АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6992/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Лукінова К. С. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

05 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного
товариства

Комерційний банк «Приватбанк»,

на рішення Покровського районного суду
Дніпропетровської області від 18 червня
2014 року, по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року до Покровського
районного суду Дніпропетровської
області звернулося ПАТ КБ
«Приватбанк» з позовом, який в березні
2014 року відповідно до вимог ст. 31 ЦПК
України було уточнено, до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості /а.с.1-2, 27-30/.

Рішенням Покровського районного
суду Дніпропетровської області в
задоволені позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості відмовлено /а.с.55/.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким їх
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, стягнути з відповідача судові
витрати за подання апеляційної скарги,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, та рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 628, 629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону, інших актів
цивільного законодавства у
встановлений договором строк, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року
між позивачем та відповідачем було
укладено кредитний договір № б/н,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Між тим,
відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та Банком Договір,
підтверджується підписом у заяві.

Судовим наказом Покровського
районного суду Дніпропетровської
області по справі №2-н-294 від 27 жовтня 2008
року з відповідача було стягнуто на
користь позивача заборгованість за
спірним кредитним договором у розмірі
2648,09 грн. /а.с.3/.

Згідно листа ВДВС РУЮ у
Дніпропетровській області від 12.06.2014
року цей судовий наказ виконано у
повному обсязі.

При вищенаведених обставинах суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2, яка станом на
15.01.2014 року складає 11945, 96 грн. не
підлягають задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
позивача на невідповідність висновків
суду першої інстанції обставинам
справи, оскільки суд при ухвалені
рішення не врахував, що сам по собі
судовий наказ від 27 жовтня 2008 року без
повного та фактичного виконання
відповідачем зобов'язань, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
Договору й не звільняє боржника від
сплати процентів за фактичне
користування кредитом та
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених умовами договору, то з
ними погодитися неможна, так як вони
зводяться до переоцінки доказів,
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Як вбачається за матеріалів справи, п.
9.3 Умов визначено, що картка відкрита на
невизначений строк, крім випадків,
установлених пунктами 9.6, 9.7 Умов
договору. У цих пунктах, а також у
пунктах 9.1., 9.4. Умов вказано, в яких
випадках дія картки припиняється та з
якого часу у кредитора виникає право на
примусове стягнення заборгованості та
в якому порядку.

Відповідно до п. 9.4. Умов у випадку
наявності перевитрат платіжного
ліміту по карті та непогашення їх
клієнтом протягом 6 місяців, карта
закривається та її наступне
відновлення можливе лише після повного
погашення заборгованості.

Тобто пунктами 9.3, 9.4, 9.6, 9.7 Умов,
визначено порядок припинення дії
кредитної карти в окремих випадках, а
саме: у разі невиконання кредитором
зобов'язань щодо виплати кредиту.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що у вересні 2007 року в
результаті зняття готівки з платіжної
картки та в подальшому порушення
відповідачем умов укладеного договору
щодо сплати знятих кредитних коштів,
виникла заборгованість, яка не була
погашена ОСОБА_2 протягом 6 місяців,
тобто платіжна карта відповідача
повинна бути закрита зі спливом
встановленого 6 місячного строку
відповідно до вищезазначених умов
укладеного між сторонами договору.

Про зазначене також свідчить факт
звернення позивача із заявою про
видачу судового наказу, за якою 27
жовтня 2008 року було видано судовий
наказ №2-н-294 про стягнення з ОСОБА_2
всієї суми заборгованості за кредитним
договором від 28 вересня 2007 року в
розмірі 2648,09 грн. /а.с.3/.

Між тим, відповідно п.9.12 Умов договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна зі сторін не заявить про
припинення його дії, договір
вважається пролонгованим на такий
самий строк.

Однак, пролонгація договору передбачає
продовження строку дії договору після
виконання сторонами його умов і
переукладання договору на тих самих
умовах, на яких він був укладений.
Оскільки після закінчення строку дії
договору банк не видавав відповідачу
грошових коштів і нової платіжної
картки, а боржник своїх зобов'язань за
договором від 28 вересня 2007 року не
виконав, відсутні підстави вважати що
договір було пролонговано, тобто
термін дії спірного договору
визначається строком 12 місяців
відповідно до його умов. Такой же
позиції дотримується й Верховний суд
України у своїй постанові від 25 вересня
2014 року під час розгляду справи № 6-103 цс
14.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами договору картковий рахунок
було закрито та термін дії спірного
кредитного договору закінчився -
позивач звернувся до суду з метою
захисту своїх прав і отримав судовий
наказ про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитом, колегія
суддів вважає, що відсутні підстави для
нарахування позивачем відсотків за
користування кредитом згідно до умов
укладеного між сторонами договору.

Крім того, з відповіді ВДВС
Покровського РУЮ від 12 червня 2014 року
вбачається, що на виконання у відділі
ДВС перебував виконавчий документ
№2-н-294 виданий 17 грудня 2008 року
Покровським районним судом
Дніпропетровської області про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованість за спірним
кредитним договором у розмірі 2648,09 грн.,
на підставі якого 16 березня 2009 року
державним виконавцем було відкрито
виконавче провадження та 05 жовтня 2011
року відповідно до п.8 ст.49 ЗУ «Про
виконавче провадження» було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з перерахуванням
всієї суми заборгованості на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с.48/.

Тобто, доводи апелянта, щодо стягнення
суми нарахованої заборгованості (яка
складається з заборгованості за
кредитом, по процентам та комісії за
користування кредитом також штрафу)
спираючись на те, що в період виконання
відповідачем судового наказу від 27
жовтня 2008 року заборгованість по
спірному кредитному договору значно
зросла, оскільки судове рішення про
задоволення вимог кредитора, виконання
якого фактичне не здійснено, не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін договору та не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового зобов'язання
стягнення боргу за відсутністю
реального виконання, колегія суддів не
може прийняти до уваги враховуючи
вищенаведені обставини. Оскільки,
загальна сума заборгованості за
спірним кредитним договором була
стягнута на підставі судового наказу
№2-н-294 від 27 жовтня 2008 року, на момент
винесення якого картковий рахунок було
закрито та терміну дії спірного
кредитного договору закінчився
відповідно до умов укладеного між
сторонами договору.

Таким чином нарахування процентів та
комісії за користування кредитом та
штрафу після закінчення строку дії
договору не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Крім того, відповідно до абз. 1, 2 п. 17
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів що
виникають із кредитних правовідносин»
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК
України. Наявність судового рішення
про задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526, 599
ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи
вимог про стягнення коштів на підставі
ст. 625 ЦК України банк не заявляв.

Колегія суддів вважає, що вимоги
позивача про стягнення процентів,
комісії та штрафу за користування
кредитом строк дії якого закінчився, це
буде фактично продовженням дії
вищевказаного договору.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтованого дійшов висновку про
відмову в задоволені позовних вимог
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав правильну оцінку
відповідно до норм ЦПК України та є
такими, що відповідають нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого в справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Покровського районного суду
Дніпропетровської області від 18 червня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:
Куценко Т.Р.

Судді:
Волошин М.П.

Демченко Е.Л.