Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Іванченко А. М. , при секретарі Меляник
Е.В.., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа відділ регулювання
земельних відносин Маріупольської
міської Ради, про усунення перешкод в
користуванні земельної ділянки та
відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1
До ОСОБА_2, третя особа Маріупольська
міська Рада, про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
відшкодування шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказав, що він є власником
будинку АДРЕСА_1. Його сусід ОСОБА_2
власник будинку АДРЕСА_2 порушує його
права тим, що вистроїв самовільно
курник та поставив залізний ящик на
межі земельної ділянки між ними, з
якого стікає вода до нього у двір, так
як сусід не відступив 1 метр від межи, як
передбачено законодавством. Вважає, що
йому заподіяна матеріальна та моральна
шкода у сумі 5000 гривень. З огляду на
наведене, вважає, що відповідач порушив
його права, а тому він вимушений
звернутися до суду за захистом своїх
прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з наведених підстав,
просив їх задовольнити. Пояснив, що між
його будинком АДРЕСА_1 та будинком
АДРЕСА_2 протягом 30 років стояв
дерев»яний паркан, який відповідач
десь біля шести років як зніс та
самовільно вистроїв у цьому місці
курник та залізний ящик. Він є
власником земельної ділянки на
підставі державного акту на землю. Та у
зв»язку з тим, що відповідач зруйнував
дерев»яний паркан та з порушенням норм,
не відступая одного метра від межі
вистроїв свої будівлі. На його земельну
ділянку з криши залізного ящику стікає
вода, та тече під його будинок, що
визиває сирість та неподобства з його
боку. Просив відповідача добровільно
перенести споруди далі від межи, але
той заперечує. Вважає, що за шість років
неподобств йому заподіяна моральна
шкода у розмірі 2500 гривень та
матеріальна шкода у розмірі 2500 гривень.
Також, пояснив, що також відповідач
спалив його ліс на 15000 гривень, викрав
металеві прути, в нього прийшла в
негідність металева сварка та пропав
виноград. Просить суд, усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, а саме зобов»язати
відповідача встановити паркан на місце
де він стояв раніше, убрати будівлі
(залізний ящик та курник) від паркана на
один метр та стягнути з відповідача за
шість років неподобств йому заподіяну
моральну шкоду у розмірі 2500 гривень та
матеріальну шкоду у розмірі 2500 гривень.

Відповідач в судове засідання
нез»явився з невідомих суду причин, про
час та місце розгляду справи був
неодноразово повідомлений належним
чином.

Представник третьої особи
Маріупольської міської Ради Юдін О.С.
діючий на підставі довіреності в
судовому засіданні пояснив, що
земельна ділянка, яка належить
позивачу ОСОБА_1 належить йому на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку.
Земельна ділянка, яка знаходиться у
користуванні відповідача ОСОБА_2
знаходиться у власності
Маріупольської міської Ради. Він їздив
на місце мешкання позивача та
відповідача для огляду земельних
ділянок, де побачив, що земельні
ділянки дуже занедбані, між ними
встановлений старий дерев»яний паркан.
На земельній ділянці, яка належить
Маріупольській міській Раді, якою
користується відповідач ОСОБА_2, дійсно
самовільно збудовані курник та
залізний ящик на відстані 24 см. межі
земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1.
Будинок ОСОБА_1 знаходиться від цих
будівель на відстані 2-3 метрів. Вважає,
що порушень ОСОБА_1, як власника
земельної ділянки з боку відповідача
не має. З приводу порушення його прав з
боку ОСОБА_2 до них, як до власників
земельної ділянки ОСОБА_1 не звертався.
Просив відмовити у задоволені позову.

Представник третьої особи Юдін О.С.
також роз»яснив в судовому засіданні
позивачу ОСОБА_4 порядок звернення з
цього питання до Маріупольської
міської Ради , як до власника земельної
ділянки та наслідки цього звернення.

Суд вислухавши позивача, представника
третьої особи, вивчивши письмові
матеріали справи, вважає, що заявлені
позовні вимоги не підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, і це вбачається з
матеріалів справи, що позивачу ОСОБА_1
на підставі Державного Акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯЕ
№ 746487 , виданому 26 листопада 2009 року
належить земельна ділянка площею 0, 0649
га, розташована за адресою АДРЕСА_1,
цільове призначення земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд.

Згідно рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя від 22 січня
2009 року ОСОБА_1 визнано власником
самочинно збудованих будівль, які
розташовані на земельній ділянці
площею 676 кв. метрів по АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу від
12.07.1986 року ОСОБА_2 є власником жилого
будинку з будівлями подвір»я за
адресою АДРЕСА_2 , на земельній ділянці
площею 600 кв. метрів.

Згідно відповіді управління
держземагентства у м. Маріуполі
Донецької області станом на 01.01.2013 року
у управління держземагентства у м.
Маріуполі відомості щодо наявності
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, розташовану за
адресою : АДРЕСА_2, де власником
домоволодіння є ОСОБА_2 - відсутні.

Згідно Акту перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 19.06.2014
року при виїзді на місці було
встановлено, що ОСОБА_1 використовує
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку від 26
листопада 2009 р.. Межі земельної ділянки
ОСОБА_1 з боку сумісних
землекористувачів не порушені.

Згідно зі ст.. 125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документу, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

У відповідності зі ст.. 126 Земельного
Кодексу України право власності або
право постійного користування
земельною ділянкою засвідчується
державними актами.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду
України у постанові № 7 від 14 квітня 2004
року « Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», право
користування земельною ділянкою
виникає після одержання її власником
або землекористувачем документу, що
посвідчує право власності чи право
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

В судовому засіданні встановлено, що
земельна ділянка якою користується
відповідач ОСОБА_2 знаходиться у
власності Маріупольської міської Ради,
на вказаній земельній ділянці
самовільно збудовані курник та
залізний ящик.

Але також встановлено, що не оспорює
позивач, що фактичні межі та площа
земельної ділянки, яка належить йому на
підставі державного акту на право
власності на його земельну ділянку
відповідають даним вказаним у
державному акті. Та курник і залізний
ящик відповідачем самовільно
побудовані на земельній ділянці, яка
належить Маріупольській міській Раді.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача, що відповідач ОСОБА_2 чинить
позивачу ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні належною йому земельною
ділянкою суд, вважає не доведеними,
оскільки самовільно побудовані
відповідачем споруди (залізний ящик та
курник) знаходяться на земельній
ділянці, яка належить на праві
власності Маріупольській міській Раді.
Позовних вимог позивач до власника
земельної ділянки не заявляв,
експертизу проводити відмовився. Які
кошти він затратив на будівлю паркана,
та хто зруйнував частку дерев»яного
паркану позивач суду не підтвердив.

Таким чином,суд вважає, що позовні
вимоги про усунення перешкод у
здійсненні права користування,
розпорядження ділянкою та
зобов»язання поставити частково
паркан розташований між земельними
ділянками позивача та відповідача, а
також перенесенню самовільно
побудовані відповідачем споруди
(залізний ящик та курник) на метр від
межі не підлягають задоволенню.

Крім того, доказів, що відповідач
ОСОБА_2 заподіяв позивачу матеріальну
та моральну шкоду на суму 5000 гривень
позивачем надано не було, в матеріалах
справи відсутні документи які б
вказували про вартість придбаних
позивачем матеріалів для влаштування
паркану або його частини, та також
відсутні дані, яке саме майно позивача
та на яку суму було знищено
відповідачем.

Згідно зі ст.. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб виникає спір. При цьому
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У зв»язку з вищенаведеним, суд вважає,
що позивач не навів суду доказів, та не
обґрунтував належними та допустимими
доказами свій позов, у зв»язку з чим
відмовляє у задоволенні позову у
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.125, 126 ЗК України, ст.10,60,212-215,256 ЦПК
України,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Третя особа
відділ регулювання земельних відносин
Маріупольської міської Ради, про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та відшкодуванні
шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А. М. Іванченко