ОСОБА_1 Михайлівсько-Рубежівська
сільська рада Києво-Святошинського
району Київської області
Києво-Святошинський районний суд
Київської області м. Київ вул.
Справа № 369/7268/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23.10.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді
Дубас Т.В.

при секретарі
Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до
Михайлівсько-Рубежівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області, третя особа: Головне
управління Держземагенства у
Київській області про визнання права
власності на земельну ділянку,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з даним позовом
мотивуючи його тим, що він 03.11.2006 року за
договором купівлі-продажу придбав
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, загальною
площею 92,9кв.м ( житлова 48,3кв.м.) в селі
Михайлівка-Рубежівка
Києво-Святошинського району Київської
області. Будинок розташований на
неприватизованій земельній ділянці
площею 0,40га . Договір купівлі-продажу
був зареєстрований в господарських
книгах Михайлівсько-Рубежівської
сільради за № 946 на ім'я позивача, але,
чомусь, відповідач не вказав дату
реєстрації. На даний час будинок
належитьпозвиачу на правах приватної
власності і зареєстрований в
Києво-Святошинському бюро технічної
інвентаризації за рег. номером 12116574,
номер запису 985 в книзі № 4, як
домоволодіння.

Згідно довідки
Михайлівсько-Рубежівської сільської
ради Києво- Святошинського району
Київської області від 18.11.2006 року №3368
земельна ділянка, площею 0,40 га, на якій
розташовано житловий будинок, що
відчужується, не приватизована. В липні
2007 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про надання
дозволу на приватизацію вказаних вище
земельних ділянок, але відповідач
звернення залишив без відповіді. В
серпні 2011 року, не отримавши відповіді,
позивач звернувся повторно з
проханням надати обґрунтовану
відповідь. Виконавчий комітет
сільської ради листом № 593 від 10.10.2013 р
повідомив, що 24.01.2008 року позивачу було
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність.

Дійсно, був такий дозвіл і 04.01.2007 року
укладено договір на створення
технічної продукції з третьою особою
по справі (Науково-дослідним
інститутом геодезії і картографії
(НДІГК), замовником був голова
сільської ради М. М. Рябчук. Предметом
договору було виконання робіт по
складанню проектів відводу на земельні
ділянки та роботи по підготовці
технічної документації для
виготовлення державних актів на право
приватної власності на землю.

26.07.2007 р. сьома сесія п'ятого скликання
Михайлівсько-Рубежівської сільської
ради прийняла рішення «про надання
дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відділу земельної
ділянки у власність 0, 25га для
будівництва і обслуговування будинку,
господарських приміщень і споруд та 0,15
га для ведення особистого сільського
господарства, яке розташоване в
АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2.

Ділянка, 0,40 га, яка перейшла позивачу за
договором купівлі-продажу будинку,
знаходиться в користуванні позивача з
дня придбання домоволодіння, тобто з
23.11.2006р.

12.06.08 р. на 10-й сесії п'ятого скликання
було прийнято рішення про відмову у
наданні дозволу позивачу на складання
проекту землеустрою щодо відводу
земельної ділянки.

15 квітня 2009р. відповідачем було
прийнято рішення на 14 сесії 8-го
скликання про надання дозволу гр.
ОСОБА_4 на вибір місце розташування
земельної ділянки для будівлі і
обслуговування житлових будинків і
споруд в АДРЕСА_3, і зазначається, що,
начебто, вони отримали 0.35га ділянки,
яка знаходиться неподалік від основної
ділянки, де знаходиться будинок. Що
цікаво, відповідач стверджує, що ОСОБА_4
являється позивачу дружиною, що не
відповідає дійсності. Більш за те,
відповідачем було надано гр. ОСОБА_4 0,10
га ділянки із частини ділянки позивача
(0.40га), яка перейшла йому за договором
купівлі-продажу.

Позивач зазначав що, земельна ділянка
0,40 га, на якій розташоване його
домоволодіння, перешла йому за
договором купівлі-продажу, і на
теперішній час він нею володіє та
користується, але, з вини відповідача,
ділянка зменшилась на 0,10 га і складає
0,30га.

Тому позивач просив визнати за ним
ОСОБА_1 право власності на земельні
ділянки: 0,30 га розташованої на
території АДРЕСА_1, та 0,37 га, яка
розташована на території АДРЕСА_2.
Зобов'язати відповідача відшкодувати
матеріальну шкоду в сумі 640 грн. на
користь позивача. Зобов'язати
відповідача відшкодувати моральну
шкоду в сумі 10 000 грн. Судові витрати
покласти на відповідача.

В подальшому позивачем були зменшені
позовні вимоги, згідно яких він просив
визнати за ним ОСОБА_1 право власності
на земельну ділянку 0,3724 га,
розташованої на території АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд. Зобов'язати відповідача
відшкодувати матеріальну шкоду в сумі
640 грн. на користь позивача. Зобов'язати
відповідача відшкодувати моральну
шкоду в сумі 5 000 грн. Судові витрати
покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задоволити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала.
просила у позові відмовити.

Головне управління Держземагенства у
Київській області направило до суду
лист в яком просило провести розгляд
справи у відсутності їх представника.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та зібрані в ній
докази, приходить до висновку що
позовні вимоги не підлягають до
задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно договору купівлі-продажу від 23
листопада 2006 року посвідченого
приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_1 є
власником житлового будинку з
відповідними господарськими будівлями
та спорудами. АДРЕСА_1.

Відповідно до п.4 даного договору
вбачається, що згідно довідки
виконкому Михайлівсько-Рубежівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 18.11.2006
року № 3368 земельна ділянка площею 0,40
га, на якій розташовано житловий
будинок, що відчужується, не
приватизована.

Рішенням Михайлівсько-Рубежівської
сільської ради від 26 липня 2007 року, по
розгляду заяви гр. ОСОБА_1 про надання
дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, було вирішено
надати дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки гр. ОСОБА_1 для обслуговування
індивідуального житлового будинку і
господарських будівель площею 0,2500 га
(забудовані землі), яка знаходиться в
АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та
громадської забудови та земельну
ділянку площею 0,1500 га (рілля) для
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_2 за рахунок
земель запасу.

Рішенням Михайлівсько-Рубежівської
сільської ради від 24 січня 2008 року, при
розгляді матеріалів інвентаризації
земельної ділянки гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1,
було встановлено, що фактична площа
присадибної земельної ділянки
становить 0,256 га, а земельна ділянка
площею 0,15 га для ведення особистого
селянського господарства знаходяться
на сусідньому масиві, який відповідно
до рішення 6 сесії 5 скликання від 23.05.2007
р. було запроектовано під
індивідуальну житлову забудову вздовж
АДРЕСА_2, а тому рішенням Дев'ятої сесії
V скликання було вирішено внести зміни
до п. 1 рішення 7 сесії 5 скликання від
26.07.07 р., та до розроблення ПДП нового
житлового масиву і встановлення його
межі в натурі в АДРЕСА_2 відмовити гр.
ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання
проекту землеустрою щодо відводу
земельної ділянки площею 0,1500 га (рілля)
для ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_2. Вирішено
надати гр. ОСОБА_1 дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відводу
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,2500 га (забудовані землі), яка
знаходиться в АДРЕСА_1 за рахунок
земель житлової та громадської
забудови та земельну ділянку площею
0,0060 га (рілля) для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_2 за
рахунок земель запасу.

Згідно статті 81 Земельного кодексу
України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки
на підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого
самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

В силу ст. 118 ЗК України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність

земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського
господарства, ведення особистого
селянського господарства, ведення
садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів
у межах норм безоплатної
приватизації, подають клопотання до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інші графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб)
та документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі
якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної
чи комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення
земельної ділянки або надає мотивовану
відмову у його наданні. Підставою
відмови у наданні такого дозволу може
бути лише невідповідність місця
розташування об'єкта вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою
сторін.

Згідно ст. 122 ЗК України сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються такі питання вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України (в редакції згідно із Закону №
1066-VI від 05.03.2009) право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу
України (в редакції Закону N 1066-VI від
05.03.2009; із змінами, внесеними згідно
із Законами N 3521-VI від 16.06.2011, N 5059-VI від
05.07.2012; в редакції Закону N 3613-VI від
07.07.2011) право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України визначає що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права.

Таким чином, суд не вбачає правових
підстав для задоволення позовних
вимог, оскільки відповідачем винесено
відповідне рішення про надання
позивачу дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,2500 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 за
рахунок земель житлової та громадської
забудови та земельну ділянку площею
0,0060 га (рілля) для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_2 за
рахунок земель запасу. Доказів
порушення відповідачем прав позивача
надано не було. А отже підстав для
визнання права власності за позивачем
на спірні земельні ділянки та
задоволення похідних вимог не має.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог,
дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у
справі докази, оцінив їх належність,
допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок у
сукупності, з'ясувавши усі обставини
справи, на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень, з
урахуванням того, що відповідно до ст.1
ЦПК України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичної
особи, суд дійшов висновку про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 6, 15, 16, 328, ЦК
України, ст.ст. 81, 116, 118, 122 Земельного
кодексу України, ст. 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
та керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до
Михайлівсько-Рубежівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області, третя особа: Головне
управління Держземагенства у
Київській області про визнання права
власності на земельну ділянку,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя

Дубас Т.В.