У х в а л а

22 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16
червня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до Національного юридичного
університету імені Ярослава Мудрого
про незаконність звільнення,
поновлення на роботі, скасування
запису у трудовій книжці, виплату
компенсації за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 ОСОБА_3 звернувся до суду
з вищезазначеним позовом та просив суд
визнати незаконним його звільнення з
посади професора кафедри
культурології Національного
юридичного університету імені
Ярослава Мудрого з підстав,
передбачених п. 3 ст. 41 КЗпП України,
зобов'язати відповідача поновити його
на роботі відповідно до ст. 235 КЗпП
України і скасувати запис у трудовій
книжці як незаконний, виплатити
компенсацію за час вимушеного прогулу
від 27 серпня 2013 року до часу
поновлення на роботі.

В обґрунтування позову позивач
посилався на те, що наказом від
25 червня 2013 року його було звільнено
з посади професора кафедри
культурології Національного
юридичного університету імені
Ярослава Мудрого і причиною звільнення
є «скоєння аморального вчинку,
несумісного з продовженням роботи в
університеті, п. 3 ст. 41 КЗпП України».
Підставою у наказі зазначено вирок
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 09 липня 2012 року та витяг з
протоколу профспілкового комітету від
14 червня 2013 року. Позивач із
звільненням не згоден, оскільки не
здійснював аморального проступку в
робочий час. Також посилався на те, що
вчинення аморального проступку не
підтверджено конкретними фактами, а
звільнення з роботи на підставі
вищезазначеного вироку унеможливлює
виконання самого вироку, яким було
призначено покарання у вигляді
виправних робіт. Зазначав, що фактично
звинувачення його у злочині і
відповідний вирок стали підставою для
подвійного покарання за одне і те ж:
відбування визначеного покарання і
позбавлення передбаченого
Конституцією України права на працю.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 04 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 28 травня 2014 року, відмовлено ОСОБА_3
у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 червня 2014 року
відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження на підставі п.
5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 червня 2014 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме: п. 3 ст. 41
КЗпП України, з клопотанням про
поновлення строку на подання заяви, яке
підлягає задоволенню, оскільки причини
пропуску строку є поважними.

Як на підставу перегляду ОСОБА_3
посилається на ухвалу колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 04 березня
2009 року в справі за позовом про
поновлення на роботі та стягнення
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відмовляючи ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог, суди
попередніх інстанцій та суд касаційної
інстанції виходили з висновку про
відсутність правових підстав для
поновлення на роботі позивача,
оскільки останнім вчинено аморальний
поступок, який є несумісним із
продовженням роботи, що стало
підставою для його звільнення згідно з
п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Разом із тим з ухвали
колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 04 березня 2009 року
вбачається інше застосування судом
касаційної інстанції п. 3 ст. 41 КЗпП
України.

Оскільки наведені заявником доводи
містять ознаки, що є підставою для
перегляду судових рішень, колегія
суддів вважає, що заява ОСОБА_3 підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 червня 2014
року.

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_3
до Національного юридичного
університету імені Ярослава Мудрого
про незаконність звільнення,
поновлення на роботі, скасування
запису у трудовій книжці, виплату
компенсації за час вимушеного прогулу.

Ухвалу разом із заявою про перегляд
судового рішення та доданими до неї
документами надіслати до Верховного
Суду України протягом п'яти днів.

Копію ухвали разом із копією заяви
надіслати особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко