Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3198/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Галаган О. В.
УХВАЛА

24.12.2014 рокуколегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Фомічова С.Є.,

суддів - Голованя
А.М.,

Карпенка
О.Л.,

при секретарі - Дімановій
Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу
Кіровського районного суду міста
Кіровограда від 24 листопада 2014 року про
закриття провадження по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до
Кіровоградської міської ради, в
інтересах якої приймає участь прокурор
м. Кіровограда про визнання незаконним
та скасування рішення Кіровоградської
міської ради і

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Кіровоградської
міської ради, в інтересах якої приймає
участь прокурор м. Кіровограда про
визнання незаконним та скасування
рішення Кіровоградської міської ради.

Ухвалою Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 24 листопада 2014
року провадження по вищевказаній
справі закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування даної ухвали та
направлення справи для розгляду по
суті до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, заперечення
прокурора Макаренко О.І., дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач звернулась до суду з даним
позовом в зв'язку з тим, що
Кіровоградською міською радою був
раніше поданий позов до неї про
визнання частково недійсним рішення
Кіровоградської міської ради, № 112 від
26 вересня 2006 року, за яким їй було
передано в оренду земельну ділянку та
визнання недійсним договору оренди
землі, з підстав того, що надана
позивачу в оренду земельна ділянка
перебуває в прибережній захисній
смузі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Закриваючи провадження у справі суд
першої інстанції виходив з того, що в
даному випадку не має місця спору про
право цивільне, суб'єктний склад спору
включає суб'єктів приватного права -
фізичну особу, та постійно діючий орган
місцевого самоврядування, який є
суб'єктом публічного права, при цьому
його управлінські функції не були
спрямовані на виникнення цивільних
прав у конкретної фізичної особи,
предметом оскарження є регуляторний
акт, а не рішення пов'язане з конкретною
особою, а відтак має місце
публічно-правовий спір, який належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

У ст.ст. 2, 17 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів суб'єктів права у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування при здійсненні ними
владних управлінських функцій;
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктами владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно прийнятих або вчинених ними
при здійсненні владних управлінських
функцій.

Земельні відносини, суб'єктами
яких є фізичні чи юридичні особи,
органи місцевого самоврядування,
органи державної влади, а об'єктами -
землі в межах території України,
земельні ділянки та права на них,
регулюються земельним і цивільним
законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю. Захист судом прав на
землю у цих відносинах здійснюється
способами, визначеними ст.152 ЗК України,
у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього, спори, що
виникають із земельних відносин, у яких
хоча ю однією із сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно із статтею
15 ЦПК України, розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач посилається на те, що рішенням
Кіровоградської міської ради № 1133 від
21 серпня 2001 року було затверджено
робочий проект «Прибережні захисні
смуги річки Інгул в м. Кіровограді», на
підставі чого частина орендованої нею
земельної ділянки по вулиці Острівська
в місті Кіровограді є прибережною
захисною смугою, та даний проект не був
узгоджений з землекористувачем
земельної ділянки площею 1765,90кв.м. по
вулиці Острівській в місті Кіровограді
ТОВ «Конан-Плюс». В зв'язку з цим,
просила визнати незаконним та
скасувати рішення Кіровоградської
міської ради від 21 серпня 2001 року № 1133
«Про затвердження робочого проекту
«Прибережні захисні смуги річки Інгул
в м. Кіровограді».

Відповідно до постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» при вирішенні питань,
пов'язаних із компетенцією судів у
спорах, що виникають із земельних
відносин, судам слід ураховувати
роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» (із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2),
а також Рішення Конституційного Суду
України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у
справі за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів „а", „б", „в", „г"
статті 12 Земельного кодексу України,
пункту 1 частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України.

При цьому суди мають виходити з того, що
згідно зі статтями 13 і 14 Конституції
України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК
земля та земельні ділянки є об'єктами
цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок. Отже,
суд має з'ясувати, є спір
приватноправовим або
публічно-правовим; чи виник спір із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, чи пов'язані ці
відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виник спір щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного
Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом
прав на землю у цих відносинах
здійснюється способами, визначеними
статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи не вирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності», про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Тобто, у даному випадку спір не є
публічно-правовим, пов'язаним з
реалізацією повноважень органу
місцевого самоврядування, і не
обмежується лише оскарженням рішення
Кіровоградської міської ради, а
витікає з реалізації права
користування земельною ділянкою.

Спірні правовідносини є
цивільно-правовими, а тому відповідно
до ст.15 ЦПК України підлягають розгляду
в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин висновок суду
першої інстанції про закриття
провадження у справі не відповідає
нормам процесуального права.

Вказані порушення процесуального
закону є підставою для скасування
прийнятого судом першої інстанції
рішення про закриття провадження по
справі згідно з вимогами ст. 311 ЦПК
України та повернення справи до суду
першої інстанції для розгляду справи
по суті спору.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 311 ЦПК України
колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 24 листопада 2014
року скасувати, справу повернути до
суду першої інстанції для розгляду по
суті позовних вимог.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді