Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Житомирської
обласної дирекції публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до Головного управління
Міндоходів у Житомирській області,
ОСОБА_4 про зняття арешту та заборони на
відчуження нерухомого майна, за
касаційною скаргою Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 10 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Житомирської обласної дирекції
публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») звернулося до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що відповідно до договору іпотеки
від 09 червня 2008 року в
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_4 передав у заставу будинок по
АДРЕСА_1. Ці відомості внесені до
Державного реєстру іпотек, а також до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна 09 червня 2008
року. 05 квітня 2012 року між
іпотекодержателем та позичальником
досягнуто домовленості щодо
добровільної реалізації предмету
іпотеки. Під час проведення підготовки
матеріалів для добровільної
реалізації, було встановлено, що 20
травня 2010 року постановою слідчого ОВС
СВ ПМ ДПА у Житомирській області було
накладено арешт шляхом накладення
заборони на відчуження
вищезазначеного будинку. Оскільки
іпотекодержатель має пріоритет на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно інших осіб, позивач просив
позов задовольнити.

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 06
червня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 10 липня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено. Звільнено з під
арешту будинок по АДРЕСА_1, який
накладено Першою житомирською
державною нотаріальною конторою 20
травня 2010 року за номером 9846472 на
підставі постанови про арешт майна
боржника слідчого ОВС СВ ПМ ДПА у
Житомирській області
Дмитренка О.В. від 29 квітня 2010 року.

У касаційній скарзі Головне управління
Міндоходів у Житомирській області
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
задовольняючи позов, апеляційний суд
виходив з доведеності позовних вимог,
оскільки банк має переважне право на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно. Вимоги на нерухоме
майно підлягають задоволенню згідно з
їх пріоритетом - у порядку черговості
їх державної реєстрації.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення
апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що 09 червня 2008 року
між позивачем та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого останній отримав кредит у
розмірі 48 212,50 доларів США на споживчі
цілі зі сплатою 13 % річних з кінцевим
терміном повернення до 09 червня 2027
року.

З метою забезпечення виконання
кредитних зобов'язань між банком та
ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 09
червня 2008 року, відповідно до умов
якого останній передав в іпотеку
будинок по АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням боржником
своїх зобов'язань за кредитним
договором ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» 22 січня 2014 року уклали
договір про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання для задоволення вимог
іпотекодержателя, а саме продажу
вищевказаного будинку за ціною, не
менше 170000 грн.

Згідно положень статей 526, 527 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Разом з тим, постановою слідчого ОВС СВ
ПМ ДПА у Житомирській області від 20
травня 2010 року накладено арешт на
вищевказаний будинок (а.с. 12).

25 травня 2012 року державним виконавцем
ДВС Ружинського РУЮ накладено арешт на
все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4
(а.с. 12).

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 29
квітня 2013 року, яке набрало законної
сили, відмовлено в задоволенні заяви
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОВС СВ
ПМ ДПА у Житомирській області, ОСОБА_4,
третя особа - відділ ДВС Ружинського
РУЮ в Житомирській області, про зняття
арешту та заборони на відчуження
нерухомого майна.

За змістом ч. 4 ст. 174 КПК України суд
одночасно з ухваленням судового
рішення, яким закінчується судовий
розгляд, вирішує питання про
скасування арешту майна. Суд скасовує
арешт майна, зокрема, у випадку
виправдання обвинуваченого, закриття
кримінального провадження судом, якщо
майно не підлягає спеціальній
конфіскації, непризначення судом
покарання у виді конфіскації майна
та/або незастосування спеціальної
конфіскації, залишення цивільного
позову без розгляду або відмови в
цивільному позові.

Разом з тим, вироком Ружинського
районного Житомирської області від 07
липня 2010 року ОСОБА_4 засуджено до
штрафу у розмірі 700
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян - 11 900 грн. та стягнуто на
користь держави 826 814 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд правильно встановив
фактичні обставини справи, від яких
залежить вірне вирішення спору, вірно
визначився із правовідносинами, які
випливають із встановлених обставин,
та обґрунтовано виходив із того, що
відсутні підстави для зняття арешту,
накладеного для забезпечення
цивільного позову та виконання вироку
суду у виді штрафу, оскільки ОСОБА_4
уклав кредитний договір 09 червня
2008 року, тобто, під час вчинення
злочинних дій по ухиленню від сплати
податків, зборів інших обов'язкових
платежів, що входять в систему
оподаткування, завдавши в кінцевому
результаті державі шкоду в розмірі 826 814
грн., яку на даний час не сплатив, не
повідомив кредитора про несплату
податків, зборів інших обов'язкових
платежів, що входять в систему
оподаткування, не сплатив штраф,
призначений вироком суду.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 10 липня
2014 року скасувати, рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 06 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
М.К.
Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська