Справа №468/1939/14-ц 26.12.2014 26.12.2014 26.12.2014
Провадження № 22ц/784/3488/14 Головуюча
у першій інстанції Копейка Т.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

Іменем України

26 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Харитоновій І.В.,

за участю представника позивача
Ремешевського Є.А.,

представника відповідачки
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на заочне рішення Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 27 жовтня 2014 року по справі за
позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі -
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

до

ОСОБА_5

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

03 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5
про стягнення кредитної
заборгованості в розмірі 28 832 грн. 80 коп.

Позивач зазначав, що 19 березня 2013 року
між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір № б/н,
відповідно до якого остання отримала
кредит у розмірі 23 623 грн. 81 коп. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом та кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. У зв'язку з
порушенням ОСОБА_5 строків сплати за
користування кредитом та відсотків по
ньому, виникла заборгованість, яка
станом на 31 серпня 2014 року складає 28 832
грн. 80 коп., з яких:

- заборгованість за кредитом - 23 253 грн. 40
коп.;

- заборгованість по процентам - 3 726 грн.
36 коп.;

- заборгованість з пені та комісії - 3
грн. 86 коп.;

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова) - 1349 грн. 18
коп.

Посилаючись на вказане, позивач просив
позов задовольнити.

Заочним рішенням Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 27 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» задоволено. Ухвалено
стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість по
кредитному договору № б/н від 19 березня
2013 року у сумі 28 832 грн. 80 коп. та 288 грн. 33
коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» в задоволенні позову в
повному обсязі. На думку апелянта,
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та без з'ясування всіх обставин
по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених
вимог, повно і всебічно дослідив
обставини справи, надав їм належну
оцінку, перевірив їх доказами, які були
представлені сторонами, і на підставі
ст. ст. 526, 1054-1056 ЦК України прийшов до
правильного висновку, що волевиявлення
ОСОБА_5 при укладанні з банком
кредитного договору було вільним, але
відповідачка не виконала узятих на
себе зобов'язань за зазначеною угодою,
а тому зобов'язана повернути борг з
врахуванням процентів та штрафу. Тому,
суд правильно задовольнив позов.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
сплата неустойки.

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Як вбачається з матеріалів справи, 19
березня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
та ОСОБА_5 було укладено кредитний
договір № б/н, відповідно до якого
остання отримала кредит у розмірі 23 623
грн. 81 коп. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом та
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с. 30).

Встановивши факт невиконання
боржником умов договору щодо
своєчасного повернення кредиту та
процентів за користування ним, суд
обґрунтовано поклав на ОСОБА_5
обов'язок по відшкодуванню Банку
завданих збитків у сумі 28 832 грн. 80 коп.,
з яких: залишок по кредиту - 23 253 грн. 40
коп., прострочена заборгованість по
відсоткам - 3726 грн. 36 коп.,
заборгованість по пені та комісії 3 грн.
86 коп., 500 грн. штрафу (фіксована частина)
та 1349 грн. 18 коп. штрафу (процентна
складова).

До того ж відповідачка не заперечувала,
що кредитний договір (анкета-заява о
приєднанні до Умов і Правил надання
банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ)
підписаний саме нею.

Крім того, отримання відповідачкою
картки за № НОМЕР_1, підтверджується
фотозйомкою, яка передбачена Приказом
по ПАТ «ПРИВАТБАНК» № СП-2010-486 від 30
квітня 2010 року, Положенням про порядок
ідентифікації та п. 1.1.3.2.12, п. 1.1.7.40 Умов і
Правил надання банківських послуг.

З витягу з особового рахунку
відповідачки вбачається, що 19 березня
2013 року на її картку було перераховано
23 623 грн. 82 коп.

Строк дії зазначеної картки сторонами
обумовлено строком до лютого 2017 року,
що вбачається з витягу з програмного
комплектування картки, який наданий
позивачем в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Тобто, між сторонами було досягнуто
згоди з усіх умов кредитного договору,
який був укладений у формі
встановленій законом (письмовій) та
волевиявлення сторін по справі було
вільним.

Посилання представника відповідача в
судовому засіданні апеляційної
інстанції на те, що між позивачем та
ОСОБА_5 дійсно було укладено кредитний
договір, але 23 травня 2005 року, та саме за
вказаним договором існувала
заборгованість в розмірі 23 623 грн. 82
коп., але позивач не уклав з ОСОБА_5
договір реструктуризації, а
запропонував укласти новий кредитний
договір, не заслуговують на увагу.

Так, зазначені представником
відповідачки обставини, дійсно,
підтверджуються витягом з особового
рахунку відповідачки, з якого
вбачається, що 19 березня 2013 року на її
картку було перераховано 23 623 грн. 82 коп.
та в цей же день вказана сума списана в
рахунок погашення заборгованості за
іншим кредитним договором. Проте, між
сторонами договору існувала вказана
домовленість, відповідачка погодилась
укласти інший кредитний договір для
погашення кредитної заборгованості за
договором від 23 травня 2005 року, але на
інших умовах, а саме зі зниженням
процентів за користування коштами. Так,
кредитним договором від 23 травня 2005
року, на який посилається представник
відповідача, і який був наданий суду
першої інстанції до заяви про перегляд
заочного рішення, була передбачена
процентна ставка 36% річних, а за умовами
спірного кредитного договору - 30%
річних, що підтверджується тарифами
(а.с. 54, 31).

Крім того, витягом з особового рахунку
вбачається, що відповідачка прийняла
вказані умови договору та починаючи з 20
березня 2013 року частково сплачувала
заборгованість. Останній платіж нею
проведений 15 грудня 2014 року в
розмірі 275 грн. (а.с. 90).

Тобто, вказані обставини навпаки
підтверджують факт укладання
відповідачкою 19 березня 2013 року
кредитного договору на тих Умовах і
Правилах, як зазначає позивач.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що анкета-заява (кредитний договір) не
відповідає за формою діючому
законодавству хоча і є обґрунтованими,
але не спростують висновків суду.

Так, вищезазначені докази, а також дії
відповідачки після укладання
вказаного договору, вказують на те, що
їй були відомі Умови і Правила, за якими
вона укладала цей договір та
погодилась з ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та без з'ясування всіх обставин
по справі безпідставні, ґрунтуються на
помилковому тлумаченні закону та
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
заочне рішення Баштанського районного
суду Миколаївської області від 27
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді