Справа № 462/3987/13
Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний
Провадження № 22-ц/783/6127/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Курій Н.М.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ПАТ «Райффайзен
банк Аваль» - Ковальчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ «Райффайзен
банк Аваль» на рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 29 липня 2014
року в справі за позовом ПАТ
«Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Позов задовольнити
частково. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки - земельну ділянку,
площею 0,0325 га, і будинок, загальною
площею 100,1 кв.м, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві
власності ОСОБА_6, з метою задоволення
вимог Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» на
загальну суму 1272692,14 доларів США (один
мільйон двісті сімдесят дві тисячі
шістсот дев'яносто два долари США 14
центів), що в еквіваленті до
національної валюти згідно офіційного
курсу НБУ станом на 25.04.2013 року
становить 10172628,29 гривень, згідно з
кредитним договором №014/0046/74/55185 від
06.02.2008 року, що укладений з ОСОБА_5,
шляхом продажу предмета іпотеки на
прилюдних торгах, пріоритет та розмір
вимог інших кредиторів, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
іпотеки відсутні. Встановлено
початкову ціну предмета іпотеки для
його подальшої реалізації на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій у відповідності до ст.58
Закону України «Про виконавче
провадження». В позовних вимогах
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- земельну ділянку, кадастровий номер
:03:001:0105, площею 0,0325 га, і будинок,
загальною площею 100,8 кв.м, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та
належать на праві власності ОСОБА_5
відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_6 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» 1720
(одну тисячу сімсот двадцять) гривень 50
копійок судового збору.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог оскаржило
ПАТ «Райффайзен банк Аваль». В
апеляційній скарзі представник
стверджує про порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з»ясування обставин, що мають
значення для справи. Посилається на те,
що судом не враховано значний розмір
заборгованості ОСОБА_5 перед банком.
Зазначає, що при укладення кредитного
договору та договору іпотеки, при
укладенні додаткової угоди до
кредитного договору в квітні 2009 року
ОСОБА_5 зазначала адресу місця
реєстрації та проживання: АДРЕСА_2.
Вважає, що висновок про те, що будинок
АДРЕСА_3, який належить ОСОБА_5, є її
єдиним місцем постійного проживання та
її нерухомим майном, ґрунтується лише
на пояснення її представника, однак
жодних доказів того, у власності
останньої іншого нерухомого майна не
має, суду надано не було. На думку
представника апелянта, норми закону
про мораторій підлягають застосуванню
на стадії примусового виконання
органами державної виконавчої служби
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки. Просить рішення
суду в частині відмови в задоволенні
позовних вимог скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким вимоги
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ «Райффайзен банк
Аваль» - Ковальчук Л.О. на підтримання
апеляційної скарги, які аналогічні її
доводам, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

А відтак рішення суду переглядається в
межах доводів апеляційної скарги ПАТ
«Райффайзен банк Аваль».

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції відповідає вказаним вимогам
в повному обсязі.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

6 лютого 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль», правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5
уклали кредитний договір, відповідно
до якого банк надав позичальнику
кредит для придбання земельної ділянки
загальною площею 0,065 га за адресою:
АДРЕСА_4 та незавершене будівництво
готовністю 85% за вказаною адресою.
(а.с.7-11)

В якості забезпечення виконання
зобов»язань за зазначеним кредитним
договором між «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладений договір
іпотеки від 6 лютого 2008 року, відповідно
до якого іпотекодавці - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 передали в іпотеку належну їм на
спільної часткової власності майно:
земельну ділянку площею в межах згідно
з планом 0,0650 га, що призначена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та об»єкт
незавершеного будівництва - житлового
будинку готовністю 85 %, що знаходяться
за адресою: Львівська область, АДРЕСА_3,
реєстраційний номер 21878149.

Відповідно до рішення виконкому
Рудненської селищної ради
Залізничного району м.Львова від 9.04.2008
року 1/2 частині вказаного вище будинку,
який належить ОСОБА_6, присвоєно
номерний знак АДРЕСА_1, за 1/2 частиною
будинку, яка належить ОСОБА_5, присвоєно
номерний знак АДРЕСА_3

Згідно з свідоцтвом про право
власності від 16.09.2008 року, будинок
АДРЕСА_3 в смт.Рудно належить на праві
приватної власності ОСОБА_5

Згідно з свідоцтвом про право
власності від 25.09.2008 року, будинок
АДРЕСА_1 в смт.Рудно належить на праві
приватної власності ОСОБА_6

Згідно з розрахунком заборгованість
ОСОБА_5 за кредитним договором станом
на 25.04.2013 року становить 1 272 692,14
доларів США, з яких :

- заборгованість по кредиту - 136 501,69
доларів США;

- заборгованість по відсотках
- 64 812,28 доларів США;

- пеня - 1 071 378,17 доларів США.

Посилаючись на положення Закону
України «Про іпотеку», кредитний
договір, договір іпотеки представник
позивача просив звернути стягнення на
предмет іпотеки, який належить
відповідачам, в рахунок погашення
заборгованості згідно кредитного
договору, а саме на земельну ділянку
площею 0,0325 га, 1/2 частини будинку, який
знаходиться за адресою: Львівська
область, АДРЕСА_3, та земельну ділянку
площею 0,0325 га, 1/2 частини будинку, який
знаходиться за адресою: Львівська
область, АДРЕСА_1

Згідно із ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право у разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання, одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки у встановленому
законом порядку на підставі рішення
суду при цьому є підстави для виселення
всіх мешканців квартири..

Статтею 32 вказаного Закону
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за
винятком наймачів та членів їх
сімей. Виселення проводиться у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 7
червня 2014 року, не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці та за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову до
ОСОБА_5, суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що
стягнення на предмет іпотеки фактично
зумовлене невиконанням боржником
своїх зобов»язань, які забезпечені
іпотекою, що дає підставу
іпотекодержателю звернути стягнення
на предмет іпотеки, однак у зв»язку з
прийняттям закону про мораторій, таке
стягнення під час дії мораторію є
неможливим, оскільки наявні всі
необхідні умови для застосування
вказаного закону про мораторій.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Суд першої інстанції вірно врахував,
що загальна площа предмету іпотеки не
перевищує 250 кв.м., відповідачка
проживає в будинку, який перебуває в
іпотеці, остання є громадянкою
України, та що вказаний будинок
перебуває в іпотеці для забезпечення
належного виконання умов кредитного
договору, який є споживчим, та, що такий
кредит був наданий в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до того, що будинок АДРЕСА_3 в
смт.Рудно Львівської області не є
єдиним місцем постійного проживання
ОСОБА_5 та її нерухомим майном, однак
такі колегією суддів не приймаються до
уваги у зв»язку з наступним.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Однак представником апелянта не подано
жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження наявності у
ОСОБА_5 іншого нерухомого майна, як і
доказів на спростування висновку суду
про те, що спірний будинок є єдиним
житлом останньої.

А відтак суд першої інстанції
правильно встановив, що спірний
будинок, який є предметом іпотеки,
використовується як місце постійного
проживання відповідача та є єдиним
житловим майном, яке перебуває у її
власності, що виключає можливість
звернення на нього стягнення на
теперішній час у відповідності до
вищевказаної норми закону про
мораторій.

Посилання представника апелянта на те,
що Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» стосується стадії
примусового виконання судового
рішення, колегією суддів не
приймається до уваги, оскільки саме
нормами даного Закону встановлено
тимчасову заборону у визначених цим
законом випадках на примусове
стягнення нерухомого житлового майна,
яке вважається предметом іпотеки
згідно зі ст. 5 Закону України «Про
іпотеку».

Таким чином, висновки суду першої
інстанції відповідають обставинам
справи і нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, про
неправильність висновків суду, такі не
грунтуються на матеріалах справи та
спростовуються дослідженими доказами.

В зв"язку з наведеним колегія
суддів вважає, що суд, дослідивши
докази та давши їм належну оцінку,
ухвалив рішення про часткове
задоволення позову, що відповідає
вимогам закону, а тому нема підстав для
його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.
313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ
«Райффайзен банк Аваль» відхилити.

Рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 29 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин
О.Ф.

Судді:

Курій Н.М.

Ніткевич А.В.