Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_4, про стягнення заборгованості
за кредитним договором шляхом
звернення стягнення на заставне майно
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»,
Державного підприємства
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України, третя особа - ОСОБА_4,
про визнання недійсним договору
застави та виключення відомостей з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна та стягнення моральної шкоди, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на рішення апеляційного
суду Львівської області від 11 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
у якому просило у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 08 лютого 2008 року № 88/МБ-38 в розмірі 6
937,62 дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 55 452 грн 39 коп.,
звернути стягнення на предмет застави,
а саме - автомобіль марки ВАЗ-21072, 1990
року випуску, світло-бежевого кольору,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_3 на праві власності,
застосувавши процедуру реалізації
майна з прилюдних торгів у межах
виконавчого провадження, за ціною,
встановленою в порядку, передбаченому
Законом України «Про виконавче
провадження», для задоволення грошових
вимог позивача.

Позивач посилався на те, що 08 лютого 2008
року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 88/МБ-38 на
суму 4 000 дол. США зі сплатою 20 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 08 лютого 2008 року
між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було
укладено договір застави
транспортного засобу майнового
поручителя, відповідно до якого ОСОБА_3
передав у заставу автомобіль марки
ВАЗ-21072, 1990 року випуску,
світло-бежевого кольору, державний
номерний знак НОМЕР_1.

На порушення умов кредитного договору
позичальник не здійснює повернення
коштів згідно з графіком платежів, у
результаті чого утворилася
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 6 937,62 дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 55 452 грн 39 коп.

У січні 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3
звернулися до суду із зустрічним
позовом до ПАТ «КБ «Надра» та
Державного підприємства
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України (далі - ДП
«Інформаційний центр»), третя особа -
ОСОБА_4, у якому просили визнати
недійсним договір застави та
зобов'язати ДП «Інформаційний центр»
виключити з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна запис № 41910496
про обтяження автомобіля, який є
предметом застави, а також стягнути з
відповідачів солідарно моральну шкоду
в розмірі 5 000 грн.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 посилались на те, що
09 листопада 2010 року Залізничним
районним судом м. Львова було ухвалено
рішення, яке набрало законної сили, про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ
«Надра» заборгованості за кредитним
договором в сумі 26 149 грн. Згідно з
Законом України «Про заставу» договір
застави транспортних засобів повинен
був нотаріально посвідчуватися, а тому
договір застави, який ними оспорюється,
є нікчемним.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 05 травня 2014 року позов ПАТ
«КБ «Надра» задоволено.

Звернуто стягнення заборгованості за
кредитним договором від 08 лютого 2008
року № 88/МБ-38 на заставлене майно
згідно з договором застави
транспортного засобу майнового
поручителя від 08 лютого 2008 року на
автомобіль марки ВАЗ-21072, 1990 року
випуску, світло-бежевого кольору,
державний номерний знак НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, шляхом продажу предмета
застави на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження» з початковою
ціною продажу, визначеною в ході
виконавчого провадження суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом відповідно до вимог чинного
законодавства, для задоволення
грошових вимог ПАТ «КБ «Надра» в
розмірі 6 937,62 дол. США, що у
гривневому еквіваленті за офіційним
курсом НБУ становить 55 452 грн 39 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 11 серпня 2014 року рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 05 травня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра»
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_3
задоволено частково.

Зобов'язано ДП «Інформаційний центр»
виключити з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна запис № 41910496
про обтяження легкового автомобіля
ВАЗ-21072, номерний знак кузова НОМЕР_3,
державний номерний знак НОМЕР_1, 1990 року
випуску, світло-бежевого кольору,
зроблений на підставі договору застави
транспортного засобу майнового
поручителя від 08 лютого 2008 року,
укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та
ОСОБА_3

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра»,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про задоволення позову ПАТ «КБ
«Надра».

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 08 лютого 2008 року
між ВАТ КБ «Надра», правонаступником
якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 88/МБ-38 на
суму 4 000 дол. США зі сплатою відсоткової
ставки у розмірі 20 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 08 лютого 2008 року
між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником
якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було
укладено договір застави
транспортного засобу майнового
поручителя, відповідно до якого ОСОБА_3
передав у заставу автомобіль марки
ВАЗ-21072, 1990 року випуску,
світло-бежевого кольору, державний
номерний знак НОМЕР_1.

На порушення умов кредитного договору
позичальник не здійснює повернення
коштів згідно з графіком платежів, у
результаті чого утворилася
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 6 937,62 дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 55 452 грн 39 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ
«Надра», суд першої інстанції виходив з
наявності підстав для звернення
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 08 лютого 2008 року № 88/МБ-38
на заставлене майно згідно з договором
застави транспортного засобу
майнового поручителя від 08 лютого 2008
року - автомобіль марки ВАЗ-21072, 1990 року
випуску, світло-бежевого кольору,
державний номерний знак НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3 звернувся до суду із
зустрічним позовом про визнання
недійсним договору застави з пропуском
строку позовної давності, про
застосування якого заявив ПАТ «КБ
«Надра».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що в зустрічному позові
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 посилались на
пропущення банком строку позовної
давності для звернення до суду з
вимогами, що випливають з кредитного
договору. Перебіг позовної давності за
зобов'язаннями починається з 05 серпня
2009 року, а ПАТ «КБ «Надра» звернулося до
суду з даним позовом 04 листопада 2013
року, тобто з пропуском строку позовної
давності.

Крім того, судом апеляційної інстанції
зазначено, що банк вже звертався до
суду з позовом до ОСОБА_3 як до
майнового поручителя за договором
застави про стягнення заборгованості
за кредитним договором і рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 09 листопада 2010 року, яке набрало
законної сили, банку було відмовлено у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5
звернулись до суду із зустрічним
позовом про визнання недійсним
договору застави з пропуском строку
позовної давності, про застосування
якого заявив ПАТ «КБ «Надра».

Зобов'язуючи ДП «Інформаційний центр»
виключити з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна запис про
обтяження автомобіля марки ВАЗ-21072, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що на даний час правові підстави для
задоволення позовних вимог банку до
ОСОБА_3 (як майнового поручителя за
договором застави), які випливають з
умов кредитного договору, відсутні, а
тому дійшов висновку про те, що
вказаний предмет застави може бути
виключений з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна на підставі
рішення суду.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

У силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК
України кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленного
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом.

Частинами першою та сьомою ст. 20 Закону
України «Про заставу» передбачено, що
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. Реалізація заставленого
майна, на яке звернено стягнення,
провадиться державним виконавцем на
підставі виконавчого листа суду або
наказу господарського суду, або
виконавчого напису нотаріусів у
встановленому порядку, якщо інше не
передбачено цим Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави
відповідно до ст. 590 ЦК України
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч.
1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 09 листопада 2010 року, яке
набрало законної сили, позов ВАТ «КБ
«Надра» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ВАТ «КБ «Надра»
заборгованість у розмірі 3 359,99 дол. США,
що еквівалентно 26 149 грн 12 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні позову ВАТ «КБ «Надра» до
ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

31 жовтня 2013 року ПАТ «КБ «Надра»
звернулось до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет застави.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не з'ясував, коли банк
дізнався про порушення свого права, а
тому дійшов передчасного висновку про
пропущення банком строку позовної
давності.

Пунктом 23 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що при вирішенні
спорів за участю майнових поручителів
суди мають виходити з того, що
відповідно до ст. 1 Закону України «Про
заставу», ст. ст. 1, 11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель є
заставодавцем або іпотекодавцем.
Відповідно до ст. 546 ЦК України застава
(іпотека) та порука є різними видами
забезпечення, тому норми, що регулюють
поруку (ст. ст. 553-559 ЦК України), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Суд апеляційної інстанції не звернув
уваги на те, що положення ст. 559 ЦК
України не застосовуються до
правовідносин кредитора з майновим
поручителем, не визначився із природою
правовідносин, які виникли між
сторонами, та нормами матеріального
права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» від 18 листопада
2003 року підставою для реєстрації
держателем або реєстратором
Державного реєстру відомостей про
припинення обтяження є водночас із
заявою обтяжувача, рішення суду, в
якому зазначаються реєстраційний
номер запису, найменування боржника,
ідентифікаційний код боржника в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України чи
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника в Державному реєстрі фізичних
осіб - платників податків та інших
обов'язкових платежів та інформація
про припинення обтяження.

Відповідно до положень ст. 593 ЦК України
право застави має похідний характер
від основного зобов'язання і є дійсним
до припинення основного зобов'язання. У
разі припинення права застави на
нерухоме майно до державного реєстру
вносяться відповідні дані.

Разом із тим кредитний договір від 08
лютого 2008 року № 88/МБ-38, на забезпечення
якого укладений договір застави, не
визнавався недійсним, а тому договір
застави транспортного засобу не
припинив чинність.

Суд апеляційної інстанції вказаних
обставин не врахував, а тому дійшов
передчасного висновку про зобов'язання
ДП «Інформаційний центр» виключити з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна запис про обтяження легкового
автомобіля ВАЗ-21072, 1990 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1,
зроблений на підставі договору застави
транспортного засобу майнового
поручителя від 08 лютого 2008 року,
укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та
ОСОБА_3

Оскільки у порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України судом апеляційної
інстанції не встановлені та не
перевірені обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 11 серпня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді: Л.М.
Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська