Справа № 369/1406/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/6273/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Л.А.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

18 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 02 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 19.09.2013 року він
позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі
12 000 доларів США. Відповідач власноруч
написав розписку, відповідно до якої
зобов'язався повернути грошові кошти
після продажу квартири. 30.12.2013 року
позивач направив відповідачу письмову
вимогу про повернення позики. Однак,
станом на 14.03.2014 року, відповідач не
виконав свої зобов'язання, грошові
кошти не повернув. У зв'язку з цим,
позивач просив стягнути із відповідача
заборгованість за договором позики в
розмірі 12 000 доларів США, що в
еквіваленті становить 102 360 грн. та
покласти судові витрати на
відповідача. При розгляді справи
позивач збільшив позовні вимоги,
вказавши що відповідач належним чином
не виконує договірні зобов'язання, а
тому має повернути не лише основний
борг, а й за час прострочення виконання
3% річних від простроченої суми у
розмірі 439,43 грн. Через несвоєчасне
повернення коштів, він зазнав
моральних страждань, що призвело до
погіршення стану здоров'я, а тому
моральну шкоду він оцінював у розмірі
200 000 грн. Остаточно позивач просив
стягнути із відповідача на свою
користь суму боргу в розмірі 12 000
доларів США, що в еквіваленті становить
111 384 гривні, 3% річних в розмірі 439,43
гривні, моральну шкоду в розмірі 200 000
гривень, судові витрати покласти на
відповідача.

Рішенням Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 02
квітня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою:
АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_3, який проживає за
адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1, - суму боргу в розмірі 133 713,83 грн.
та судовий збір в розмірі 3 361,92 грн. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій, посилаючись на те, що рішення є
незаконним та підлягає скасуванню, у
зв'язку з тим, що судом неправильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права, неповно
з'ясовано та не доведено обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.

Судом першої інстанції встановлено, що
19.09.2013 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
позики, згідно з яким відповідач
отримав у борг кошти у розмірі 12 000
доларів США та зобов'язувався
повернути їх позивачу після продажу
квартири, що підтверджується
розпискою, наявною у матеріалах справи.
(а.с. 28)

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.12.2013 року позивач направив
відповідачу письмову вимогу про
повернення позики, однак, станом на
14.03.2014 року відповідач грошові кошти не
повернув. (а.с. 6-7)

У зв'язку з цим, враховуючи вимоги ч. 1
ст. 1049 ЦК України, колегія суддів
вважає, що відповідач не виконав свій
обов'язок повернути позику
позикодавцю.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.527 ЦК України кожна із сторін
у зобов'язанні має право вимагати
доказів того, що обов'язок виконується
належним боржником або виконання
приймається належним кредитором чи
уповноваженою на це особою, і несе
ризик наслідків непред'явлення такої
вимоги.

Згідно вимог ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи зазначені норми,
відповідач, в порушення вимог ст. 60 ЦПК
України, не надав апеляційному суду
належних, допустимих доказів на
підтвердження доводів, викладених у
апеляційній скарзі, а саме - доказів,
які б свідчили про наявність правових
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення, згідно вимог ст.309 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованість за договором
позики в розмірі 133 713,83 грн.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
характер спірних правовідносин та
прийшов до обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача 3% річних від простроченої
суми позики за відповідний період.

Інших доводів, які б спростували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, апеляційна
скарга не містить.

При таких обставинах колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції повно і всебічно з'ясовані
всі обставини справи, дана належна
правова оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а постановлене рішення
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 02
квітня 2014 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до суду касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: