Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №275/84/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Грищенко М. В. (Брусилівський р/с)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.В., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Церпіцької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 12 березня 2014 року, -

встановила:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся із позовом, в якому просив
винести рішення про стягнення з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 40 913,23 грн та судові
витрати. В обґрунтування позову
зазначив, що 03.03.2006 року між позивачем
та відповідачем було укладено
кредитний договір, за яким він отримав
кредит у розмірі 2 185,30 грн, за умови
щомісячного часткового погашення,
сплати відсотків за користування
кредитом. Однак, відповідач умови
даного договору не виконує, своєчасно
кошти не повертає, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 12 березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 26 518,83 грн та 265,19 грн судових
витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій
він посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та винести нове про відмову у
задоволенні позовних вимог у зв'язку із
пропуском строку позовної давності.
Зокрема, зазначив, що суд безпідставно
не взяв до уваги, що він належним чином
не був повідомлений про день розгляду
справи, а відтак не мав можливості
подати заяву про застосування строку
позовної давності, в тому числі і
спеціальної. Крім того, у 2006 році він
отримав від позивача кошти в борг,
проте кредитного договору не укладав
та не підписував.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково із
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Статтею 526 ЦК
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є невиконання
або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
сума боргу за кредитним договором
підлягає стягненню в повному обсязі, а
розмір збитків є меншим ніж розмір
неустойки, а тому остання підлягає
зменшенню на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК
України.

Проте, повністю погодитися з цим не
можна, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 03.03.2006 року між
ЗАТ «Приватбанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1
укладено договір №DNH4KP99180144, відповідно
до умов якого, відповідач отримав
кредит у розмірі 2 185,30 грн, строком на 12
місяців, відсоткова ставка 2,09 % в місяць
за суму залишку кредиту. Договір
складається із заяви позичальника,
Умов та Правил надання банківських
послуг (а.с. 5-9). У заяві зазначено, що
позичальник ознайомився та згоден з
умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам. Проте, наявні в
матеріалах справи умови не містять
доказів щодо дати їх затвердження та
чинності на час підписання Заяви саме в
такій редакції, що унеможливлює
вважати належним доказом термін
позовної давності у п'ять років згідно
п. 5.5. Умов.

У зв'язку з тим, що відповідач не
здійснював платежі по кредиту станом
на 20.01.2014 року виникла заборгованість
на загальну суму 40 913,23 грн, яка
складається з 2 182,98 грн - заборгованість
за кредитом, 11 911,41 грн - заборгованість
за відсотками, 24 392,40 грн - пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 500,00 грн - штраф (фіксована
частина) та 1 924,44 грн штраф (процентна
складова). Оскільки відповідач
заборгованість не погашає, позивач у
відповідності до вимог договору
використовуючи своє право, визнав
термін кредиту таким, що настав і
вимагає погашення залишку кредиту,
тому звернувся до суду із позовними
вимогами до відповідача.

Є безпідставними доводи апелянта про
те, що він не був належним чином
повідомлений про день розгляду справи,
а Банк порушив строк позовної давності
щодо стягнення заборгованості за
кредитом, відсотків та пені за
несвоєчасне виконання зобов'язання у
повному обсязі, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач був належним чином
повідомлений про дату розгляду справи
в районному суді, а отже не з'явившись
до суду, він реалізував своє
процесуальне диспозитивне право не
брати участь при розгляді спору (ст. 27, 31
ЦПК України)

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
тобто правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 261 ЦК України передбачено, що
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується (ст. 264 ЦК
України).

З матеріалів справи вбачається, що факт
підписання заяви позичальника від
03.03.2006 року та отримання позичкових
коштів ОСОБА_1 не заперечується, після
закінчення строку дії кредитного
договору, останнім кошти в рахунок
погашення заборгованості не
сплачувались.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку дії
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору, не
припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК
України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином, відповідно до вимог ст.ст. 526, 599
ЦК України.

Суд першої інстанції вищевказаних
вимог не врахував та дійшов
помилкового висновку про задоволення
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором в повному обсязі та пені з
урахуванням вимог ст. 551 ЦК України
станом на 20.01.2014 року, тобто поза межами
дії кредитного договору. Згідно
наданого розрахунку заборгованість за
кредитним договором відповідача
станом на 05.03.2007 року (строк дії
договору) становить 3 311,83 грн та
складається із заборгованості за тілом
кредиту в сумі 2 185,30 грн, заборгованості
за відсотками - 938,16 грн та пені - 198,37 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
кредитор має право на одержання
заборгованості за кредитом, процентів
від суми кредиту, інших визначених
договором виплат лише протягом строку
дії кредитного договору, а після його
закінчення, у разі прострочення
виконання грошового зобов'язання, Банк
не позбавлений права на отримання сум,
передбачених ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з
ухваленням нового про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 12 березня 2014 року скасувати,
ухваливши нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором від 03.03.2006 року в
розмірі 3 311,83 грн та 243,60 грн судового
збору.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:
Судді: