Справа № 333/9673/14-ц
Провадження № 2/333/3557/14
У Х В А Л А

Іменем України

про залишення позовної заяви без руху

08 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної
громади м. Запоріжжя в особі
Запорізької міської ради, треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
ТОВ «ЗМБТІ», про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комунарського
районного суду м. Запоріжжя з позовом
до Територіальної громади м. Запоріжжя
в особі Запорізької міської ради, треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
ТОВ «ЗМБТІ», про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

За правилами ст. 114 ЦПК України, позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Як убачається з позовної заяви, спір
виник з приводу нерухомого майна -
будинку № 12 по вулиці Спартаківській у
м. Запоріжжя, що територіально
відноситься до Комунарського району м.
Запоріжжя. Таким чином, справа підсудна
Комунарському районному суду м.
Запоріжжя.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя
відкриває провадження у цивільній
справі не інакше як на підставі заяви,
поданої і оформленої в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна
заява повинна містити: найменування
суду, до якого подається заява; ім'я
(найменування) позивача і відповідача,
а також ім'я представника позивача,
якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Розглянувши позовну заяву та додані до
неї матеріали, суддя дійшов висновку,
що подана заява не відповідає вимогам
вищевказаної норми закону з наступних
підстав.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що
ціна позову складається з дійсної
(ринкової) вартості майна на час
звернення до суду.

Ціна позову у справах про спадкування
майна визначається виходячи з вартості
відшукуваного майна, що відповідає п. 29
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування».

Відповідно до підпункту «а» пункту 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»
вартість спірного майна визначається
за погодженням сторін, а за його
відсутністю за дійсною вартістю майна
на час розгляду спору.

Згідно з ч. 2 ст. 119 ЦПК України в
позовній заяві щодо вимог майнового
характеру обов'язково повинна бути
зазначена ціна позову. Таким чином,
тягар доказування вартості спірного
майна несе позивач, тому він повинен
обґрунтувати у позовній заяві ціну
позову та надати суду відповідні
докази цього.

Відбиття в позовній заяві ціни позову
має значення, в першу чергу, для захисту
прав самого позивача, оскільки
обумовлює розмір сплати судового
збору, розподіл судових витрат між
сторонами і впливає на можливість
порушення судової діяльності на захист
права.

Отже, від визначеної ціни позову
залежить і розмір судового збору.

Позивач заявляє вимогу майнового
характеру: про визнання права
власності на будинок № 12 по вулиці
Спартаківській у м. Запоріжжі.

Як зазначає позивач, ціна позову
становить 441332 гривні, однак з чого
виходив позивач, зазначаючи вказану
ціну позову суду не зрозуміло. Крім
того, не зрозуміло з яких міркувань
виходив позивач, сплачуючи судовий
збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Таким чином, позивачу в позовній заяві
треба вказати ціну позову - ринкову
вартість спірного майна (для чого
звернутися до суб'єкта оціночної
діяльності, який надасть висновок про
вартість зазначеного майна) та згідно
ст. 4 Закону України «Про судовий збір»
сплатити судовий збір, виходячи з
реальної вартості спірного майна на
час звернення до суду. У разі
неможливості встановити точну ціну
позову (ринкову вартість спірного
майна) позивач повинен надати суду
відповідні докази та клопотання про
визначення судом попереднього розміру
судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

На підставі ст. 3 Закону України «Про
судовий збір» за подання до суду
позовної заяви справляється судовий
збір.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
перераховується у безготівковій або
готівковій формі виключно через
установи банків чи відділення зв'язку.
На підставі ст. 9 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
сплачується за місцем розгляду справи
та зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про
судовий збір» за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» визначено
ставку судового збору за подання
позовної заяви немайнового характеру
0,2 розміру мінімальної заробітної
плати. Підпунктом 2 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» визначено ставку судового збору
за подання заяви майнового характеру у
розмірі 1 відсотку ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» станом на
01.01.2014 року встановлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218 гривень,
тобто ставка судового збору за подання
заяви майнового характеру на
сьогоднішній день не може бути меншою,
ніж 243,60 гривень.

Як убачається з позовної заяви,
позивачем заявлена вимога немайнового
характеру, яка відповідно до Закону
України «Про судовий збір», також
підлягає оплаті судовим збором, а саме
0,2 розмір мінімальної заробітної плати
станом на 01 січня 2014 року.

Всупереч вищевказаним нормам закону,
позивачем судовий збір за вимогу
немайнового характеру не сплачено,
також не надано доказів на
підтвердження звільнення від сплати
судового збору.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України,
позовна заява повинна містити зміст
позовних вимог.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний Суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави також необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Всупереч п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, в
позовній заяві не міститься зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

При цьому, увага позивача звертається
на роз'яснення, що містяться у п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» № 2 від 2009 року,
позовна заява за змістом повинна
відповідати вимогам статті 119 ЦПК
України. У зв'язку з цим суди мають
звертати особливу увагу, зокрема, на те,
що у позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 57 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

В позовні заяві ОСОБА_1 зазначає, що є
спадкоємцем після смерті сестри,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином,
позивач, відповідно до ст. 1262 ЦК
України, відноситься до спадкоємців
другої черги. Однак, в позові не
зазначено про наявність чи відсутність
спадкоємців першої черги після смерті
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та не
надано доказів на підтвердження цього.
Крім того, не надано доказів того, що
позивач дійсно є рідним братом
померлої.

Також у позовні заяві ОСОБА_1 вказано,
що в результаті реконструкції
домоволодіння змінився склад
нерухомого майна, а саме житловий
будинок літ. «Б» було знесено та
замість нього побудовано житловий
будинок літ. В-2, на який не було
оформлено право власності.

Однак, до позову не було додано доказів
того, що земельна ділянка, на якій
знаходиться самочинно збудована
прибудова, належить позивачу та була їй
відведена для цієї мети. Технічний
паспорт на домоволодіння, виданий ТОВ
«ЗМБТІ» не є правоустановчим
документом на земельну ділянку; або
доказів того, що у позивача є труднощі в
отриманні та наданні суду зазначених
доказі. Тоді позивачем суду не подано
доказів на підтвердження цих труднощів
(відмова центру земельного кадастру,
органів земельних ресурсів тощо) та не
подано заяви про забезпечення
(витребування) цих доказів, яка повинна
відповідати вимогам ст.ст. 133-134 ЦПК
України.

Також у пункті першому вказаної
позовної заяви зазначено клопотання
про проведення технічної
інвентаризації будинку.

Також, суд вважає за необхідне
роз'яснити позивачу, що клопотання про
призначення експертизи має бути
викладено позивачем окремо від позову
з додержанням вимог ст.ст. 137, 143 ЦПК
України (зазначено питання на
експертизу, в якій експертній установі
слід проводити експертизу, яку саме, чи
гарантує позивач оплату цієї
експертизи тощо).

Крім того, у пункті другому свого
позову, позивач ОСОБА_1 просить суд
визнати за ним право власність в
порядку спадкування за законом після
смерті сестри ОСОБА_7 на частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
однак не зазначає на яку саме частину.

Окрім іншого, в пункті третьому
позовної заяви ОСОБА_1 просить суд
скасувати попередню реєстрацію права
власності, яка була проведена на
підставі свідоцтва про право власності
САС № 917237 від 09.10.2010 року, виданого
Управління житлового господарства
Запорізької міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

При цьому, частиною 2 ст. 16 ЦК України
визначено способи захисту цивільних
прав та інтересів, а також зазначено, що
суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», Цивільним
кодексом України та іншим
законодавством, чинним на час
проведення державної реєстрації за
ОСОБА_7 права власності на житловий
будинок, такий спосіб захисту
цивільних прав як скасування державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно не передбачений. Стаття 26 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» передбачає скасування
державної реєстрації прав лише на
підставі рішення суду про скасування
рішення державного реєстратора про
державну реєстрацію прав.

Таким чином, позивачу пропонується
уточнити зміст позовних вимог, з метою
усунення ускладнень при складанні
судових документів та виконавчих
листів, в разі задоволення вимог
позивача (п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати три днів з дня отримання
позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
позовна заява вважається поданою в
день її первісного подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов
висновку, що провадження у справі
неможливо відкрити до усунення
вказаних недоліків, а тому позовну
заяву слід залишити без руху, а
позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя,
-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної
громади м. Запоріжжя в особі
Запорізької міської ради, треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
ТОВ «ЗМБТІ», про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом - залишити без руху, надавши
п'ятиденний строк з дня отримання копії
цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва