Справа №489/1551/13-ц 03.11.2014 03.11.2014 03.11.2014
Провадження №22-ц/784/2832/14
Провадження № 22ц/784/2832/14
Головуючий у 1-й інстанції Коновець М.С.
Доповідач апеляційної інстанції
Рішення

Іменем України

03 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Шпонарською О.М.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2, його
представника - ОСОБА_3,

- відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 14 липня 2014 року,
ухвалене за
позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
права власності на частку нерухомого
майна та

за зустрічним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного
сумісного майна подружжя та стягнення
грошової компенсації,

встановила:

27 лютого 2013 року ОСОБА_2 пред'явив
до суду позов до ОСОБА_4. про визнання
права власності на частку нерухомого
майна.

Позивач вказував, що з 1987 року між
ним та ОСОБА_4 склалися подружні
стосунки і вони стали проживати однією
сім'єю, разом вели спільне
господарство, а 27 жовтня 2001 року
зареєстрували шлюб.

За вказаний період, за спільні
кошти, вони придбали квартири АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 зареєструвавши право
власності на них за відповідачкою
ОСОБА_4

15 лютого 2013 року ОСОБА_4 за
договором дарування подарувала своїй
доньці ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що між ними не
досягнуто згоди щодо добровільного
поділу спільного сумісного майна,
уточнюючи позовні вимоги, позивач
просив визнати за ним право власності
на ? частину кожної з вказаних квартир.

Протокольною ухвалою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від
20 травня 2013 року як співвідповідач
залучена ОСОБА_5

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_2
є особистою приватною власністю
ОСОБА_4, заперечували проти її поділу.
Інші позовні вимоги визнали.

15 травня 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду із зустрічним
позовом, у якому просила поділити
спільно набутий в шлюбі між нею та
ОСОБА_2 транспортний засіб ЗІЛ ММЗ - 4502
державний номер НОМЕР_1 та стягнути з
відповідача на її користь грошову
компенсацію її частки у цьому майні.

Протокольною ухвалою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від
15 травня 2013 року вказані позови
об'єднані в одне провадження.

Позивач ОСОБА_2 не заперечував
проти зустрічного позову та вніс
грошові кошти у сумі 20 658 грн. на
депозитний рахунок суду на користь
ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 14 липня
2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 право власності на ? частку
квартири АДРЕСА_1. Відмовлено у
задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_2

Зустрічний позов ОСОБА_4
задоволено. Проведено поділ
транспортного засобу з його виділом
ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 20 657 грн. 89 коп. грошової
компенсації її частки у праві на
автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 235 грн. 20 коп. вартості
проведеної судової автотоварознавчої
експертизи та 206 грн. 58 коп. судового
збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 1 528 грн. 80 коп. вартості судової
будівельно-технічної експертизи та 1 864
грн. 29 коп. - судового збору.

Додатковим рішення цього ж суду
від 30 липня 2014 року територіальному
управлінню Державної судової
адміністрації в Миколаївській області
доручено виплатити ОСОБА_4 суму
грошової компенсації з грошових коштів
внесених ОСОБА_4

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права щодо
розподілу судових витрат, просила
рішення суду в цій частині змінити та
стягнути з неї на користь ОСОБА_2
понесені ним судові витрати в сумі 1696
грн. 50 коп. В іншій частині просила
рішення суду залишити без змін.

Отже, з огляду на мотиви
апеляційної скарги оскаржується
рішення суду першої інстанції в
частині розподілу судових витрат, в
іншій - не оскаржується, а тому
відповідно до ст. 303 ЦПК України в
апеляційному порядку не
переглядається.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з огляду на
наступне.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
визначено, що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачем ОСОБА_2 сплачено в суд
першої інстанції 1 979 грн. 89 коп.
судового збору (а.с. 1-2, 136), а необхідно
було 3 263 грн. 29 коп. ((279 800
грн. + 372 858 грн.(вартість двох квартир) :
2).

За проведену судову будівельну -
технічну експертизу ним сплачено
1 528 грн. 80 коп.

Судом позов ОСОБА_2 задоволено
частково та на його користь з
відповідачки ОСОБА_4 стягнуто 1 528 грн. 80
коп. вартості судової
будівельно-технічної експертизи та 1 864
грн. 29 коп. - судового збору, а слід було
стягнути судових витрат на суму
1 329 грн. 83 коп. (565, 43 грн. (судового збору)
+ 764 грн. 40 коп.( ? витрат за проведення
експертизи)), що відповідає 28, 56 %
задоволених позовних вимог.

З позивача на користь держави
підлягає стягненню 1 283 грн. 40 коп.
недоплаченого судового збору (3 263 грн. 29
коп. - 1979 грн. 89 коп.).

Відповідачкою ОСОБА_4 за
зустрічним позовом сплачено 443 грн. 80
коп. (230 грн. + 92 грн. + 121,80 грн.), а
необхідно було 351 грн. 20 коп. ((41 315,78 грн.
(вартість автомобіля) :2) + 121 грн. 80 коп.
на забезпечення позову).

За проведену судову
автотоварознавчу експертизу нею
сплачено 235 грн. 20 коп.

Судом зустрічний позов ОСОБА_2
задоволено та на її користь з ОСОБА_2
стягнуто 235 грн. 20 коп. вартості
проведеної судової автотоварознавчої
експертизи та 206 грн. 58 коп. судового
збору, а слід було стягнути судових
витрат 468 грн. 80 коп. (117 грн.
60 коп.( ? витрат за проведення
експертизи + 351 грн. 20
коп.).

Шляхом взаєморозрахунків за
судові витрати, кінцево з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 слід стягнути 861 грн. 03
коп. (1 329 грн. 83 коп. судових витрат
належних з відповідача - 468 грн. 80 коп.
належних з позивача).

Крім того, з ОСОБА_4 на користь
держави слід стягнути 1 283 грн. 40 коп.
недоплаченого судового збору (3 263 грн. 29
коп. - 1 979 грн. 89 коп.)

В іншій частині рішення суду та
додаткове рішення не оскаржувалось, а
тому в апеляційному порядку не
переглядались.

З врахуванням викладеного, на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції в
частині судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 14 липня 2014 року в
частині розподілу судових витрат
змінити, виклавши в цій частині його
резолютивну частину в наступній
редакції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 861 грн. 03
коп. (вісімсот шістдесят одну гривна
нуль три копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави 1283 грн. 40 коп. (одну тисячу
двісті вісімдесят три гривні сорок
копійок) недоплаченого судового збору.

Рішення суду в іншій частині та
додаткове рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: