Cправа № 621/2399/13-ц
Провадження №
РІШЕННЯ

іменем України

09.12.2014 року Зміївський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Нестерцової
Н.В.

секретаря Горобець
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Змієві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення
власнику автомобіля, а у разі
неможливості відшкодувати його
вартість,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про повернення
власнику вантажопассажирського
автомобіля, а у разі неможливості
відшкодувати його вартість в розмірі
грошових коштів від його реалізації.

У позові ОСОБА_1 вказано, що
автомобіль марки НОМЕР_3 року випуску,
двигун НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_1,
вантажний фургон, державний номерний
знак НОМЕР_5 є його власністю і
перебуває на обліку у відділі РЕР№2
ГУМВС України в Харківській області.

Державним нотаріусом Першої
харківської державної нотаріальної
контори Мангушевою О.С. 06.05.2005 року було
посвідчено довіреність, якою він
уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_2
експлуатувати та розпоряджатись
вищевказаним автомобілем.

Станом на 03.10.2008 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 не відповідали на письмові
вимоги про повернення автомобіля, тому
він припинив дію вказаної довіреності.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було повідмлено
про припинення дії довіреності.

Автомобіль відповідачем не
повернуто, а рівно як грошових коштів
від його реалізації.

ОСОБА_1 просив зобов'язати ОСОБА_2
повернути вантажопассажирський
автомобіль,а у разі неможливості,
відшкодувати його вартість в розмірі
грошових коштів, одержаних від його
реалізації. ( а.с.1-2)

23.01.2014 року ОСОБА_1 в порядку ст.31
ЦПК України уточнив позов. Посилаючись
на ті ж обставини, просив повернути
вантажопассажирський автомобіль,а у
разі неможливості, стягнути з
відповідача його вартість 6500 грн. та
судові витрати. ( а.с.81)

07.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся із
заявою про уточнення позовних вимог, в
якій просив стягнути з ОСОБА_2 6746,35 грн.
вартості автомобіля. ( а.с.153)

02.12.2014 року позивач уточнив позов,
посилаючись на ті ж обставини, збільшив
ціну позову - визначив вартість
вищевказаного автомобіля - 13541,62 грн. та
збільшив розмір судових витрат, які
складаються з вартості експертного
дослідження - 100 грн., 33,56 грн. поштових
послуг. ( а.с.172-174)

У судовому засіданні ОСОБА_1
наполягав на задоволенні уточненого
позову від 02.12.2014 року. Він пояснив, що
до теперішнього часу є власником
вищезазначеного автомобіля. 06.05.2005 року
було посвідчено довіреність, якою він
уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_2
експлуатувати та розпоряджатись
вищевказаним автомобілем. 03.10.2008 року
припинив дію довіреності про що
повідомив ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Із того часу
автомобіль не повернуто,
місцезнаходження його невідоме, заходи
щодо його розшуку не дали позитивних
результатів. Він звертався із заявою
про вчинення злочину за ч.1 ст.192 КК
України і зараз досудове слідство
відновлене, оскільки прокурорм
скасовано постанову про закриття
кримінального провадження. Відповідач
не повертає автомобіль, тому повинен
відшкодувати його вартість, яку він
визначив з урахуванням даних
інтернетсайтів з продажу автомобілів
про середню вартість подібного
автомобіля 1993 року випуску, що складає
еквівалент 2000 доларів. Позивач
зазначив, що автомобіль був в
ідеальному стані.

Відповідач ОСОБА_2 позов не
визнав.

Він пояснив, що нічого не знав про
те, що ОСОБА_1 довіреністю уповноважив
його та батька експлуатувати та
розпоряджатись вищевказаним
автомобілем. Він не був присутній у
нотаріальній конторі, і, очевидно,
батько використав його паспорт при
посвідченні довіреності. Його батько
ОСОБА_4 помер у 2006 році. На момент його
смерті спірного автомобіля не було.
Батько продав автомобіль невідомій
йому особі незалежно від нього. ОСОБА_2
та його представник за довіреністю
ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні
позову.

Ознайомившись з матеріалами
справи, заслухав пояснення сторін,
дослідив надані докази, суд приходить
до наступного висновку.

ОСОБА_1 є власником автомобіля
НОМЕР_6, випуску 1993 року, реєстраційний
номер НОМЕР_7.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
довіреністю уповноважив ОСОБА_4 або
ОСОБА_2, які діють незалежно один від
одного, експлуатувати та
розпоряджатися (продати, обміняти)
належним йому автомобілем марки
НОМЕР_6, випуску 1993 року, кузов НОМЕР_8,
двигун № НОМЕР_2, шасі №-, реєстраційний
номер НОМЕР_7, зареєстрованого
Дергачівським МРЕВ Харківськї області
14.10.1993 року на підставі техпаспорта
НОМЕР_9, виданого тим же ДАІ тоді ж на
його ім'я. Довіреність чинна до
припинення її дії з правом
передоручення повноважень третім
особам, використання автомобіля за
межами України та одержання у
відповідному підрозділі ДАІ на період
поїздок за кордон свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу. ( а.с.3)

ОСОБА_1 припинив дію довіреності
03.10.2008 року, що підтверджується копією
заяви позивача та державного нотаріуса
на ім'я ОСОБА_4 або ОСОБА_2 (а.с.7)

ОСОБА_4 помер у 2006 році, що не
спростовується сторонами.

ОСОБА_1 звертався до начальника
УДАІ ГУ МВС України в Харківській
області щодо розшуку та повернення
автомобіля. Автомобіль не знайдено. Із
листа вбачається, що спірний
автомобіль було продано ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ( а.с.6)

Звітом
спеціаліста-автотоварознавця №0970 від
31.10.2014 року підтверджено, що ринкова (
дійсна) вартість автомобіля ИЖ2715,
р.н.НОМЕР_7, належного ОСОБА_1 на 31.12.2004
року визначена у розмірі 6746,35 грн. (
а.с.154-155)

Інших доказів на підтвердження
позовних вимог позивач не надав.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ч.2 ст.59 УПК України передбачає, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Підставою для позову ОСОБА_1 є
обставини, що обгрунтовують його право
на користування і розпорядження
майном, а також підтверджують, що
поведінка третьої особи створює
перешкоди у здійсненні цих
правомочностей.

Як відповідач виступає особа, що
своїм протиправним поводженням
створює перешкоди, що заважають
нормальному здійсненню права
власності.

В ході судового розгляду не
доведено, що ОСОБА_1 передав вказаний
автомобіль відповідачу, в т.ч. у стані
про який зазначив в уточненому позові (
а.с. 81)

Крім того, відсутні докази того,
що спірний автомобіль знаходиться у
володінні ОСОБА_2 і він створює
перешкоди у здійсненні правомочностей
власника ОСОБА_1

Зі змісту довіреності вбачається,
що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 або
ОСОБА_2, які діють незалежно один від
одного експлуатувати та
розпоряджатись автомобілем. (а.с.3)

ОСОБА_1 не довів, що відповідач, а
не його померлий батько експлуатував
та розпорядився спірним автомобілем за
конкретних обставин.

На думку суду, надана позивачем
довіреність, не є безспірним доказом
обов'язку відповідача за конкретних
обставин, повернути автомобіль в
порядку ст.391 ЦК України чи
відшкодувати його вартість в розмірі
13541,62 грн.

Наявність родинних стосунків
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не є підставою вважати
про обізнаність відповідача про
розпорядження автомобілем батьком.

За таких обставин, суд відмовляє
ОСОБА_1 у задоволенні позову по суті.

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст.ст.
10,11,57,59,60,209,212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про повернення власнику
автомобіля, а у разі неможливості
відшкодувати його вартість відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня його проголошення.

Головуючий: