Справа № 2-505/10 Головуючий у І
інстанції Кириченко В.І.Провадження №
22-ц/780/6833/14 Доповідач у 2
інстанції Ігнатченко Н.В.Категорія 58
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» на ухвалу
Кагарлицького районного суду
Київської області від 14 жовтня 2014 року
у справі за заявою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про поновлення
пропущеного строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
заінтересована особа ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року представник ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» звернулася до суду
із заявою про визнання поважними
причин пропущення строку для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання та поновлення цього строку,
мотивуючи її тим, що на виконання
рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 19 серпня 2010 року
було видало виконавчий лист 2-505/10 щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_2, який 22 жовтня 2013
року було пред'явлено до виконавчої
служби. Постановою державного
виконавця від 24 жовтня 2013 року
відмовлено у відкритті провадження у
зв'язку з пропуском строку повторного
пред'явлення виконавчого документу до
виконання. Банк надав боржнику
можливість у добровільному порядку
здійснити погашення заборгованості
шляхом проведення довгострокових
переговорів, проте остання
заборгованість не сплатила, тому
стягувачем не вчасно подано виконавчий
лист до виконавчої служби, а як
наслідок пропущено строк для
пред'явлення його до виконання.

Ухвалою Кагарлицького районного суду
Київської області від 14 жовтня 2014 року
в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, 20
жовтня 2014 року представник заявника
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати, з мотивів
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права та
невідповідності висновків суду
обставинам справи, та постановити нову
ухвалу, якою задовольнити вимоги заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що банк двічі сумлінно
та у відповідності закону звертав до
виконання виконавчий документ
стосовно боржника ОСОБА_2, проте по
причинам, що не залежали від нього,
стягувач був позбавлений можливості на
задоволення своїх вимог.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в
задоволенні заяви, суд першої
інстанції виходив з того, що строк для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання не пропущено, так як мало
місце переривання такого строку. При
цьому дії державного виконавця щодо
ухвалення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження
можуть бути оскарженні в порядку
визначеному розділом VII ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони не
суперечать вимогам процесуального
законодавства та ґрунтуються на
матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 371 ЦПК
України стягувачам, які пропустили
строк для пред'явлення виконавчого
документа до виконання з причин,
визнаних судом поважними, пропущений
строк може бути поновлено.

Поважними можуть бути визнані лише ті
причини, що виникли внаслідок обставин,
не залежних від волі зацікавленої
особи та об'єктивно перешкоджали їй у
вчиненні відповідних дій.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 19 серпня 2010 року
стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2
на користь ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» заборгованість за кредитним
договором № 21-65/06-ШД від 17 серпня 2006
року в сумі 12 150,55 грн. та вирішено
питання про розподіл судових витрат.

За заявою стягувача 8 листопада 2010 року
судом видано виконавчий лист № 2-505/10
щодо боржника ОСОБА_2

Згідно відмітки на виконавчому листі, 26
квітня 2011 року він був повернутий
стягувачу головним державним
виконавцем Курановою К.В. на підставі п.
2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

22 жовтня 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» повторно пред'явили виконавчий
лист для примусового виконання
рішення, однак постановою головного
державного виконавця ВДВС
Кагарлицького РУЮ від 24 жовтня 2013 року
було відмовлено у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку
пропуском строку пред'явлення
виконавчого документу до виконання.

У відповідності з нормами Конституції
України та ст. 14 ЦПК України, судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими для виконання.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Виконання судових рішень покладено
законом на Державну виконавчу службу
України, а порядок виконання
визначений Законом України «Про
виконавче провадження».

У відповідності ст. 23 Закону України
«Про виконавче провадження», в
редакції, яка діяла на час ухвалення
рішення (19.08.2010), державний виконавець
відмовляє у прийнятті до провадження
виконавчого документа, строк
пред'явлення для примусового виконання
якого минув, про що ухвалює відповідну
постанову.

Стягувач, який пропустив строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, має право звернутись із
заявою про поновлення пропущеного
строку до суду, який видав відповідний
документ, або до суду за місцем
виконання. Суд розглядає таку заяву у
10-денний строк, якщо інше не
встановлено законом. По інших
виконавчих документах пропущені
строки поновленню не підлягають.

Строки пред'явлення виконавчих
документів до виконання встановлені
ст. 21 Закону України «Про виконавче
провадження», зокрема п. 1 .ч. 1 цієї
статті передбачено, що виконавчі листи
та інші судові документи
пред'являються протягом трьох років,
якщо інше не передбачено законом.

При цьому зазначений строк
встановлюється для виконання судових
рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо судове
рішення підлягає негайному виконанню -
з наступного дня після його
постановлення.

За правилами ст. 22 Закону строки
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перериваються:

а) пред'явленням виконавчого документа
до виконання;

б) частковим виконанням рішення
боржником;

в) надання судом, який видав виконавчий
документ, відстрочки виконання
рішення.

Після переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється. Час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується. У разі
повернення виконавчого документа
стягувачу у зв'язку з неможливістю
повного або часткового виконання
рішення строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання після перерви
встановлюється з дня повернення
виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні вимог заявника, вірно взяв
до уваги положення ст. 371 ЦПК України та
Закону України «Про виконавче
провадження», в редакції, яка діяла на
час ухвалення рішення, повно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, зокрема врахував, що строк для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання не пропущено, оскільки мало
місце переривання такого строку у
зв'язку зі зверненнями стягувача до
виконавчої служби для примусового
виконання рішення.

Разом із тим постанова державного
виконавця про відмову у відкритті
виконавчого провадження не є підставою
для звернення до суду з заявою про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, її законність і
обґрунтованість повинні розглядатися
за правилом, визначеним розділом ЦПК
щодо судового контролю за виконанням
судових рішень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Враховуючи, що строк для пред'явлення
виконавчого документа до виконання не
пропущено, а державний виконавець
допустився помилки при вирішенні
питання про відкриття виконавчого
провадження, в даному випадку
заявником невірно обрано спосіб
захисту своїх прав та інтересів.

У відповідності п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Таким чином доводи апеляційної скарги
є необгрунтованими, а ухвала суду
першої інстанції постановлена
відповідно до вимог процесуального
законодавства і підстав для її
скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» відхилити.

Ухвалу Кагарлицького районного суду
Київської області від 14 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: