджеті України окремою
статтею.

Порядок, черговість та розмір
проведення компенсаційних виплат
визначається КМУ в межах коштів,
передбачених для цього Державним
бюджетом України на поточний
фінансовий рік. Остання така виплата
проводилась у 2012 році.

Вірно застосувавши норми
матеріального права, наряду з цим,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції не вірно застосовано норми
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
територіального відокремленого
безбалансового відділення № 10023/0349
філії Черкаського обласного
управління публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України», яке не являється юридичною
особою.

Відповідно до вимог діючого
законодавства, позови можуть
пред'являтися до юридичної особи. ПАТ
«Державний ощадний банк України» є
юридичною особою за законодавством
України. Згідно Статуту АТ «Ощадбанк» є
державним банком, утвореним відповідно
до розпорядження Президента України
від 20 травня 1999 року № 106, Постанови КМУ
від 21 травня 1999 року № 876 шляхом
перетворення Державного
спеціалізованого комерційного
ощадного банку України у Державний
ощадний банк України.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Належним є відповідач, який дійсно є
суб'єктом порушеного, оспорюваного чи
невизнаного матеріального
правовідношення. Належність
відповідача визначається, перш за все,
за нормами матеріального права. Відтак,
неналежним відповідачем є особа, яка не
має відповідати за пред'явленим
позовом.

Після заміни відповідача або залучення
до участі у справі співвідповідача
справа за клопотанням нового
відповідача або залученого
співвідповідача розглядається
спочатку.

Таким чином, розглядаючи справу, суд
першої інстанції не звернув на дану
обставину увагу і розглянув справу по
суті, не замінивши неналежного
відповідача по справі, чим порушив
норми процесуального права при
розгляді даної справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, а рішення
суду до скасування, з постановленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319,
218 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 09 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
територіального відокремленого
безбалансового відділення № 10023/0349
філії Черкаського обласного
управління публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» про стягнення коштів
скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
територіального відокремленого
безбалансового відділення № 10023/0349
філії Черкаського обласного
управління публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» про стягнення коштів
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :