АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/3703/2014
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року грудня місяця 18 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О. Суддів:
Приходько Л.А. Борка А.Л. при секретарі:
Павловській Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 30 жовтня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання
договору купівлі-продажу удаваним в
частині покупця,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
судуз вказаним позовом, посилаючись на
те, що 21 жовтня 2003 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 був укладений договір
купівлі-продажу нежилих приміщень
підвалу, загальною площею 40,3 кв м,
розташованих в АДРЕСА_1.

Покупцем за цією угодою формально був
вказаний відповідач ОСОБА_6, але
фактичним покупцем спірних приміщень є
позивач, оскільки саме ним були
узгодженні усі істотні умови договору
купівлі-продажу з продавцем ОСОБА_7,
сплачені власні кошти у розмірі 22725грн.
за придбане майно та ним
використовувалося це приміщення до
грудня 2013року.

На підставі ч.2 ст.58 ЦК України (в
редакції 1963року) ОСОБА_5 просив визнати
договір купівлі-продажу від 21 жовтня
2003року нежилих приміщень підвалу,
загальною площею 40,3 кв м, розташованих
в АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 і
ОСОБА_6 удаваним в частині покупця;
визнати, що покупцем за цим договором є
ОСОБА_5.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 30 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_14,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення заявлених ним вимог.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6, вказуючи на законність
та обґрунтованість рішення суду,
просить скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 липня 2002 року за
нотаріально посвідчений договором
купівлі-продажу, укладеним між Фондом
комунального майна м.Херсона та ОСОБА_7,
останній придбав нежилі приміщення
підвалу, загальною площею 40,3 кв м, що
знаходяться по АДРЕСА_1.

21 жовтня 2003року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6
був укладений та зареєстрований на
товарній біржі «Ізумруд» договір
купівлі-продажу зазначених нежилих
приміщень підвалу. Право власності
ОСОБА_6 на придбане нерухоме майно 20
листопада 2003 року зареєстровано
відповідним органом державної
реєстрації (а.с.7,8).

З розписки від 17 жовтня 2003 року,
складеною особисто продавцем ОСОБА_7,
вбачається, що до укладення договору
купівлі-продажу він отримав від ОСОБА_6
кошти у розмірі 24610 грн. за продані ним
нежилі приміщення підвалу, площею 40,3
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена
сума є повним розрахунком за продане
нерухоме майно. Ця розписка складена в
присутності ОСОБА_5, ОСОБА_15 та
засвідчена вказаними особами (а.с.128).

Відповідно до ч.2 ст.58 ЦК України, в
редакції 1963року, якщо угода укладена з
метою приховати іншу угоду (удавана
угода), то застосовуються правила, що
регулюють ту угоду, яку сторони дійсно
мали на увазі.

Тобто, за удаваним правочином сторони
умисно оформляють один правочин, але
між ними насправді встановлюються інші
правовідносини. У сторін виникають
права та обов'язки, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Волевиявлення сторін в удаваному
правочині повинно бути спрямоване на
встановлення інших цивільно-правових
відносин, ніж ті, які передбачені
правочином.

Удаваним може бути визнаний не весь
правочин, а лише в частині когось з його
учасників. Саме позивач повинен
довести, що обов'язки покупця за
договором купівлі-продажу виконані
ним, і він же скористався правами
покупця ( він домовлявся про істотні
умови договору купівлі-продажу,
зокрема, про ціну, з продавцем, сплатив
власні кошти за придбане майно; придбав
нерухоме майно для себе та
використовує його одразу після
придбання), а відповідач вдає покупця,
будучи формально вписаним таким в
договір.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів, що саме він був
покупцем за спірним договором,
узгоджував суттєві умови договору з
продавцем, сплатив власні кошти за
придбане майно та придбав приміщення
для свого використання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, як таким, що відповідає
встановленим судом обставинам у справі
та зібраним доказам.

З пояснень відповідача ОСОБА_7 в
судах першої та апеляційної інстанції
встановлено, що саме з ОСОБА_6 він
домовлявся щодо усіх істотних умов
договору купівлі-продажу спірного
нерухомого майна. Його волевиявлення
було спрямоване на продаж цього майна
ОСОБА_6, з яким його пов'язували ділові
стосунки. При цьому зазначив, що ціна
продажу майна ОСОБА_6 фактично
відповідала його номінальній вартості,
а якби він мав намір продати майно
іншій особі, то ціна була би вищою та
становила б ринкову вартість майна. При
складанні ним розписки від 17 жовтня 2003
року про отримання коштів за продане
ОСОБА_6 спірне майно був присутнім, у
тому числі, позивач ОСОБА_5, який своїм
підписом посвідчив попередню
домовленість про укладення спірного
договору між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та сплату
останнім коштів за придбане майно, а
також 21 жовтня 2003 року посвідчив
договір купівлі-продажу майна на
товарній біржі «Ізумруд», обіймаючи
посаду директора біржі. На прохання
позивача у вказаний день він склав ще
одну розписку про отримання ним коштів
за продане нерухоме майно від ОСОБА_5,
який фактично 17 жовтня 2003року
передавав йому кошти за майно придбане
ОСОБА_6

Матеріали справи свідчать, що після
укладення спірного договору, ОСОБА_6
використовував придбанні приміщення
для власних потреб, у яких він та його
дружина ОСОБА_9 здійснюють
підприємницьку діяльність, сплачував
комунальні послуги, тощо.

Також встановлено, що 22 січня 2004 року
ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу здійснив
відчуження частини спірних нежилих
приміщень підвалу - приміщень №4 та №5,
загальною площею 21,9 кв м, на користь
ОСОБА_12 В подальшому ці приміщення
неодноразово продавалися, на час
розгляду справи їх власником є ОСОБА_16
(а.с.206-213).

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що позивач ОСОБА_5 не надав
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що обов'язки
покупця виконанні саме ним і він є
реальним покупцем за договором
купівлі-продажу нерухомого майна від 21
жовтня 2003року, укладеним між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6, а відтак суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав оцінку
відповідно до норм
цивільно-процесуального законодавства
та відповідають нормам матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, висновки суду не
спростовують і не містять посилання на
нові факти чи засоби доказування, які б
вказували на незаконність ухваленого у
справі рішення, а тому підлягають
відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м.Херсона від 30 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді