Справа № 338/355/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2442/2014
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.,

секретарів: Петрів Д.Б.,
Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Четвертої
Державної пожежно-рятувальної частини
територіального управління
Міністерства з надзвичайних ситуацій
України в Івано-Франківській області
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, за апеляційною
скаргою Четвертої Державної
пожежно-рятувальної частини
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області на рішення
Богородчанського районного суду від 22
жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року Четверта Державна
пожежно-рятувальна частина ТУ МНС
України в Івано-Франківській області
(ДПРЧ-4) звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що
на підставі наказу відділу пожежної
охорони Управління внутрішніх справ
Івано-Франківської області від 31.08.1992
року №79, розподілено житлову площу у
новозбудованому пожежному депо на 4
автомобілі з житловими приміщеннями в
АДРЕСА_1 було виділено для тимчасового
поселення сім'ї начальника ВКР
Богородчанського РВВС ОСОБА_2

Рішенням виконкому Богородчанської
селищної ради від 08.10.2002 року №292
затверджено рішення житлово-побутової
комісії Богородчанського РВ УМВС про
надання трьохкімнатної квартири
АДРЕСА_3 ОСОБА_2 на сім'ю в складі 4 особи
та видано ордер на всіх членів його
сім'ї для заселення квартири.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 вибув
разом з сім'єю із службової квартири
АДРЕСА_1 в інше жиле приміщення у тому ж
населеному пункті, а тому згідно ч. 2 ст.
107 ЖК Української РСР відповідачі є
такими, що втратили право користування
службовим житлом з часу вибуття,
просили позов задовольнити.

Ухвалою Богородчанського районного
суду від 15 липня 2014 року до участі у
справі для захисту інтересів держави
допущено Івано-Франківського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері.

Рішенням Богородчанського районного
суду від 22 жовтня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення
Четверта Державна пожежно-рятувальна
частина Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають істотне
значення для справи і на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що згідно свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від
01.06.2005 року, власником
адміністративно-житлового будинку по
АДРЕСА_1 є держава в особі Верховної
Ради України, орган, уповноважений
здійснювати управління майном -
Міністерство України з питань
надзвичайних ситуацій та захисту
населення від аварії на ЧАЕС, право
оперативного управління закріплено за
21-ю самостійною ДПЧ (на даний час -
Четверта Державна пожежно-рятувальна
частина Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області). Згідно ч. 3
ст. 137 Господарського кодексу України
право оперативного управління
захищається законом відповідно до
положень, встановлених для захисту
права власності.

Тому помилковим є висновок суду першої
інстанції про те, що ДПРЧ-4 не є
власником спірної квартири та не має
правових підстав звернення з позовом.

Необґрунтованим та безпідставним є
посилання суду на ухвалу
господарського суду
Івано-Франківської області від 23
вересня 2014 року, якою справу за позовом
Богородчанської районної ради до
Богородчанської селищної ради,
Державної служби України з питань
надзвичайних ситуацій, треті особи, як
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору - ДПРЧ-4, ОКП
Івано-Франківське ОБТІ, про визнання
незаконним рішення виконавчого
комітету Богородчанської селищної
ради №127 від 15.03.2005 року, скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно (приміщення, що
знаходиться у АДРЕСА_1) від
01.06.2005 року та повернення майна у
власність територіальної громади
району передано за виключною
підсудністю господарському суду м.
Києва, оскільки дана ухвала в
апеляційному порядку оскаржена
заступником військового прокурора
Західного регіону України -
начальником слідчого управління
ОСОБА_4

Враховуючи вищенаведене, просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

В засіданні апеляційного суду
представники Четвертої Державної
пожежно-рятувальної частини
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав з
вищенаведених мотивів.

Прокурор Івано-Франківської
прокуратури з нагляду за дотриманням
законів у воєнній сфері - Коциба В.Р.
апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу
заперечили, посилаючись на її
безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не є власником спірної
квартири, а тому не має правових
підстав для звернення з позовом до
суду, оскільки управління спірним
нерухомим майном уповноважене
здійснювати Міністерство України з
питань надзвичайних ситуацій та
захисту населення від аварії на ЧАЕС.

Проте, такий висновок суду зроблено в
порушення норм матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 01.06.2005
року, власником
адміністративно-житлового будинку по
АДРЕСА_1 Богородчанського
району є держава в особі Верховної Ради
України, орган, уповноважений
здійснювати управління майном -
Міністерство України з питань
надзвичайних ситуацій та захисту
населення від аварії на ЧАЕС, право
оперативного управління закріплено за
21-ю самостійною ДПЧ (на даний час -
Четверта Державна пожежно-рятувальна
частина Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області).

Відповідно до ст. 80 ЦК України
юридичною особою є організація,
створена і зареєстрована у
встановленому законом порядку.
Юридична особа наділяється цивільною
правоздатністю і дієздатністю, може
бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно ст. 81 зазначеного Кодексу,
юридична особа публічного права
створюється розпорядчим актом
Президента України, органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування.

Цим Кодексом встановлюються порядок
створення, організаційно-правові
форми, правовий статус юридичних осіб
приватного права.

Порядок утворення та правовий статус
юридичних осіб публічного права
встановлюються Конституцією України
та законом.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГК України, правом
оперативного управління у цьому
Кодексі визнається речове право
суб'єкта господарювання, який володіє,
користується і розпоряджається майном,
закріпленим за ним власником
(уповноваженим ним органом) для
здійснення некомерційної
господарської діяльності, у межах,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами, а також власником майна
(уповноваженим ним органом).

Відповідно до п. 3 ст. 137 ГК України,
право оперативного управління
захищається законом відповідно до
положень, встановлених для захисту
права власності.

Відповідно до п. 1.1. Положення про
Четверту Державну пожежно-рятувальну
частину Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області,
затвердженого наказом Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
№307 від 24.05.2013 року, Четверта Державна
пожежно-рятувальна частина Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області є державним
пожежно-рятувальним підрозділом. ДПРЧ-4
є правонаступником ДПРЧ-4 смт.
Богородчани Територіального
управління МНС України в області.

Згідно п. п. 1.11., 1.13. зазначеного
Положення, ДПРЧ-4 є юридичною особою та
утримується за рахунок коштів
державного бюджету (загального та
спеціального фондів), має право
укладати договори та угоди, набувати
майнові та особисті немайнові права та
обов'язки, бути позивачем і
відповідачем у суді відповідно до
вимог чинного законодавства України.

У п. 5.2 Положення про Четверту Державну
пожежно-рятувальну частину Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області визначено,
що майно, отримане ДПРЧ-4 від ДСНС
України, УДСНС в області або придбане
за рахунок коштів загального та
спеціального фондів державного
бюджету, є державною власністю і
закріплене за ним на праві
оперативного управління, ДПРЧ-4
використовує закріплене за ним майно
лише за його цільовим та
функціональним призначенням.
Розпорядження майном та його
відчуження здійснюється відповідно до
вимог чинного законодавства.

А тому висновок суду першої інстанції
про те, що позивач, не будучи власником
спірної квартири, не наділений правом
звернення до суду, є невірним.

Судом встановлено, що наказом відділу
пожежної охорони Управління
внутрішніх справ Івано-Франківської
області від 31.08.1992 року №79 про розподіл
службової житлової площі у заново
збудованому пожежному депо на 4
автомобілі з житловими приміщеннями в
смт. Богородчани було виділено
службову квартиру АДРЕСА_2 для
поселення сім'ї начальника ВКР
Богородчанського РВВС ОСОБА_2

Згідно протоколу засідання
житлово-побутової комісії
Богородчанського РВ УМВС від 12 вересня
2002 року було вирішено надати ОСОБА_2
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Із змісту протоколу вбачається, що при
наданні ОСОБА_2 трьохкімнатної
квартири площею 78,1 кв.м. комісія
виходила з того, що відповідач
перебуває на квартирному обліку і
проживає в службовій квартирі.

Рішенням виконкому Богородчанської
селищної ради від 08.10.2002 року №292 було
затверджено зазначене рішення про
надання ОСОБА_2 зазначеної квартири на
сім'ю в складі 4 особи та 14.10.2002 року
видано ордер на сім'ю в складі чотирьох
чоловік для заселення даної квартири.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у
разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне місце проживання до
іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Пленум Верховного Суду України в п. 11
постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» роз'яснив, що відповідно до ст.
107 Житлового кодексу України наймач або
член його сім'ї, який вибув на інше
постійне місце проживання, втрачає
право користування жилим приміщенням з
дня вибуття, незалежно від пред'явлення
позову про це. На ствердження вибуття
суд може брати до уваги будь-які
фактичні дані, які свідчать про обрання
стороною іншого постійного місця
проживання (повідомлення про це в
листах, розписках, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

Згідно представленої в засідання
будинкової книги вбачається, що ОСОБА_2
та ОСОБА_3 29 жовтня 2002 року знялися з
реєстраційного обліку в спірній
квартирі, тобто після отримання ордеру
на квартиру.

В цей же день, відповідачі
зареєструвалися у наданій квартирі,
про підтверджується даними паспортів,
які були оглянуті в засіданні
апеляційного суду.

ОСОБА_8 (дружина) була знята з
реєстраційного обліку 25 січня 2000 року,
а ОСОБА_9 (дочка) була знята з
реєстраційного обліку в квартирі з 1
листопада 2000 року.

Рішенням виконкому Богородчанської
селищної ради від 10 грудня 2002 року за
№344 визнано право власності на
квартиру АДРЕСА_3 корпус 2 за ОСОБА_2 в
порядку приватизації відповідно до
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Встановлено, що наказом №34 від 28.04.2014
року позивач створив комісію щодо
перевірки громадян що проживають в
службових квартирах, та їх житлових
умов.

Актами перевірки проживання громадян в
службових квартирах від 14 травня
2014 року та від 29 травня 2014 року
встановлено відсутність ОСОБА_2 в
спірній квартирі.

Згідно актів перевірки проживання від 3
грудня 2014 року та від 06 грудня 2014 року
було встановлено, що в спірній квартирі
тривалий час проживає ОСОБА_10 з
дружиною, а відповідачі в даній
квартирі не проживають.

Таким чином враховуючи, що відповідач
ОСОБА_2 згідно наказу УВС ВПО по
Івано-Франківській області отримав
ордер на службове житлове приміщення, у
яке вселився із дружиною та дітьми,
відповідно до рішення
житлово-побутової комісії від 12
вересня 2002 року йому, та членам його
сім'ї було надано трьохкімнатну
квартиру у смт.
Богородчани, в яку вони перейшли
проживати і на яку відповідач ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку оформив
право власності, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду з ухваленням нового
рішення, яким слід позов задовольнити
та визнати на підставі ст. 107 ЖК України
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право на користування службовою
квартирою АДРЕСА_1 Івано-Франківської
області внаслідок вибуття їх із
спірної квартири на постійне місце
проживання у надану квартиру.

Враховуючи, що відповідачі втратили
право на користування службою
квартирою з дня вибуття, колегія суддів
вважає, що повторна реєстрація
відповідача ОСОБА_3 в спірній квартирі
19 вересня 2005 року не дає підстав для
висновку про те, що після того, як він
втратив право користування службовою
квартирою, вдруге набув право на її
користування.

А тому не заслуговують на увагу доводи
з цього приводу.

Жодних доказів того, що спірна квартира
є постійним місцем проживання
відповідачів суду не надано, а сам факт
сплати комунальних платежів не є
доказом проживання відповідачів у
даній квартирі, оскільки згідно
складених позивачем актів в спірній
квартирі проживає сім'я ОСОБА_10.

Доводи відповідачів про те, що спірна
квартира не є службовим житлом
спростовуються зібраними доказами та
матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Четвертої Державної
пожежно-рятувальної частини
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області
задовольнити.

Рішення Богородчанського районного
суду від 22 жовтня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право на користування
службовою квартирою АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський