Справа№311/4373/14-ц
Провадження№ 2/311/1476/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 грудня 2014 року Василівський
районний суд Запорізької області у
складі:

головуючого - судді:
Сидоренко Ю.В.,

при секретарі
Яблонській Я.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Василівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
Управління Державної міграційної
служби України в Запорізькій області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

03.12.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Василівського районного суду
Запорізької області з позовом до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначає, що їй на підставі
договору довічного утримання,
укладеного 28.10.2008 року з ОСОБА_3,
належить на праві власності житловий
будинок АДРЕСА_1. Після реєстрації прав
власності на вказаний житловий
будинок, вона дізналася, що в ньому
зареєстрований ОСОБА_2, якого вона
жодного разу не бачила, хоча з 2008 року
особисто здійснювала догляд за ОСОБА_3,
яка була похилого віку та потребувала
стороннього догляду, у зв'язку з чим
кожного дня вона перебувала в будинку
за вищевказаною адресою, здійснюючи
догляд за ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2
ніколи не бучила, про що також свідчать
акти, складені в присутності сусідів та
депутата селищної ради, тому вона
вимушена звернутися до суду з даним
позовом, в якому просить усунути
перешкоди в користуванні належним їй
на праві власності житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом зняття відповідача
ОСОБА_2 з реєстрації в управлінні
Державної міграційної служби України в
Запорізькій області за вищевказаною
адресою .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не
з'явилася, надала суду заяву про
розгляд справи у її відсутність,
заявлені позовні вимоги підтримує,
наполягає на їх задоволенні у повному
обсязі за підставами, викладеними у
позовній заяві. Проти ухвалення
заочного рішення у справі, на підставі
наявних у ній доказів, не заперечує

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився, про час і місце слухання
справи повідомлений судом своєчасно та
належним чином, у встановленому
законом порядку, відповідно до вимог
ст.ст.74,76 ЦПК України, документів на
підтвердження поважності причин
неявки суду не надано, заперечень на
позов не подано, тому суд вирішує
справу на підставі наявних у ній
доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169, ч.1 ст.
224 ЦПК України.

Представник третьої особи Управління
Державної міграційної служби України в
Запорізькій області в судове засідання
не з'явився, суду надано заяву про
розгляд справи у відсутність їх
представника за наявними у справі
матеріалами, заперечень та доповнень
не мають, самостійних вимог не
заявляють.

Повно та всебічно вивчивши надані суду
докази, давши їм оцінку у сукупності з
оголошеними та дослідженими
матеріалами справи, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачці ОСОБА_1 на підставі договору
довічного утримання (догляду),
укладеного 28.10.2008 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, який посвідчений приватним
нотаріусом Василівського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_4.(а.с5-7), на праві
приватної власності житловий будинок
АДРЕСА_1, що також підтверджується
Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, виданим РКП
«Василівське БТІ» від 14.11.2008 року (а.с.8)
та Інформаційною довідкою з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
- житловий будинок АДРЕСА_1 за № 30482569,
який сформований 04.12.2014 року
Реєстраційною службою Василівського
РУЮ Запорізької області (а.с.21)

Згідно даних Управління Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області станом на 05.12.2014
року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно
зареєстрований у житловому будинку
АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно актів про фактичне не
проживання, складених 02.01.2014 року, 07.05.2014
року, 27.11.2014 року у складі комісії:
депутата Степногірської селищної ради
Василівського району Запорізької
області Бірюкової В.В., сусідів ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вбачається, що
ОСОБА_2 з 14.05.2002 року зареєстрований у
будинку АДРЕСА_1, але з невідомих причин
понад 12 років за даною адресою не
мешкає (а.с.9,10,11).

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України щодо обов'язку доказування,
обов'язок довести свої заперечення
щодо наявності поважних причин
відсутності на спірній житловій площі
покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України
передбачає, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності, право приватної
власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК
України передбачають, що кожен має
право на житло і ніхто не може бути
обмежений у праві користуванням інакше
ніж з підстав і в порядку визначеним
законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України
власнику належать права володіння,
користування і розпоряджання своїм
майном. Згідно статті 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку
визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням, відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст.405 ЦК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо
визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
члена сім'ї власника житла, мають
встановлюватися наступні факти: чи є
спірне приміщення житлом, чи є воно
власністю позивача, чи відсутній
відповідач у спірному приміщені понад
встановлені строки, чи є причини
відсутності поважними та чи не було між
власником та відповідачем будь якої
іншої домовленості щодо користування
житлом або збереження права на
користування житлом на час
відсутності.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснив
судам, що у справах цієї категорії
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року з подальшими змінами „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", на ствердження вибуття суд
може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім"ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладання трудового договору на
невизначений строк тощо).

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, і з позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог як виселення, позбавлення права
власності або права користування на
житлове приміщення; про визнання особи
безвісно відсутньою; про оголошення
фізичної особи померлою.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 у житловому будинку
АДРЕСА_1 понад року не проживає,
добровільно знятися з реєстрації
відмовляється, поважних причин
відсутності відповідача за вказаною
адресою понад один рік судом не
встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що права
позивача ОСОБА_1 підлягають захисту
шляхом позбавлення відповідача ОСОБА_2
права користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги законні, обґрунтовані
та підлягають задоволенню та вважає
необхідним усунути перешкоди у
користуванні належним ОСОБА_1 на праві
приватної власності житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку за вищевказаною
адресою з тих підстав, що відповідач
ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку
тривалий час не проживає, понад 12 років,
комунальні послуги не сплачує, крім
того в будинку відсутні особисте майно
та особисті речі відповідача. Дії
відповідача ОСОБА_2 створюють позивачу
ОСОБА_1, як власнику вищевказаного
житлового будинку, перешкоди у
володінні, користуванні та
розпорядженні своєю власністю, крім
того, позивачка несе необґрунтовані
витрати по оплаті комунальних платежів
за відповідача та не може у повному
обсязі реалізувати своє право на
розпорядження приватною власністю,
добровільно знятися з реєстрації
відповідач не бажає.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист
прав людини та основних свобод,
ст.ст.41,47 Конституції України,
ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу
України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу
України, Законом України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" від 11.12.2003 року,
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 157, 209, 212-215,
218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
належним ОСОБА_1 на праві приватної
власності житловим будинком АДРЕСА_1
шляхом зняття з реєстраційного обліку
за вищевказаною адресою ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути переглянуто судом за
заявою відповідача, який не був
присутній у судовому засіданні, яка
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Василівський районний суд
Запорізької області протягом 10 днів з
дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області

Ю.В.СИДОРЕНКО