РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3030/14-ц

пр. № 2/759/2404/14

08 грудня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, за участю третіх осіб: ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», ВДВС
Святошинського РУЮ у м.Києві, за участю
прокуратури Святошинського району
м.Києва, про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, у якому просив
суд у порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя визнати за
ОСОБА_1 право власності на автомобіль
марки «Лендмарк» д.н.з. НОМЕР_1 і
стягнути із позивача на користь
відповідача грошові кошти, які
відповідають частці права власності
відповідача на вказане авто у розмірі 5
705,72 грн. (з урахуванням уточнень позову
від 02.06.2014 р.).

Заявлені вимоги основного позову
обґрунтовані тим, що за час шлюбу із
відповідачем ними було придбано
автомобіль марки «Лендмарк» за
кредитні кошти, які були отримані
відповідачем від ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль». Згодом відповідач був визнаний
винним у вчинені злочину та відбував
покарання у вигляді позбавлення волі.
Крім того, придбаний автомобіль
підлягав конфіскації відповідно до
вироку суду, у зв'язку із чим позивач не
має можливості ним володіти та
користуватися, хоча автомобіль,
фактично є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
просила їх задовольнити, посилаючись
на обставини викладені у позовній
заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення позову не заперечував.

Прокурор прокуратури Святошинського
району м.Києва проти задоволення
даного позову заперечував, вказуючи на
те, що за вироком Святошинського
районного суду м.Києва від 10.12.2009 року
усе майно відповідача підлягає
конфіскації, а відтак, задоволення
даного позову, згідно із викладеними
позовними вимогами, унеможливить
виконання вироку суду у цій частині.

Належним чином повідомлені треті особи
у даній справі своїх представників у
судове засідання не направили, що
свідчить про наявність підстав для
проведення судового засідання у їх
відсутність.

Вислухавши пояснення сторін,
представника позивача, прокурора
прокуратури, вивчивши матеріали
справи, оцінивши надані докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення даного позову, виходячи із
такого.

Як вбачається із матеріалів справи і
встановлено судом, 29 січня 1993 року між
позивачкою і відповідачем було
укладено шлюб.

12.10.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 014/2560/73/62356 від
12.10.2007 року, за умовами якого
позичальником було отримано кредит у
розмірі 98 475,00 грн. на споживчі цілі, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13,50 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Кредит було надано із кінцевим
терміном повернення грошових коштів до
12.10.2013 року. У забезпечення виконання
своїх зобов'язань, 12.10.2007 року, між
ОСОБА_2 і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
було укладено договір застави
автомобіля, за яким предметом застави є
автомобіль "Landmark" 2006 року випуску
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Також встановлено, що на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 11.10.2007 року за
ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль
"Landmark" 2006 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1. У свідоцтві про
реєстрацію міститься особлива
відмітка, у якій значиться, що
автомобіль був придбаний на підставі
довідки -рахунку за кредитним
договором між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та власником.

Позивачка вказує на те, що даний
автомобіль було придбано за кредитні
кошти, отримані відповідачем за
кредитним договором № 014/2560/73/62356 від
12.10.2007 року.

За вироком Святошинського районного
суду м.Києва від 10.12.2009 року ОСОБА_2 був
визнаний винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.4 ст. 190 КК України і за
яким йому призначено покарання у
вигляді 10 років позбавлення волі з
конфіскацією усього особистого майна
(а.с. 18).

За змістом наявної у матеріалах справи
копії довідки про звільнення ОСОБА_2,
відповідач відбував покарання в
установах Державної
кримінально-виконавчої служби з 27.10.2008
року по 22.11.2013 рік.

У позовній заяві позивачка вказує на
те, що, у зв'язку із відбуттям покарання
відповідача, починаючи з 2008 року усі
зобов'язання за вказаним кредитним
договором вона виконувала самостійно.
Згідно із розрахунку позивача сплачена
нею заборгованість за кредитним
договором склала 92 178,25 грн., у той час,
як відповідач повернув банку лише 5 705,72
грн. кредитних коштів.

Відтак, посилаючись на положення
частини 2 статті 70 Сімейного кодексу
України, позивач вказує на те, що розмір
частки відповідача у їх спільному
майні - автомобілі Landmark" 2006 року випуску
реєстраційний номер НОМЕР_1,
еквівалентна сумі грошових коштів,
внесених ним до банку з метою погашення
кредитної заборгованості, а саме 5 705,72
грн.; тому позивач просить, у порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя, визнати за нею право
власності на автомобіль марки
«Лендмарк» д.н.з. НОМЕР_1 і стягнути із
позивача на користь відповідача
грошові кошти, які відповідають частці
права власності відповідача на вказане
авто у розмірі 5 705,72 грн.

Крім того, позивачка вказує на те, що
іншого спільного майна у неї з
відповідачем не має, а відтак поділу
підлягає лише дане авто.

За змістом Звіту № GP140110-001 про оцінку
майна, що був складений ТОВ
«Інтерконсалт центр» за замовленням
ОСОБА_2, станом на 10.01.2014 року, оціночна
вартість автомобіль "Landmark" 2006 року
випуску реєстраційний номер НОМЕР_1,
без ПДВ, становить 51 385,00 грн.

Відповідач проти запропонованого
позивачем способу поділу їх спільного
майна не заперечував і просив позовні
вимоги задовольнити.

Однак, така позиція позивача і
відповідача суперечить нормам
матеріального права, виходячи із
такого.

Відповідно до статті 63 Сімейного
кодексу України дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК
України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (частина 1 статті 70 СК
України).

Частиною 2 статті 70 СК України
встановлено, що при вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

Обґрунтовуючи необхідність відступу
від принципу рівності часток подружжя
у спільному майні при вирішенні спору,
позивачка вказує на те, що у зв'язку із
відбуттям покарання відповідачем у
місцях позбавлення волі, починаючи з 2008
року усі зобов'язання за вказаним
кредитним договором вона виконувала
самостійно; згідно із розрахунку
позивача сплачена нею заборгованість
за кредитним договором склала 92 178,25
грн., у той час, як відповідач повернув
банку лише 5 705,72 грн. кредитних коштів.

Водночас, такі доводи не можуть бути
судом взяті до уваги, з огляду на те, що
за правовою природою кредитні грошові
кошти, отримані у користування ОСОБА_2
за згаданим кредитним договором №
014/2560/73/62356 від 12.10.2007 року, також є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, як і доходи позивачки, із яких
вона виплачувала вказану частину
кредиту. Крім того, відбування
відповідачем покарання за вироком суду
у місцях позбавлення волі з 27.10.2008 року
по 22.11.2013 рік є об'єктивною обставиною,
яка не може свідчити про небажання і
відмову ОСОБА_2 дбати про матеріальне
забезпечення сім'ї, або про вчинення
ним інших дій, передбачених частиною 2
статті 70 СК України.

Викладене свідчить про відсутність
достатніх і необхідних підстав для
зменшення ідеальної частки
відповідача у спільному майні -
автомобілю марки LANDMARK, модель: SUV2WD, 2006
р.в., колір сірий, Д.Н.З.НОМЕР_1.

Частиною 1 статті 71 СК України
встановлено, що майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду (пункти 4, 5
статті 71 СК України).

У пункті 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" вказано, що вирішуючи питання
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

Водночас, у порушення приписів пунктів
4, 5 статті 71 СК України, статті 60 ЦПК
України, ОСОБА_1 не надала суду
належних і допустимих доказів внесення
нею на депозитний рахунок
Святошинського районного суду м.Києва
грошових коштів у розмірі вартості
частки у спільному майні, яка на думку
позивачки, має бути виділена ОСОБА_2, а
саме у розмірі 5 705,72 грн.

Крім того, відступ від рівності часток
кожного із подружжя у спільному
сумісному майні, шляхом зменшення
частки відповідача у справі щодо
вказаного автомобіля буде суперечити
інтересам держави, які випливають із
постановленого вироку Святошинського
районного суду м.Києва від 10.12.2009 року,
яким призначено відповідачу покарання,
у тому числі, у вигляді конфіскації
усього його особистого майна.

Відповідно до положень статті 59 КК
України, конфіскація майна полягає в
примусовому безоплатному вилученні у
власність держави всього або частини
майна, яке є власністю засудженого.
Поряд з конфіскацією як видом
додаткового покарання виділяють
спеціальну конфіскацію, яка не є видом
покарання. Вона передбачена
кримінально-процесуальним
законодавством і полягає в примусовому
безоплатному вилученні в дохід держави
знарядь злочину, що належать
обвинуваченому, а також грошей,
цінностей, інших речей, нажитих
злочинним шляхом.

На запит суду листом від 30.07.2014 року №
9219/03-28 ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві
повідомив суд про те, що 23.06.2011 на
виконання до ВДВС Святошинскього РУЮ у
м. Києві надійшов виконавчий лист 1-125
від 03.06.2011 виданий Святошинським
районним судом м. Києва про конфіскацію
всього майна, що належить ОСОБА_2 на
користь держави. Згідно вимог ст. 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
23.06.2011 винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження копії якої
направлено сторонам виконавчого
провадження. 23.06.2011 року державним
виконавцем винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. Згідно
відповіді ДАІ за боржником
зареєстровано транспортний засіб,
автомобіль марки LANDMARK, модель: SUV2WD, 2006
р.в., колір сірий, Д.Н.З.НОМЕР_1. 15.09.2011
року державним виконавцем винесено
постанову про розшук майна боржника, а
саме автомобіля марки LANDMARK, модель: SUV2WD,
2006 р.в., колір сірий, Д.Н.З.НОМЕР_1. В
зв'язку з тим, що вищевказаний
транспортний засіб перебуває у заставі
ПАЕ „Райффайзен Банк Аваль», на
підставі договору застави
транспортного засобу, державним
виконавцем неодноразово направлялися
запити до ПАТ „Райффайзен Банк Аваль»,
щодо скасування арешту. Станом на 30.07.2014
відповіді з ПАТ „Райффайзен Банк
Аваль» не надходило, транспортний
засіб перебуває у розшуку.

Викладене підтверджується і наявною у
матеріалах справи довідкою Управління
державної автомобільної інспекції ГУ в
м.Києва МВС України від 21.06.2014 року № 528.

Відтак, даний автомобіль у частині, яка
належить ОСОБА_2 підлягає конфіскації
згідно із вироком Святошинського
районного суду м.Києва від 10.12.2009 року.

Викладене свідчить про відсутність
підстав для задоволення даного позову
відповідно до заявлених ОСОБА_1
позовних вимог про поділ спільного
сумісного майна подружжя, шляхом
визнання за нею права власності на
автомобіль марки «Лендмарк» д.н.з.
НОМЕР_1 і стягнення із позивача на
користь відповідача грошових коштів,
які відповідають частці права
власності відповідача на вказане авто
у розмірі 5 705,72 грн.

Відтак, у зв'язку із неможливістю
виходу за межі заявлених ОСОБА_1
позовних вимог, суд вважає за необхідне
у задоволенні позову відмовити, у
зв'язку із його необґрунтованістю і
невідповідністю приписам
матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
316, 317, 328, 392 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 10, 42, 58, 64, 212-215, 224-226 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
позивачем до Апеляційного суду м.Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: