Справа № 159/5143/14-ц
Провадження № 2/159/1163/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
05 листопада 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

в складі: головуючого-судді Миронюка
М.Г.,

з участю секретаря Посполітак
Г.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача
Савицької Г.Р.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Ковель цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
розірвання кредитного договору,-

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання
кредитного договору.

Свою позовну вимогу ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, 29.09.2011 Ковельський міськрайонний
суд Волинської області ухвалив рішення
у справі №2/0306/1048/2011, яким задовольнив
позов ПАТ «КБ «Приватбанк» до нього
про стягнення заборгованості за
кредитним договором б/н від 02.07.2008 у
розмірі 29261, 02 грн. (копія рішення
додається).

Наразі за цим рішенням суду відкрито
виконавче провадження. За час
виконавчого провадження він сплатив
5000,00 грн. і продовжує сплачувати за
відповідним рішенням суду по мірі
своїх фінансових можливостей оскільки
постійного заробітку не має і
підробляє по можливості.

З метою стягнення вже більшої суми
боргу за вказаним кредитним договором
банк вдруге звернувся до суду по цьому
ж таки кредитному договору про
стягнення з нього вже більшої суми
заборгованості, і 22.04.2013 Ковельський
міськрайонний суд Волинської області
ухвалив рішення, яким задовольнив
позов ПАТ «КБ «Приватбанк» до нього
про стягнення кредитної
заборгованості за кредитним договором
б/н від 02.07.2008 у розмірі вже 43 044, 39 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
він подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської
області від 24.07.2013 від 25.07.2013 у справі
№159/949/13-ц його апеляційну скаргу
відхилено. Рішення в даній справі
залишено без змін.

У зв'язку із тим, що ПАТ «КБ
«Приватбанк» зверталося до суду з
вимогою тільки про стягнення
заборгованості, а сам правочин і досі є
триваючим, не припиненим, є його дія в
часі, і на майбутнє позивачем можливі
послідуючі звернення в суд з вимогою
про стягнення заборгованості за
кредитом, він просить розірвати
кредитний договір.

Позивач вказує, що згідно ст. ст. 598, 599
ЦК України зобов'язання припиняється
частково або в повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Підстави припинення
зобов'язань зазначені в ст. ст. 600, 601, 604 -
609 ЦК України та не передбачають
можливості припинення зобов'язання у
зв'язку з ухваленням судом рішення про
задоволення вимог кредитора.

На думку позивача саме по собі
ухвалення рішення про задоволення
вимог кредитора, виконання якого
фактично не здійснено або ж здійснено
неналежним чином, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
процентів, пені й інших втрат,
передбачених договором.

У зв'язку із чим позивач вважає, що
необхідно ухвалити рішення, яким на
підставі ч. 1 ст. 598 ЦК України припинити
зобов'язання - кредитний договір від
02.07.2008року б/н шляхом його розірвання
на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України. Він
зазначає, що декілька років назад у
нього в Німеччині викрали пластикову
картку, яка видавалась за вищевказаним
кредитним договором, і з неї було знято
кошти на той час 1000 євро. Питання про
порушення кримінальної справи
вирішено так і не було.

З метою позасудового врегулювання
ситуації він неодноразово звертався
до відповідача з проханням припинити
кредитний договір. Однак відповіді по
суті так і не отримав і опинився в дуже
неприємній для нього ситуації, маючи
борг перед відповідачем та фактично не
отримавши коштів

Позивач також вказує, що осінню 2008 року
в Україні виникла фінансова криза.
Стрімко почав понижуватися курс гривні
по відношенню до іноземних валют. В
результаті чого стало неможливо вести
господарську діяльність і відповідно
отримувати прибуток. Внаслідок
вказаних обставини він вже не міг
виконувати взяті на себе зобов'язання
за кредитним договором в первинному
об'ємі. При укладанні кредитного
договору він не міг передбачити такої
раптової і глибокої фінансової кризи в
державі, та такого стрімкого пониження
курсу національної валюти - гривні.
Таким чином, відбулася істотна зміна
обставин, яку при укладанні кредитного
договору він, при всій обачності, не
міг передбачити і виходити з того, що
така обставина настане. Якби він міг б
хоча якоюсь мірою передбачити настання
такої глибокої фінансової кризи в
Україні і її наслідків, то за жодних
умов не укладав би даний кредитний
договір.

Статтею 652 ЦК України встановлено
підстави розірвання договору.

Позивач вказує, що в контексті
наведеної статті він має законне право
на звернення до суду за захистом своїх
інтересів в тому числі , що вже є друге
рішення суду про стягнення з нього
заборгованості на користь відповідача,
яка тільки зростає, а питання
розірвання договору не вирішено.

Просить ухвалити рішення, яким на
підставі ч.1 ст. 598 ЦК України припинити
зобов'язання - кредитний договір від
02.07.2008року б/н укладений між ним та
відповідачем шляхом його розірвання на
підставі ч.2 ст. 652 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 позовну вимогу
підтримали з підстав викладених в
позовній заяві, просять позов
задовольнити.

Представник відповідача Савицька Г.Р.
позов не визнала, вважає, що підстав для
розірвання договору не має, а тому в
позові просить відмовити.

Суд заслухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові докази прийшов до
висновку, що у позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про розірвання
кредитного договору слід відмовити за
безпідставністю вимоги з наступних
підстав.

Згідно ч.1ст.598 ЦК України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Згідно ч.2 ст.598 ЦК України припинення
зобов'язання на вимогу однією із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.

Як встановлено в судовому засіданні
відповідно до укладеного договору №
б/н від 02.07.2008 року ОСОБА_1 отримав у
відповідача кредит в розмірі 7000,00 грн. у
вигляді кредитного ліміту на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 30% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строкові дії
картки.

ОСОБА_1 взятого зобов'язання не виконав
і в результаті відповідач у даній
справі звертався в суд з позовами до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

29.09.2011 Ковельський міськрайонний суд
Волинської області ухвалив рішення у
справі, яким задовольнив позов ПАТ «КБ
«Приватбанк» до нього про стягнення
заборгованості за кредитним договором
б/н від 02.07.2008 у розмірі 29261, 02 грн. (копія
рішення додається).

22.04.2013 Ковельський міськрайонний суд
Волинської області ухвалив рішення,
яким задовольнив позов ПАТ «КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
кредитної заборгованості за кредитним
договором б/н від 02.07.2008 року у розмірі
вже 43 044, 39 грн.

Ухвалою колегії суддів апеляційного
суду від 25.07.2014 року рішення
Ковельського міськрайонного суду у
справі позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення кредитної
заборгованості за кредитним договором
б/н від 02.07.2008 року залишено без змін.

Із змісту позовної заяви вбачається, що
позивач вказує, що в ситуації , що
склалась він розуміє про неможливість
розірвання кредитного договору, так як
саме по собі ухвалення рішення про
задоволення вимог кредитора, виконання
якого фактично не здійснено або ж
здійснено неналежним чином, не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін договору й не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
ним грошового зобов'язання та не
позбавляє кредитора права на отримання
процентів, пені й інших втрат,
передбачених договором.

Із листа відповідача від 01.07.2014 року №
20.1.0.0./7-20140619/598 вбачається, що на
пропозицію ОСОБА_1 ПАТ «КБ «Приватбанк»
відмовився розірвати кредитний
договір б/н від 02.07.2008 року, який
укладено між ОСОБА_1 і ПАТ «КБ
«Приватбанк».

В той же час позивач вважає, що на
підставі ч. 1 ст. 598 ЦК України слід
припинити зобов'язання - кредитний
договір від 02.07.2008 б/н укладений між ним
та відповідачем шляхом його розірвання
на підставі ч.2 ст. 652 ЦК України.

Позивач зазначає, що підставами для
розірвання кредитного договору
укладеного між ним та відповідачем є
такі умови, які вказані в ч.2 ст.652 ЦК
України, а саме: в момент укладення
договору сторони виходили з того, що
така зміна обставин не настане і
виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору.

Згідно ч.2 ст.652 ЦК України якщо сторони
не досягли згоди щодо приведення
договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлений
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане ,

2) зміна обставин зумовлена причина
нами, які заінтересована сторона не
могла усунути після їх виникнення при
всій турботливості та обачності, які
від неї вимагалися,

3 ) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору,

4 ) із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

Суд вважає, що позивач вказавши дві
умови для розірвання кредитного
договору, які зазначені в ст.652 ч.2 п.1 та
п.3 ЦК України не довів ці умови
доказами.

В той же час, ст.652 ч.2 ЦК України
встановлює, що договір може бути
розірваний за наявності одночасно
таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане ,

2) зміна обставин зумовлена причина
нами, які заінтересована сторона не
могла усунути після їх виникнення при
всій турботливості та обачності, які
від неї вимагалися,

3 ) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору,

4 ) із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

За таких обставин суд вважає, що у
позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк»
про розірвання кредитного договору
слід відмовити за безпідставності
вимоги, оскільки позивач дві умови для
розірвання кредитного договору, які
він вказав в позовній заяві та які
вказані в ст.652 ч.2 п.1 та п.3 ЦК України не
довів доказами, а інші умови, які
передбачені ст.652 ч.2 п.2 та п. 4 ЦК
України взагалі відсутні.

В той же час, законодавець встановив в
ст.652 ч.2 ЦК України , що розірвання
договору можливе за наявності
одночасно всіх умов, які вказані в цій
статті.

Таким чином, суд вирішив, що позов
ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
розірвання кредитного договору є
надуманим, не ґрунтується на вимогах
закону, а тому є безпідставним і не
підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 243,60 грн. слід
залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209 - 215, 218 ЦПК
України , ст.ст. ст. 598, ч.2 ст.652 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк»
про розірвання кредитного договору
відмовити.

Рішення може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутніми у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:М. Г. Миронюк