АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2346/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою її
представником ОСОБА_2 на заочне рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 07 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» в особі
відділення «Хмельницька обласна
дирекція ПАТ «Міський комерційний
банк» про стягнення коштів за
договором строкового банківського
вкладу та відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_1, звертаючись до
суду з вказаним позовом до
відповідача, вказувала, що 12 лютого 2014
року у м. Хмельницькому між ПАТ
„Міський комерційний банк" та ОСОБА_1
укладений договір строкового
банківського вкладу «Ваш стабільний»
№2630/68/158121, за яким передала банку 180000
грн. на строк 89 днів по 12.05.2014 року на
умовах нарахування 21,85 % річних.

08 травня 2014 року, за 4 дні до
закінчення терміну дії договору ОСОБА_1
звернулася до банку з вимогою
припинити дію договору №2630/68/158121 та
забезпечити видачу їй вкладу 12.05.2014 р.,
проте відповідач не видав їй вклад та
нараховані проценти.

За невиконання договірних умов
відповідач має сплатити їй 3% річних
від простроченої суми та інфляційні
втрати відповідно до ст. 625 ЦК.

Крім того, цими діями відповідача їй
завдано моральної шкоди, яку з
урахування характеру та тривалості
завданих страждань оцінила в 5000
гривень.

З врахуванням подальшого уточнення
заявлених вимог, оскільки відповідач
після подачі позову видав їй частину
вкладу (50000 грн.), просила стягнути з
відповідача на її користь 130000 грн.
банківського вкладу за договором
строковою банківського вкладу «Ваш
стабільний» №2630/68/158121 від 12.02.2014 р., 17785,36
грн. відсотків за період з 13.03.14 по 12.09.2014
р., 6840 грн. інфляційних та 3% річних у
сумі 1533,71 грн. згідно ст. 625 ЦК, пеню у
сумі 561348,41 грн. на підставі ст. 10 Закону
України „Про захист прав споживачів"
та 5000 грн. на відшкодування завданої
моральної шкоди.

Заочним рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 07 жовтня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПАТ
«Міський комерційний банк» за
договором строкового банківського
вкладу «Ваш стабільний» №2630/68/158121 від 12
лютого 2014 року 130000 грн. банківського
вкладу, 16965,18 грн. відсотків, 6840 грн.
інфляційних нарахувань, 3% річних за
прострочку виконання зобов'язання у
сумі 1533,71 грн.

У решті позову відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
вважає рішення суду в частині відмови
в стягненні пені та моральної шкоди
незаконним через порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати в цій частині та
ухвалити нове, яким задовольнити ці
позовні вимоги. Суд помилково вважав,
що пеня та неустойка не можуть
одночасно застосовуватись за
порушення одного грошового
зобов'язання, а Закон України «Про
захист прав споживачів» не поширюється
на спірні правовідносини. На думку
апелянта такий висновок суду є
невірним, оскільки за Рішенням
Конституційного Суду України від 10.11.2011
р. № 15-рп/2011 положення цього Закону у
взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст. 42
Конституції України поширюються на
фінансові правовідносини між
кредитодавцем і позичальником
(споживачем). При цьому згідно п.18
постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 5 від
30.03.2012 року кошти відповідно до ст. 625 ЦК
нараховуються незалежно від сплати
боржником неустойки (пені) за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання. Відмовляючи в стягненні
моральної шкоди, суд на думку апелянта
порушив вимоги ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
оскільки споживач, права якого
порушені при наданні фінансових
послуг, має беззаперечне право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої йому протиправною поведінкою
банку.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, будучи належно
повідомленим про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу апелянта і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За змістом ст. ст. 1058-1061 ЦК
України за договором банківського
вкладу банк приймає від вкладника
грошову суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Банк виплачує вкладникові
проценти на суму вкладу в розмірі,
встановленому договором банківського
вкладу.

Проценти на банківський
вклад нараховуються від дня,
наступного за днем надходення вкладу у
банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові.

У разі повернення вкладу
виплачується всі нараховані до цього
моменту проценти. Зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться (ст.526 ЦК).

Одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається
(ст. 525 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом правильно встановлено, що 12
лютого 2014 року у м. Хмельницькому між
ПАТ „Міський комерційний банк" та
ОСОБА_1 укладений договір строкового
банківського вкладу «Ваш стабільний»
№2630/68/158121, за яким передала банку 180000
грн. на строк 89 днів по 12.05.2014 року на
умовах нарахування 21,85 % річних.

В цей же день позивач внесла на
рахунок в банк зазначену суму вкладу.

08 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
банку з письмовою заявою про виплату їй
12.05.2014 року суми вкладу та відсотків,
однак банк своїх зобов'язань за
договором банківського вкладу не
виконав і суму вкладу з відсотками
вкладникові не виплатив.

12.06.2014 року вклад частково
повернуто вкладникові в сумі 50000
грн.

Виходячи з суми вкладу 180000 грн.
проценти за період з 13.03.2014 р. по 11.06.2014
р. складають 9805,56 грн., з суми 130000 грн. за
період з 13.06.2014 р. по 12.09.2014 року - 7159,62
грн.

3% річних з 180000 грн. за період з 13.05.2014 р.
по 11.06.2014 р. складають 468,01 грн., з суми
130000 грн. за період прострочення з 13.06.2014
р. по 12.09.2014 року - 1111,30 грн.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично не
оспорюються сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача частково та відмовляючи у
задоволенні позову в частині стягнення
пені та моральної шкоди, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з
того, що Закон України «Про захист прав
споживачів» не поширюється на спірні
правовідносини, а умови укладеного
договору банківського вкладу між
сторонами не передбачають
відшкодування моральної шкоди в разі
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання.

Такі висновки суду відповідають
встановленим обставинам,
підтверджуються належними доказами і
ґрунтуються на нормах матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що до
спірних правовідносин підлягає
застосуванню Закон України «Про захист
прав споживачів», є безпідставними.

Обов'язки сторін і відповідальність за
їх невиконання повністю регулюються
умовами договору банківського вкладу,
укладеного між сторонами, та нормами
Цивільного кодексу України, які
регулюють зобов'язальні
правовідносини.

Додатково ці правовідносини та
відповідальність в даному випадку
частиною 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів» не
регулюються.

Так як між сторонами виникли
правовідносини з приводу грошового
зобов'язання, то суд першої інстанції
обґрунтовано застосував положення ч. 2
ст. 625 ЦК України, а не положення ч. 5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів», яка регулює
відповідальність сторін при
невиконанні зобов'язань за договорами
про виконання робіт (надання послуг).

При цьому помилковим є посилання
апелянта на зміст рішення
Конституційного Суду України від 10.11.2011
р. № 15-рп/2011, за яким статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів" у
взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
треба розуміти так, що їх дія
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як
під час укладення, так і виконання
такого договору.

Помилковим є висновок суду першої
інстанції про те, що пеня, передбачена
ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист
прав споживачів», та неустойка не
можуть застосовуватися одночасно за
порушення одного грошового
зобов'язання виходячи з положень ст. 61
Конституції України, оскільки
інфляційні нарахування на суму боргу
та 3 % річних відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК є
відшкодуванням втрат від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляції та
отримання компенсації за неправомірне
користування ними і нараховуються
незалежно від сплати боржником
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання
відповідно до роз'яснень п.18 постанови
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
„Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
проте це не вплинуло на правильність
висновків суду з цього питанн.

Доводи апеляційної скарги апелянта
щодо наявності підстав до задоволення
вимог позивача щодо відшкодування
моральної шкоди не ґрунтуються на
нормах матеріального права та
встановлених обставинах справи.

Так, безпідставним є посилання
апелянта на ст. 1167 ЦК, оскільки
зазначена норма врегульовує
позадоговірні (деліктні)
правовідносини.

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, й відшкодування
моральної шкоди.

Умовами договору банківського вкладу,
укладеного між сторонами, не
передбачено таких правових наслідків
порушення зобов'язання як
відшкодування заподіяної моральної
шкоди.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи,
досліджено докази, які їх
підтверджують, ухвалено законне та
обґрунтоване судове рішення, підстави
до скасування якого в межах доводів
апеляційної скарги апелянта відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її
представником ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 07 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
________

Головуюча у першій інстанції: Логінова
С.М. Провадження №
22-ц/792/2346/14

Доповідач: Грох Л.М.

Категорія: 27