Справа № 200/7745/14-ц
Провадження № 2/200/2574/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого – судді Шевцової
Т.В.

при секретарі – Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, третя особа –
Публічне акціонерне товариство
«Альфа-Банк» про захист прав споживача,
визнання договору розірваним та
повернення безпідставно отриманих
коштів , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
вищевказаним позовом до відповідача та
просила суд з урахуванням уточнених
позовних вимог визнати договір з
індивідуальним номером замовлення №
ВО 3089L від 03.01.2014 року розірваним,
стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Альфа-Банк» безпідставно
отримані грошові кошти у розмірі 10765,12
гривень, та перерахувати їх на рахунок
№ 0950 у ПАТ «Альфа-Банк» для
погашення заборгованості ОСОБА_1 по
кредитному договору, та стягнути з
відповідачів на користь позивача 7556,00
гривень моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що між нею та ФОП
ОСОБА_2 03.01.2014 року укладено договір з
індивідуальним номером замовлення №
ВО 3089L, за яким останній зобов’язувався
організувати роботи по виготовленню та
передачі у власність позивача ПВХ
конструкції за розцінками відповідача
ФОП ОСОБА_2, який ввів позивача в оману,
в усному порядку зазначивши, що
вартість робіт буде низькою та
складатиме близько 5000 грн., ще й
пообіцявши знижку на вказані вироби. З
метою оплати вищезазначеного договору
03.01.2014 року між позивачем та третьою
особою ПАТ «Альфа-Банк» було укладено
кредитний договір № 401570950 про надання
кредиту в розмірі 10765,12 грн. шляхом
безготівкового перерахування грошових
коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3
№ 4981. Коли позивач повернулася
додому та ознайомилася зі змістом
укладених договорів, то з’ясувала, що
повинна сплатити за виготовлення ПВХ
конструкцій не 5000 грн., як їй було
обіцяно, а 10865,00 грн., 100 грн. з яких, у
відповідності до п. 2.2 в договору
індивідуальним номером замовлення №
ВО 3089L є завдатком. Оскільки договори
укладалися в кінці дня в приміщенні з
недостатнім освітленням, а позивач
похилого віку, маючи проблеми з зором,
не мала змоги прочитати та перевірити
документи, а тому підписала їх без
ознайомлення, поклавшись на
добросовісність відповідачів. У
зв’язку з цим на наступний день, 04.01.2014
року позивач звернулася до офісу ФОП
ОСОБА_2, та повідомила, що бажає
розірвати договір № ВО 3089L, на що її
направили до банку для вирішення
питання стосовно коштів, які
надавалися на оплату вікон. Працівники
банку повідомили, що кошти за кредитним
договором ще не перераховані, а
стосовно розірвання договору № ВО 3089L
потрібно звернутися до ФОП ОСОБА_2,
оскільки вони не мають жодного
відношення до нього. В той же день,
04.01.2014 року позивач надала ПАТ
«Альфа-Банк» заяву про розірвання
кредитного договору від 03.01.2014 року, а
також направила поштою
звернення(заяву) про розірвання
договору № ВО 3089L від 03.01.2014 року на
адресу ФОП ОСОБА_2, оскільки в офісі
відповідача це письмове звернення
відмовилися приймати. 08.01.2014 року
позивач подала до ПАТ «Альфа-Банк» нове
звернення (заяву) з вимогою негайно
розірвати кредитний договір №401570950.
Зазначена вимога задоволена не була у
зв’язку з тим, що кошти від ФОП ОСОБА_2
на рахунок банку не повернулися. Листом
від 09.01.2014 року позивач була змушена
повторно звернутися до відповідача з
вимогами розірвати договір № ВО 3089L та
повернути кошти на розрахунковий
рахунок ПАТ «Альфа-Банк», відкритий на
підставі кредитного договору, якщо
кошти вже було перераховано. Про те, що
відповідач безпідставно розпочав
виконання робіт згідно з договором №
ВО 3089L від 03.01.2014 року, який на той час, на
думку позивача, був вже розірваний, їй
стало відомо лише 14.02.2014 року з листа
ФОП ОСОБА_2, яким повідомлялося, що
вікна виготовлені та необхідно
узгодити час та дату їх монтажу. У
відповідь на це позивач повідомила
відповідача листом від 17.02.2014 року про
те, що вона відмовилася від кредитного
договору та договору № ВО 3089L від 03.01.2014
року, а також про те, що у зв’язку з
грубим порушенням її прав споживача
була вимушена звернутися до інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області. Отже,
відповідач грубо порушив права
споживача ОСОБА_1, що спричинило їй
значну матеріальну шкоду у вигляді
необхідності сплачувати проценти за
кредитом ПАТ «Альфа-Банк». Також в
своєму уточненому позові ОСОБА_1 вказує
на те, що дії відповідача довели її
чоловіка, з яким вона проживає понад 40
років разом, до інсульту. Тепер весь її
час йде на лікування та допомогу
чоловіку. Зважаючи на це, позивач
просить стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі 7556,00 грн., з
яких 5556,00 грн. втрат через необхідність
лікування її чоловіка та 2000,00 грн. їй
через грубість відповідача, постійний
нервовий стан у її віці, необхідність
доводити свою правоту постійними
поїздками до банку та до відповідача,
необхідністю сплачувати відсотки
банку за користування грошовими
коштами, якими вона жодним чином не
користувалась та не брала до рук. З
огляду на вищенаведене, позивач
звернувся з даним позовом до суду за
захистом свого порушеного права та
просить задовольнити її позовні вимоги
у повному обсязі.

Представник позивача надала до суду
заяву про розгляд справи у її
відсутність, позовін івимоги
підтримала у повному обсязі та просила
їх задовольнити, не заперечувала проти
заочного розгляду справи.

Від представника третьої особи
надійшла заява про розгляд справи без
його участі.

Відповідачі в судове засідання не
з’явилися, повідомлені належним чином,
заяв та клопотань не надавали, причини
неявки суду не відомі, клопотань про
відкладення розгляду спрпави не
надходило, у зв’язку з чим суд вважає
за доцільне розглянути справу в
порядку ст.224 ЦПК України – заочно.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з’ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об’єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України суд дійшов
висновку, що позов підлягає чстковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 03 січня 2014 р. між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП
ОСОБА_2 укладено договір № ВО 3089L,
згідно якого виконавець
зобов'язується організувати роботу з
виготовлення і передачу у власність
замовника ПВХ конструкції за вартістю
виробника /а.с.8-9/. Вартість товару
згідно даного договору становить 10865
грн. 00 коп., завдаток - 100 грн.

Оскільки згідно ч. 2 ст. 903 ЦК України,
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник
зобов'язується оплатити надану йому
оплату в розмірі, у строк та в порядку,
що встановлені договором, 03 січня 2014 р.
між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», у особі
ОСОБА_4 укладено кредитний договір №
401570950/а.с.15/. Згідно даного договору,
банк надає позичальнику кредит, а
позичальник приймає кредит, сума якого
становить 10 765,12 грн., для
оплати/часткової оплати товарів згідно
з переліком, що вказаний у специфікації
№ 40157095 від 03.01.2014 р. у загальній сумі 9 258
грн., шляхом безготівкового
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок ФОП ОСОБА_3 №4981.

Судом встановлено, що після
ознайомлення позивача з умовами
укладеного договору на виготовлення і
передачу у власність ПВХ конструкцій,
керуючись нормам Закону України «Про
захист прав споживачів», а саме про
право на протязі 14 днів після
досягнення домовленостей на надання
послуг чи виконання робіт, відмовитись
від замовлення, позивач на адресу ФОП
ОСОБА_2, ПАТ «Альфа-Банк», 04 січня 2014 р., а
також повторно 08 січня 2014 року, 09 січня
2014 року та 17 лютого 2014 року направила
заяви-повідомлення, згідно яких
просила розірвати укладені договіри,
та не проводити сплату коштів по
договорам /а.с.17,18,19,20,23-24,30/.

В своїх уточненнях до позовної заяви
ОСОБА_1 просить стягнути на її користь
моральну шкоду 7556,00 грн., з яких 5556,00 грн.
втрат через необхідність лікування її
чоловіка, що підтверджуються
квитанціями за квітень-липень 2014 року
/а.с.40-43/, який згідно довідки СМСЧ № 6
м.Дніпропетровська знаходиться на
стаціонарному лікуванні від інсульту в
неврологічному відділенні з 07.04.2014 року
/а.с. 39/ та 2000,00 грн. їй через грубість
відповідача, постійний нервовий стан у
її віці, необхідність доводити свою
правоту постійними поїздками до банку
та до відповідача, необхідністю
сплачувати відсотки банку за
користування грошовими коштами, якими
вона жодним чином не користувалась та
не брала до рук.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір
про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставі, встановлених
цим Кодексом, іншим законом або
домовленістю сторін. Порядок і
наслідки розірвання договору про
надання послуг визначається
домовленістю сторін або законом.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право протягом чотирнадцяти
календарних днів відкликати свою згоду
на укладення договору про надання
споживчого кредиту без пояснення
причин. Перебіг цього строку
розпочинається з моменту передачі
споживачеві примірника укладеного
договору. Відкликання згоди
оформлюється письмовим повідомленням,
яке споживач зобов'язаний подати
особисто чи через уповноваженого
представника або надіслати
кредитодавцю до закінчення строку,
зазначеного в абзаці першому цієї
частини. З відкликанням згоди на
укладення договору про надання
споживчого кредиту споживач повинен
одночасно повернути кредитодавцю
кошти або товари, одержані згідно з
договором. Споживач також сплачує
відсотки за період між моментом
одержання коштів та моментом їх
повернення за ставкою, встановленою в
договорі. Споживач не зобов'язаний
сплачувати будь-які інші збори у
зв'язку з відкликанням згоди.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач ОСОБА_1, на виконання вимог
вищенаведеної норми закону, подала до
Банку письмове повідомлення (звернення
від 04 січня 2014 року /а.с. 17/ про
відкликання згоди на укладення
договору про надання споживчого
кредиту від 03 січня 2014 року.

Листом від 15.01.2014 року вих. № 2834-23.1-б/б
ПАТ «Альфа-Банк» відмовив їй у
розірванні Кредитного договору,
посилаючись на те, що з відкликанням
згоди на укладення договору про
надання споживчого кредиту, споживач
повинен одночасно повернути
кредитодавцю кошти або товари,
одержані згідно з договором. Крім того,
як на підставу відмови розірвання
договору, ПАТ «Альфа-Банк» посилається
на те, що з моменту оформлення
Кредитного договору №40157095 на рахунок
№0950 не надходило будь-яких
грошових коштів для повного погашення
заборгованості за кредитом.

Вказані ПАТ «Альфа-Банк» причини
відмови в розірванні Кредитного
договору не передбачені ч.6 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
оскільки за договором споживчого
кредиту ОСОБА_1 не одержала ані
грошових коштів, ані товару.

Що стосується надходження грошових
коштів для повного погашення
заборгованості за кредитом, то вказана
норма Закону не містить такої умови для
розірвання договору споживчого
кредиту. При цьому, відповідно до
Графіку платежів, наданого позивачці
ПАТ «Альфа-Банк», строк першого внеску
для погашення кредиту наступає 03
лютого 2014 року, тобто ПАТ «Альфа-Банк»
повинен був протягом семи днів лише
розірвати Кредитний договір. Будь-які
правові підстави вимагати у неї
внесення грошових коштів на погашення
кредиту у ПАТ «Альфа-Банк» відсутні.
Посилання представника відповідача
ПАТ «Альфа Банк» про невиконання з
боку позивачки вимог закону в частині
повернення грошових коштів, судом не
приймаються, так як особисто позивач не
отримувала гроші по кредитному
договору, банк після отримання
повідомлення про відкликання згоди,
отриманого 04.01.2014 року вх. № 439,
претензію ФОП ОСОБА_2 або ФОП ОСОБА_3 не
надсилав, а 08.01.2014 року перерахував
кошти на рахунок відповідача ФОП
ОСОБА_3

Крім того, суд приймає до уваги, що у
випадку перерахування Банком грошових
коштів на поточний рахунок фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 він не
позбавлений можливості повернути
вказані грошові кошти у порядку
передбаченому ст. 1212 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди, суд
виходить з наступного.

За змістом позовної заяви, позивач
посилається на ст.23 ЦК України,
відповідно до якої особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав, з
посиланням на те, що внаслідок дій
відповідача вона зазнала нервові
переживання у своєму віці, а її
чоловіка, з яким вона проживає понад 40
років разом, до інсульту. Тепер весь її
час йде на лікування та допомогу
чоловіку. Зважаючи на це, позивач
просить стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі 7556,00 грн., з
яких 5556,00 грн. втрат через необхідність
лікування її чоловіка та 2000,00 грн. їй
через грубість відповідача,
необхідність доводити свою правоту
постійними поїздками до банку та до
відповідача, необхідністю сплачувати
відсотки банку за користування
грошовими коштами, якими вона жодним
чином не користувалась та не брала до
рук.

Згідно діючого законодавства особа
несе відповідальність за заподіяну
моральну шкоду у випадках, коли право
на її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України, або у випадках, передбачених
нормами ЦК України, а також іншими
нормами законодавства, які
встановлюють відповідальність за
заподіяння моральної шкоди, зокрема,
Законом України «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов’язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 року, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
тощо. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

До загальних підстав деліктної
відповідальності, що підлягають
обов’язковому встановленню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди, відносяться:
наявність моральної шкоди, протиправна
поведінка особи, що завдала шкоди,
причинний зв’язок між шкодою та
протиправною поведінкою особи, що
завдала шкоди, вина.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 суд виходить з того, що загальне
правило про розподіл тягаря
доказування, встановлене ст. 60 ЦПК, яке
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Саме тому потерпілий повинен довести
факт спричинення йому моральної шкоди,
щоб суд вирішив питання про
відшкодування на його користь.
Наступною умовою відповідальності за
заподіяння моральної шкоди є
протиправність поведінки - невиконання
юридичного обов'язку, встановленого
нормою права. Відповідно до форм
юридичних обов'язків протиправність
виступає у формі дії і бездіяльності.
При цьому, під протиправною дією
розуміють поведінку, що заборонена
законом, а під протиправною
бездіяльністю - невчинення особою дій,
які вона була зобов'язана за законом
вчинити.

Наявність причинного зв'язку між
протиправним діянням і моральною
шкодою, що є третьою підставою
відповідальності за завдану моральну
шкоду, виражає зв'язок протиправної
поведінки і шкоди, що настала, при якому
протиправність є причиною, а шкода -
наслідком. Заподіювач несе
відповідальність лише за ту шкоду, яка
є необхідним наслідком його поведінки.
Неправомірне діяння повинно бути
головною причиною, що з неминучістю
тягне за собою заподіяння моральної
шкоди, необхідною умовою настання
негативних наслідків у вигляді
фізичних або душевних страждань.

Отже, що стосується відшкодування
моральної шкоди у розмірі 7556,00 грн., то
визначаючи розмір моральної шкоди,
заподіяної позивачу, та враховуючи, що
розмір відшкодування моральної шкоди
має бути не більш, ніж достатнім для
розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її надмірного
збагачення, суд приймає до уваги
моральні страждання, які вона зазнала
та інші негативні наслідки та вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача моральну шкоду у
розмірі 500 грн.

Аналізуючи зібрані по справі докази,
суд доходить думки про доведеність
вимог позивача щодо порушення
відповідачем її прав та законних
інтересів, позов повністю
обґрунтований та такий, що підлягає
частковому задоволенню.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
усіх доказів у їх сукупності, з
урахуванням зазначених норм права, суд
вважає, обґрунтованими вимоги про
розірвання договору про надання послуг
на виготовлення вікон № ВО 3089L від
03.01.2014 року, стягнення з відповідачів
безпідставно отриманих коштів шляхом
перерахування їх на рахунок ПАТ
«Альфа-Банк» та стягнення моральної
шкоди в розмірі 500 грн.

Оскільки позивач, на користь якого
ухвалено рішення, звільнений від
сплати судового збору, суд стягує з
відповідачів в дохід держави
пропорційно до задоволеної частини
вимог.

Керуючись ст.10,11,15,59,60,79,83,84,208,209,212-215,224-226
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити
частково.

Визнати розірваним з 04 січня 2014 року
договір на виготовлення ПВХ
конструкцій № ВО 3089L від 03.01.2014,
укладеного між ОСОБА_1 та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2.

Стягнути солідарно з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 та Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Альфа-Банк» безпідставно отримані
грошові кошти у розмірі 10765,12 (десять
тисяч сімсот шістдесят п’ять гривень,
12 коп.) гривень та перерахувати їх на
рахунок № 0950 у ПАТ «Альфа-Банк»,
МФО 300346, для погашення заборгованості
ОСОБА_1 по кредитному договору № 40157095
від 03.01.2014 року.

Стягнути солідарно з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 та Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути солідарно з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 та Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 в доход держави
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга
подається апеляційному суду через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його постановив за письмовою
заявою відповідачів, котра може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання копії заочного рішення.

Суддя
Т.В. Шевцова