Справа № 591/7784/14-ц
Провадження № 2/591/2758/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року Зарічний районний суд
м. Суми в складі:

головуючого судді
Клімашевської І. В.,

з участю секретаря
Гребенькової О.М.,

представників позивача
Зленко С.В., ОСОБА_6,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Суми цивільну справу
за позовом Приватного підприємства
«Согор» до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ :

Представник ПП «Согор» звернувся
до суду із зазначеним позовом, який
мотивував тим, що відповідач працював в
ПП «Согор» водієм автобусу. 18.04.2014 року
в м. Суми по вул. Героїв Сталінграда
сталося ДТП за участю водія ОСОБА_3,
який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5,
внаслідок чого останній отртимав
тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП встановлена
вироком Зарічного районного суду м.
Суми від 04.08.2014 року. Крім того, вказаним
вироком з ПП «Согор» на користь ОСОБА_5
стягнуто 20000 грн. у відшкодування
понесених потерпілим моральних
збитків. ПП «Согор» було виплачено
суму, що була присуджена до стягнення.
Враховуючи зазначене, просять стягнути
з відповідача на їх користь в порядку
регресу 20000 грн. та судові витрати.

Представники позивача в судовому
засіданні позов підтримали, просили
суд задовольнити вимоги в повному
обсязі.

Відповідач та його представник
позов визнали частково та, посилаючись
на тяжке матеріальне становище ОСОБА_3,
який на даний час не працює і проживає
разом із своєю бабусею, просили
зменшити суму завданих збитків. Крім
того, просили відмовити у стягненні
витрат на правову допомогу.

Суд, вислухавши пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позов обґрунтований
і підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що відповідач
по справі ОСОБА_3 працював водієм в ПП
«Согор» з 03.02.2014 року по 11.08.2014 року, що
підтверджується відповідними наказами
(а.с.7,8).

Вироком Зарічного районного суду
м. Суми від 04.08.2014 року ОСОБА_3 було
визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України у
зв»язку з тим, що 18.04.2014 року о 22-40 год.
ОСОБА_3, керуючи автобусом Рута по вул.
Г.Сталінграда в м. Суми, допустив наїзд
на пішохода ОСОБА_5, який на інвалідному
візку перетинав проїзну частину дороги
по пішохідному переходу, внаслідок
чого потерпілий отримав тілесні
ушкодження середньої тяжкості. Крім
того, зазначеним вироком було частково
задоволено цивільний позов
потерпілого та з ПП «Согор», як з
підприємства з яким ОСОБА_3 перебував в
трудових правовідносинах, на користь
потерпілого було стягнуто 20000 грн.
завданої злочином моральної шкоди (а.с.
12-14).

13.10.2014 року ПП «Согор» виплачено
потерпілому суму, що присуджена до
стягнення на підставі вироку суду, що
підтверджується копією платіжного
доручення № 2473 (а.с.17).

Таким чином, ПП «Согор»
відшкодувало шкоду, яка була завдана
винними діями відповідача ОСОБА_3 під
час виконання ним трудових обов'язків.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлено законом.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємствам, установам, організаціям
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Крім того, як встановлено ст.134
КЗпП України, працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації в тому разі, коли шкоди
завдано діями працівника, які мають
ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку.

Враховуючи, що відповідач-водій
ОСОБА_3 винний у вчиненні злочину та
заподіянні шкоди, суд вважає
необхідним стягнути з останнього в
порядку регресу на користь ПП «Согор»
суму, яку підприємство відшкодувало
потерпілому.

При цьому, суд не може прийняти до
уваги твердження сторони відповідача
про зменшення сплаченої позивачем суми
у зв»язку з матеріальним становищем
ОСОБА_3, оскільки вказане твердження не
ґрунтується на нормах закону. Так, за
загальним правилом, встановленим ст.1191
ЦК України, на боржника за регресною
вимогою покладається обов'язок
відшкодувати кредитору виплачене ним
третій особі відшкодування в повному
обсязі і виключення з цього положення
можуть бути встановлені законом, але,
як зазначалось вище, стороною
відповідача не названо норму закону,
якою б встановлювалась можливість
зменшення суми відшкодування
заявленої в порядку регресу саме через
тяжке матеріальне становище.

Крім того, у зв»язку з повним
задоволенням позову необхідно
вирішити питання про розподіл судових
витрат у справі.

Згідно ст.79 ЦПК України до витрат,
пов»язаних з розглядом судової справи,
належать в тому числі судовий збір та
витрати на правову допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення
судового збору, суд враховує те, що
позивач при подачі позову сплатив 243,60
грн., що підтверджується відповідним
платіжним дорученням (а.с. 2), а тому на
підставі ст.88 ЦПК України вказана сума
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно із ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно з ст. 1 ЗУ «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних
з оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі.

Як вбачається з матеріалів
справи, між позивачем ПП «Согор» та
адвокатом ОСОБА_6 укладено договір про
надання правової допомоги від 25.11.2014
року (а.с.31). В матеріалах справи
міститься дві квитанції про оплату
адвокату за надані послуги 300,00 грн.
(а.с.18) та 200,00 грн (а.с. 40).

Визначаючи розмір, що підлягає
стягненню, судом враховано, що
адвокатом ОСОБА_6 в даній справі було
складено позовну заяву та додаткові
письмові пояснення, а також зібрано та
долучено до матеріалів справи докази
на підтвердження позиції по справі.
Крім того, адвокатом взято участь у
судових засіданнях: 26.11.2014 (57хв.); 22.12.2014
року (54 хв.).

Розмір мінімальної заробітної
плати відповідно до Закону України
«Про Державний бюджет на 2014 рік»
складає 1218,00 грн.

Таким чином, з урахуванням
вищезазначеного, суд вважає, що
заявлений стороною позивача розмір
витрат на правову допомогу в сумі 500,00
грн. відповідає вимогам Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», є
співмірним з кількістю вчинених
адвокатом процесуальних дій та часу
витраченого для підготовки документів
по справі і участі в судових
засіданнях. Вказана сума судових
витрат згідно ст.88 ЦПК України підлягає
стягненню з відповідача ОСОБА_3

Тобто, з ОСОБА_3 на користь ПП
«Согор» підлягають стягненню понесені
судові витрати по справі на загальну
суму 743,60 грн. (500,00+243,60).

Керуючись ст.ст.10, 11, 60,79,88, 212, 213, 215
ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного
підприємства «Согор» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Приватного підприємства «Согор» 20000
грн. матеріальних збитків та понесені
судові витрати по справі в сумі 743,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Сумської області через
Зарічний районний суд м.Суми протягом
10 днів з дня його проголошення.

Суддя
І. В. Клімашевська