№
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року
м.
Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:
головуючого - судді
Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук
А.В., за участю представників позивача:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,
представника органу опіки та
піклування Паламарчука Ю.Ю., прокурора
Маліновської О.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та
піклування Бердичівської міської ради,
Бердичівська міжрайонна прокуратура
про розірвання шлюбу та визначення
місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
позовною заявою до відповідачки про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дитини.

Обґрунтовуючи свої вимоги
позивач посилається на те, що 06 вересня
2011 року між ним та відповідачкою було
укладено шлюб. Під час подружнього
життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилася дитина: донька - ОСОБА_8. З
часом вдалася взнаки психологічна
несумісність особистостей чоловіка та
дружини, різний світогляд та погляди на
побудову сім'ї. У зв'язку із тим, що
шлюбні стосунки фактично припиненні
відразу після народження дитини і вже
тривалий період часу вони спільно не
проживають, як подружжя, а тому він не
вбачає можливим будь-яке подальше
збереження шлюбу, оскільки це
суперечило б особистим інтересам
кожного з подружжя та негативно
відображалося б на моральному стані
дитини. Також вважає, що їх дитина
повинна проживати з ним. Відповідачка
на даний не заперечує проти проживання
дитини з ним, у неї вже є дві дитини,
квартира, в якій мешкає вона є замала
для родини з трьома дітьми. Він має
достатній матеріальний статок для
належного догляду за дитиною, що
дозволяє утримувати дитину і
забезпечувати її усім необхідним до
повноліття.

У відкритому судовому засіданні
представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
позовні вимоги підтримали, з підстав
зазначених в позові.

У відкритому судовому засіданні
ОСОБА_3 позовні вимоги визнала. Просить
суд шлюб між нею і позивачем розірвати,
миритися не бажає. Не заперечує щоб їх
спільна з відповідачем дочка проживала
з батьком у Франції. Зазначила, що
позивач не перешкоджає їй в
спілкуванні з дитиною.

Представник органу опіки і
піклування Бердичівської міської ради
Паламарчук Ю.Ю. позов в частині
визначення місця проживання дитини з
позивачем підтримав. Надав до суду
висновок органу опіки та піклування
про можливість вирішення спору.

У відкритому судовому засіданні
прокурор Маліновська О.М. вважає, що
позов в частині визначення місця
проживання дитини з позивачем підлягає
задоволенню і буде відповідати
інтересам дитини.

З"ясувавши обставини справи, на
засадах змагальності, як того вимагає
ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з
ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено,
що 06 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 було укладено шлюб,
зареєстрований відділом реєстрації
актів цивільного стану Печерського
районного управління юстиції у м.
Києві, актовий запис № 1192, що
підтверджується свідоцтвом про
шлюб(а.с.152).

Під час подружнього життя у них
народилася дитина: донька - ОСОБА_8 -
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження( а.с.14).

В судовому засіданні
встановлено, що сторони разом не
проживають, не ведуть спільного
господарства, не підтримують подружніх
відносин, подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б їх інтересам. Вищенаведені обставини,
на думку суду, свідчать про
неможливість збереження шлюбу.

У відповідності до ст. 105 ч. 3
Сімейного Кодексу України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

А тому позовні вимоги про
розірвання шлюбу між сторонами
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Підлягаю задоволенню вимоги
позивача про визначення місця
проживання дитини з батьком, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК
України, місце проживання дитини, яка
не досягла 10 років, визначається за
згодою батьків.

У відповідності до ч. 1 ст. 161 СК
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України,
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Батьки
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя.

У відповідності до ч. 1 ст. 157 СК
України, мати та батько мають рівні
права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою.

Згідно ст. 157 СК України, той з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той з батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному розвитку
дитини.

Пунктом 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991
року (далі - Конвенція), передбачено, що
у всіх діях по відношенню до дітей,
незалежно від того, здійснюються вона
державними або приватними закладами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними або законодавчими
органами, першочергову увагу
приділяється найкращому забезпеченню
інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції визначає, що
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Стаття 18 Конвенції проголошує, що
держави-учасниці докладають всіх
можливих зусиль для того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної однакової відповідальності
обох батьків за виховання і розвиток
дитини. Батьки або у відповідних
випадках законні опікуни несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини.

Аналогічні положення містяться у
ст.ст. 14, 15 Закону України "Про охорону
дитинства" від 26.04.2001 року № 2402, який був
прийнятий на розвиток міжнародного
права в Україні.

Принципом 6 Декларації прав
дитини від 20.11.1959 року визначено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розуміння. Вона повинна, якщо це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і у
всякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Відповідно до положень ст. 141 СК
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст.ст. 7, 150, 155 СК
України, дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав, які
встановлені Конституцією України та
Конвенцією про права дитини, а батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, батьківські права
не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов"язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров"я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Судом при ухваленні рішення
враховано, що позивач має достатній
матеріальний статок для належного
догляду за дитиною, що дозволяє
утримувати дитину і забезпечувати її
усім необхідним до повноліття, що
підтверджується копія довідки з
дитячих ясел Рішельє від 19 листопада 2013
року, яка підтверджує факт того, що
дитина розвивається та відвідує
дитячий дошкільний заклад(а.с.64);
копіями рахунків № 3073 від 25 листопада
2013 року на оплату дитячих, № 3615 від 12
грудня 2013 року, № 3887 від 20 січня 2014
року(а.с. 68, 73, 78), копія страхового
полісу на випадок хвороби, яка
підтверджує можливість отримання, у
разі необхідності, дитиною якісної
медичної допомоги(а.с.100, 101).

Дитина і батько мають постійне
місце проживання, за адресою:
АДРЕСА_1(а.с.131, 136)

Як слідує з висновку органу опіки
і піклування Бердичівської міської
ради від 01.12.2014 року № 02-16/2834, орган
опіки та піклування, вивчивши
обставини справи, дослідивши зібрані
документи, беручи до уваги, те, що
ОСОБА_3 не заперечує відносно
постійного проживання її малолітньої
доньки ОСОБА_8 разом з батьком, вважає
за можливим визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_8 разом з батьком
ОСОБА_5( а.с.107, 108).

При таких встановлених судом
фактах, враховуючи дані про
матеріальний стан позивача, його дохід,
прив"язаність дитини до батька, який
займався вихованням дитини, створив
всі необхідні умови для проживання та
повноцінного гармонійного розвитку
дитини, думку матері, яка не заперечує
проти проживання дитини з батьком, а
також висновок органу опіки та
піклування, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги про визначення місця
проживання ОСОБА_8 разом з батьком -
ОСОБА_5 також підлягають до
задоволення, як обгрунтовані.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 209, 212 -215 ЦПК України,
ст.ст. 104, 105, 110- 112, 150, 160, 161 СК України, п.
п. 3, 6 ст. 3 Конвенції ООН про права
дитини, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, який зареєстрований відділом
реєстрації актів цивільного стану
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві, актовий запис № 1192.

Визначити місце проживання
дитини - ОСОБА_8 разом з батьком - ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його оголошення.
Особам, які брали участь у справі, але
не були присутнім у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Головуючий:
О.В.Замега