Справа № 363/4127/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,при
секретарі Бариш А.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вишгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_3 у вересні 2014 року звернулася до
суду з даним позовом, посилаючись на
порушення відповідачем договірних
зобов'язань по поверненню грошових
коштів, в зв'язку з чим порушує питання
про стягнення заборгованості,
інфляційних нарахувань, 3% річних та
неустойки в загальному розмірі 389 792
грн. 82 коп.

Представник позивача в суді просив про
задоволення позову з викладених у
ньому підставах.

Відповідач проти позову заперечив.
Пояснив, що грошових коштів від
позивача не отримував, а розписки
написав за інших обставин, обіймаючи
посаду директора ТОВ «Меблі та час», в
рахунок забезпечення поставки меблів.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, 11 січня 2013 року сторони уклали
договір позики, відповідно до якого
позивач (позикодавець) передав у
власність відповідачеві
(позичальникові) грошові кошти в сумі 123
560 грн., а той зобов'язався у строк до 01
березня 2013 року повернути позивачу
зазначену суму.

Також, 11 червня 2013 року сторони
уклали ще один договір позики,
відповідно до якого позивач передав у
власність відповідачеві грошові кошти
в сумі 61 000 грн., а той зобов'язався у
строк до 11 червня 2013 року повернути
позивачу зазначену суму, а у разі
порушення строку повернення позики
сплатити позивачу неустойку в розмірі
25% від суми позики.

На підтвердження отримання
зазначених коштів позичальник написав
розписку, в якій йдеться про отримання
ним від позикодавця коштів у вказаних
сумах.

Відтак грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем
вбачається з розписок, які підписані
відповідачем, що відповідає вимогам
простої письмової форми, якою
оформлені укладені між сторонами угоди
згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

В судовому засіданні досліджено
оригінали письмових розписок згідно
ст. 138 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи відповідача про те, що він не
отримував грошових коштів від позивача
є бездоказовими та голослівними, які
спростовуються змістом розписок, з
яких вбачається, що відповідач отримав
суму позики, внаслідок чого і написав
вказані розписки.

Крім того, відповідач, заперечуючи
проти позову, в суді пояснив, що
розписки написані ним власноручно, на
яких стоїть його підпис.

Що стосується тверджень відповідача,
що між сторонами виникли інші
правовідносини не пов'язані з
отриманням позики, а стосуються
поставки меблів, то суд це до уваги не
приймає, оскільки належних, допустимих
і достатніх доказів цьому не
представлено.

Відтак твердження відповідача
спростовуються змістом письмових
розписок, які відповідають вимогам
Закону.

При цьому заперечення факту вчинення
правочину згідно вимог ст. 218 ЦК України
може доводитися лише на підставі
письмових доказів.

Таких доказів суду не представлено.

За таких обставини укладені між
сторонами договори позики згідно вимог
ст. 204 ЦК України вважаються
правомірними.

Разом з тим одержані кошти у
встановлений строк відповідач не
повернув й заходів до цього не вживає.

При вирішенні цієї справи суд зазначає,
що згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику в строк та в порядку встановлені
договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Невиконання умов, визначених змістом
зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є
його порушенням.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК
України зобов'язаний сплатити грошову
суму відповідно до ст. 625 цього ж
Кодексу.

При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання, і
в разі його порушення повинен сплатити
суму боргу на вимогу кредитора.

Крім того згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У справі встановлено, що відповідач
договірні зобов'язання не виконав, а
тому за вимогою позивача суд вважає
необхідним стягнути на його користь
суму заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та трьох процентів
річних згідно ст. 625 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення
розміру стягнення, суд виходить з
основної суми заборгованості за
договором позики від 11 січня 2013 року в
розмірі 123 560 грн. з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
період з 01 березня 2013 року по 23 вересня
2014 року в розмірі 27 833 грн. 06 коп. та 3%
річних за прострочення сплати грошових
коштів за період з 01 березня 2013 року по
23 вересня 2014 року в розмірі 9 797 грн. 03
коп. та основної суми заборгованості за
договором позики від 11 червня 2013 року в
розмірі 61 000 грн. з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
період з 11 червня 2013 року по 23 вересня
2014 року в розмірі 13 398 грн. 81 коп., 3%
річних за прострочення сплати грошових
коштів за період з 11 червня 2013 року по 23
вересня 2014 року в розмірі 3 908 грн. 40 коп.
та неустойки в розмірі 25 293 грн. 75 коп.

Розрахунок індексу інфляції, трьох
процентів річних від простроченої суми
та неустойки є вірним і сумнівів у суду
не викликає.

Що стосується посилання відповідача
про написання розписок під тиском, то
як пояснив в суді відповідач, він з
цього приводу до правоохоронних
органів не звертався, дані про
укладання сторонами цивільно-правової
угоди внаслідок незаконних дій в
справі відсутні.

З огляду на зазначені правовідносини,
судом виявлено порушене права
позивача, яке підлягає захистові, а
позов задоволенню.

Крім того, суду представлено
документальне підтвердження понесених
позивачкою судових витрат, які
підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись
209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_2) суму заборгованості за
договорами позики від 11 січня та 11
червня 2013 року в загальному розмірі 389
792 грн. 82 коп., а також судовий збір в
розмірі 3 654 грн., а всього 393 446 (триста
дев'яносто три тисячі чотириста сорок
шість) грн. 82 (вісімдесят дві) коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Суддя