РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/3610/14-ц

провадження 2/0285/1260/14

09.12.2014 року
м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючої - судді
Заполовської Т.Г.,

за секретаря
Сарган О.А.,

сторони по справі: позивач ОСОБА_1,
представник позивача ОСОБА_2,
відповідач ОСОБА_3, її представник
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Новоград-Волинський
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
перебування у трудових відносинах,
зобов'язання внести відповідні записи
до трудової книжки та стягнення
невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до
Новоград-Волинського міськрайонного
суду з позовом до відповідача і після
уточнення позовних вимог (а.с. 19)
просила встановити факт її перебування
у трудових відносинах з суб'єктом
підприємницької діяльності ПП ОСОБА_3
на посаді продавця у магазині «Візит» з
20.11.2009 року по 02.04.2013 року, зобов'язати
відповідача оформити документи про
прийняття і звільнення з роботи та
внести запис до трудової книжки,
стягнути невиплачену заробітну плату в
сумі 15 859 гривень.

Обґрунтувала позовні вимоги тим, що
20.11.2009 року вона влаштувалася на роботу
до відповідача в магазин «Візит» на
посаду продавця і працювала там до
02.04.2013 року. Після звільнення за власним
бажанням їй стало відомо, що трудовий
договір не зареєстровано у
Новоград-Волинському центрі
зайнятості і тому у її трудовій книжці
відсутній запис про те, що вона
перебувала у трудових відносинах з
відповідачем. Відповідач відмовилася
укладати з нею трудовий договір і
внести записи до трудової книжки, а
тому вона звернулася з відповідним
позовом до суду, вказавши, що
встановлення факту її перебування у
трудових відносинах має на меті
нарахування їй правильного трудового
стажу та виплату недоплачених сум за
період роботи в магазині.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали, просили
його задовольнити.

Відповідач та її представник позов не
визнали, вказавши на його
безпідставність та необґрунтованість.
ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 виконувала у
неї певну роботу за усним договором
підряду, за що отримувала обумовлені
кошти.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_5 пояснила, що їй відомо, що
ОСОБА_1 з 20.11.2009 року по 02.04.2013 року
працювала продавцем в магазині
«Візит», що належить ПП ОСОБА_3,
оскільки і сама працювала продавцем у
вказаному магазині. Крім того, трудовий
договір з ОСОБА_1 укладений не був, вона
за весь цей період не мала ні
лікарняних, ні відпусток. Зарплата була
близько 600-800 грн.

Свідок ОСОБА_6, матір позивача,
пояснила, що її дочка торгувала у
магазині «Візит». Вона неодноразово
наголошувала доньці, що необхідно
офіційно оформити трудові відносини
для нарахування стажу, проте ОСОБА_1 не
зважала на її слова.

Свідок ОСОБА_7 також пояснила, що
проживає близько магазину «Візит». У
неї маленька дитина, тому часто
купувала засоби гігієни у вказаному
магазині. Продавали товари ОСОБА_5 і
ОСОБА_1 Товари купувала і в борг, але
борги всі повернула ОСОБА_3 Графік
роботи магазину «Візит» з 8-30 год. до19-00
год., а в неділю з 10-00 год. до 19-00 год.

Доповівши зміст заявлених позовних
вимог, вислухавши пояснення сторін,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Встановлено, що позивач за усною
домовленістю з відповідачем
здійснювала реалізацію товарів у
магазині «Візит». При цьому дані
відносини не були оформлені в
установленому КЗпП України порядку
шляхом укладання між сторонами
трудового договору чи угоди. Крім того,
жодних наказів про прийняття позивача
на роботу та її подальше звільнення за
власним бажанням відповідач не
виносила, а також не було зроблено
відповідних записів про це в трудовій
книжці.

Дані обставини визнані сторонами, а
тому приймаються судом до уваги як
доведений факт.

Відповідно до частин 1, 3 та 4 статті 24
КЗпП України трудовий договір
укладається, як правило, в письмовій
формі. Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи. Таким чином,
фактичний допуск до роботи вважається
укладенням трудового договору
незалежно від того, чи було прийняття
на роботу належним чином оформлене,
якщо робота провадилась за
розпорядженням чи з відома власника
або уповноваженого ним органу.

Ст. 60 ЦПК України вказує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

На підтвердження своїх вимог позивачем
для дослідження суду надано копію з
зошита, де зазначено імена та суми
коштів, та свідчення свідків, копію
особистої медичної книжки, до якої
записи внесені особисто ОСОБА_1

Аналізуючи надані докази, суд прийшов
до висновку про голослівність заяв
позивача в позовній заяві, що вона
дізналася про відсутність трудового
договору лише після звільнення за
власним рахунком.

Протилежне ОСОБА_1 пояснила і в
судовому засіданні, що вона знала про
відсутність трудового договору і
усвідомлювала про свою соціальну
незахищеність, вона не отримувала
лікарняних, не мала відпусток, також
вказані факти підтвердила в своїх
поясненнях і свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Твердження позивача, що відповідач
ухилялася від укладення з нею
трудового договору, не знайшли свого
підтвердження, оскільки ОСОБА_1 в
судовому засіданні повідомила, що з
заявами про прийняття на роботу до
ОСОБА_3 вона не зверталася та взагалі
трудову книжку приватному підприємцю
не передавала.

Надані позивачем «списки боржників»
ніяким чином не підтверджують вимог
ОСОБА_1

Трудове законодавство може регулювати
лише ті відносини з приводу реалізації
права на працю, які виникають на
підставі трудового договору. За
трудовим договором працівника
приймають на роботу (посаду), включену
до штату підприємства для виконання
певної роботи (певних функцій) за
конкретною кваліфікацією, професією,
посадою. Працівникові гарантується
заробітна плата, встановлені трудовим
законодавством гарантії, пільги,
компенсації тощо.

Трудовий договір у встановленому
законом порядку між сторонами
укладений не був і позивач не змогла
довести суду, що вона в період 20.11.2009
року по 02.04.2013 року працювала на посаді
продавця в магазині «Візит» за
розпорядженням чи з відома власника
або уповноваженого ним органу,
оскільки не довела, яку трудову функцію
вона виконувала (професія,
спеціальність, кваліфікація); не
довела, що дотримувалась визначеного
режиму роботи у магазині "Візит"; не
довела, що оплата її роботи
здійснювалась систематично щомісячно
однаковими сумами платежів, а тому її
вимога про встановлення факту
перебування у трудових відносинах з
відповідачем задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги про зобов'язання
відповідача оформити документи про
прийняття і звільнення з роботи та
внесення запису до трудової книжки, а
також про стягнення невиплаченої
заробітної плати в сумі 15 859 гривень є
похідними від первісної позовної
вимоги про встановлення факту
перебування у трудових відносинах, а
тому суд також знаходить їх
безпідставними та відмовляє в їх
задоволенні.

Крім того, ст. 233 КЗпП України зазначає,
що працівник може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

В поданій до суду заяві (а.с. 28) позивач
просить поновити їй встановлений ст. 233
КЗпП України строк для звернення до
суду з позовом до відповідача про
встановлення факту перебування у
трудових відносаних, як такий, що був
пропущений нею з поважних причин.
Вказала, що після її звільнення з
роботи залишалися боржники, яким вони з
дозволу відповідача продавала товари в
борг. Після того, як вона заявила, що
працювати в магазині не буде,
відповідач змусила її підписати
боргову розписку на суму, яку були
винні боржники, після чого їй довелося
продовжувати трудові відносини з
відповідачем до повернення коштів
боржниками. Однак після повернення
боргів відповідач не провила належним
чином її оформлення на роботі та
виплату належних сум заробітної плати,
а навпаки подала до неї в суд з вимогою
про стягнення заборгованості.

Оскільки позивач вважає, що про
порушення її прав вона дізналась після
пред'явлення ОСОБА_3 до неї позову про
стягнення коштів за договором позики
29.07.2014 року, тому суд вказані в цій заяві
причини пропуску строку для звернення
до суду суд знаходить поважними, та не
знаходить підстав для задоволення
клопотання відповідача про
застосування наслідків спливу строків
позовної давності.

Відтак, у задоволенні заявлених
позовних вимог необхідно відмовити за
недоведеністю.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 15, 208, 209, 212 - 215, 223, 256-259,294 ЦПК
України, ст. 24, 233 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про встановлення факту перебування у
трудових відносинах, зобов'язання
внести відповідні записи до трудової
книжки та стягнення невиплаченої
заробітної плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча
Т.Г. Заполовська