Номер провадження: 22-ц/785/8937/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г.,
Ісаєвої Н.В.

при секретарі Стадніченко
А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 15 вересня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
Суворовського районного відділу в м.
Одесі Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області, третя особа ОСОБА_5 про
визнання дій повіреного незаконними,
скасування реєстрації місця
проживання, усунення перешкод у
користуванні майном та виселення,
зобов'язання закриття та відкриття
особового рахунку,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, який згодом уточнила та
остаточно подала позов до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
Суворовського районного відділу в м.
Одесі Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання дій повіреного
незаконними, скасування реєстрації
місця проживання, усунення перешкод у
користуванні майном та виселення,
зобов'язання закриття та відкриття
особового рахунку, посилаючись на те,
що вона є користувачем житлової
квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка
складається із трьох кімнат, площею 18, 14
та 9 кв.м. Дану квартиру, позивачу, її
батьку ОСОБА_6 та її брату ОСОБА_5,
згідно з ордером №493 від 27 грудня 1994
року, виданим виконкомом Центральної
ради народних депутатів було надано
для користування. На час видачі ордеру,
батько, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були
розлучені.

Також позивачка зазначила, що
відповідачка ОСОБА_3, спільно з ОСОБА_4,
після продажу своєї квартири у м.
Теплодар, переїхала у вищевказану
квартиру, але мешкала там без прописки.
В 2002 році позивачка одружилась та
змушена була піти на найману квартиру,
оскільки вона не змогла спільно
проживати з відповідачами.

22.06.2011 року, розпорядженням
Суворовської районної адміністрації м.
Одеси № 364, особистий рахунок на
квартиру, без її відома, було
переоформлено на ОСОБА_3

Вищевказані відомості стали відомі
позивачці після отримання відповіді
від Суворовської районної
адміністрації м. Одеси, на відповідний
адвокатський запит, який був наданий
під час провадження судової справи за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про
визнання осіб такими, що втратили право
на користування житловою площею. З
документів, які були надані
Суворовською районною адміністрацією
вбачається, що ОСОБА_3, скористалася
раніше виданою позивачкою на її ім'я
довіреністю та переоформила особовий
рахунок на себе. Однак за твердженням
позивачки вищевказані дії не були
узгоджені з нею, та відповідачка ОСОБА_3
діяла в своїх інтересах. Крім того,
позивачка на підставі даної
довіреності зареєструвала себе в
квартирі з 08.06.2011 року, а також без її
дозволу зареєструвала ОСОБА_4 з 31.08.2011
року.

Таким чином, позивачка вважає, що
ОСОБА_3 перевищала свої повноваження як
повірена, оскільки її дії не були
узгоджені з нею, її довірителем.

Судом до участі у справі в якості
третьої особи був залучений ОСОБА_5

В судовому засіданні позивачка, та її
представник позовні вимоги підтримали.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
представник Суворовської районної
адміністрації виконавчого комітету
Одеської міської ради, представник
Суворовського районного відділу в м.
Одесі Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області, а також третя особа ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилися, про
слухання справи були повідомлені
належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 15 вересня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, Суворовського районного
відділу в м. Одесі Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області, третя особа ОСОБА_5
про визнання дій повіреного
незаконними, скасування реєстрації
місця проживання, усунення перешкод у
користуванні майном та виселення,
зобов'язання закриття та відкриття
особового рахунку залишений без
задоволення.

На рішення суду ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якої просить
рішення суду скасувати, постановити
нове рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на те, що судом порушенні
норми матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом встановлено, що в квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, як є
основним наймачем, а також інші члени
сім'ї чоловік - ОСОБА_4, дочка - ОСОБА_2,
брат - ОСОБА_5, що підтверджується
довідкою про склад сім'ї від 14.04.2004р.

На підставі розпорядження
Суворовської районної адміністрації м.
Одеси № 364 від 22.06.2011 року, особистий
рахунок на квартиру АДРЕСА_1
переоформлено на ОСОБА_3

Також з матеріалів справи вбачається,
що підставою для вищевказаного
розпорядження стала заява ОСОБА_3, яку
вона також зробила від імені позивачки
ОСОБА_2, посилаючись на довіреність від
09.12.2009р., яка була посвідчена приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, у реєстрі
№4834, яка діяла строком до 10.12.2014р.

Суд залишаючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
Суворовського районного відділу в м.
Одесі Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області, третя особа ОСОБА_5 про
визнання дій повіреного незаконними,
скасування реєстрації місця
проживання, усунення перешкод у
користуванні майном та виселення,
зобов'язання закриття та відкриття
особового рахунку без задоволення,
виходив з наступного.

Відповідно до змісту повноважень
ОСОБА_3 від імені ОСОБА_8 мала права бути
її представником в усіх ... організаціях
.. з питання управління та
розпорядження усім майном, укладати
всі передбачені законом угоди по
керуванню та розпорядженні майном,
здійснювати дії, пов'язані з
реєстрацією будь-яких договорів у
відповідних органах, підписувати від
її імені заяви, розписуватись за неї,
виступати від її імені в усіх ...
установах, в паспортних відділах УМВС з
питань постановки на реєстраційний
облік або зняття з реєстраційного
обліку, та інш.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 ЦК України
представник може бути уповноважений на
вчинення лише тих правочинів, право на
вчинення яких має особа, яку він
представляє.

Згідно з ч. 3 ст. 238 ЦК України
представник не може вчиняти правочин
від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах або в інтересах іншої
особи, представником якої він
одночасно є, за винятком комерційного
представництва, а також щодо інших
осіб, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 239 ЦК України правочин,
вчинений представником, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦК України
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю.

Частина 1 ст. 249 ЦК України особа, яка
видала довіреність, за винятком
безвідкличної довіреності, може в
будь-який час скасувати довіреність
або передоручення. Відмова від цього
права є нікчемною.

Згідно ч. 2 ст. 249 ЦК України даної
статті, особа, яка видала довіреність і
згодом скасувала її, повинна негайно
повідомити про це представника, а також
відомих їй третіх осіб, для
представництва перед якими була видана
довіреність.

Суд прийшов до обґрунтованого
висновку, що ОСОБА_3 під час подання
документів для переоформлення
особистого рахунку діяла в своїх
інтересах, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 238
ЦК України.

Однак судом не можуть бути задоволені
позовні вимоги в частині визнання
даних дій незаконними, як предмету
позовних вимог, оскільки таки вимоги є
некоректними. Так, відповідно до ч. 1 ст.
239 ЦК України наслідком вищевказаний
дій відповідачки стало прийняття
розпорядження Суворовською районною
адміністрацією м. Одеси № 364 від 22.06.2011
року. В даному випадку, можливо лише
ставити питання про визнання даного
розпорядження незаконним, оскільки
дане розпорядження створило
відповідні права та обов'язки для
сторін.

Щодо позовних вимог про визнання дії
ОСОБА_3, стосовно реєстрації власного
місця проживання та реєстрації місця
проживання ОСОБА_4 у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 незаконними, суд
вважає, що в даному випадку можливо
лише ставити питання про визнання
незаконною реєстрації, а також
вселення в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, а не визнання незаконним дій,
пов'язаних з реєстрацією в квартирі,
тобто предметом позовних вимог повинні
бути не «дії», а наслідки таких дій.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання Суворовську районну
адміністрацію м. Одеси, а також
Суворовський районний відділ в м. Одесі
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області зняти з реєстрації місця
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири
за адресою: АДРЕСА_1, суд також
обґрунтовано залишив без задоволення,
оскільки вимоги заявлені до різних
відповідачів, проте позивачкою взагалі
не визначене правове обґрунтування
даних вимог.

Необхідно відзначити, що вищевказані
правовідносини регулюються Законом
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-ІУ.
Так, відповідно до ст. 7 Закону зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі: судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Оскільки позивачкою не заявлялись
позовні вимоги про позбавлення
відповідачів права користування
житловим приміщенням, відсутні
підстави для зняття відповідачів з
реєстраційного обліку.

Позивачкою також заявлені позовні
вимоги про усунення перешкоди у
користуванні майном шляхом виселення
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири за адресою:
АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
перебуває у комунальної власності, а
також не була приватизована.

В зв'язку з чим, суд вважає, що оскільки
позивачка не є власником квартири вона
не може заявляти позовні вимоги про
усунення перешкод у користуванні
майном.

В той же час, ЖК України встановлені
норми щодо можливості виселення, у тому
числі виселення без надання іншого
жилого приміщення ст. 116 ЖК України.

Однак позивачка в позовних вимогах не
визначала правові підстави заявлених
вимог, тобто за яких саме підстав вона
просить виселити відповідачів.

В позовних вимогах позивачка також
просить зобовязати Суворовську
районну адміністрацію м. Одеси закрити
особовий рахунок на ім'я ОСОБА_3 щодо
квартири АДРЕСА_1, а також відкрити
особовий рахунок на ім'я ОСОБА_2

Суд вважає, що таки вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки дані
вимоги безпосередньо пов'язані з
розпорядженням Суворовської районної
адміністрації м. Одеси № 364 від 22.06.2011
року, яке не визнано в судовому порядку
незаконним, а таким чином є чинним.

Крім того, відповідно до ст. 103 ЖК
України договір найму жилого
приміщення може бути змінено тільки за
згодою наймача, членів його сім'ї і
наймодавця, проте відповідачі такої
згоди не надавали.

На підставі вищевикладеного, суд
прийшов до правильного висновку про те,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки вони заявлені
без належного правового обґрунтування,
тобто предмет позовних вимог, а також
факті на які посилається позивачка та
факти, які встановлені в судовому
засіданні не збігаються із предметом
заявлених позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що рішення суду є незаконним,
оскільки судом не було взято до уваги
те, що ОСОБА_3 перевищала свої
повноваження як повірена, оскільки її
дії не були узгоджені з нею та її
довірителем, не приймаються до уваги,
оскільки спростовуються матеріалами
справи, а саме тим, що заявлені позовні
вимоги не відповідають предмету
позовних вимог, а також фактам, на які
посилалася позивачка звертаючись до
суду з вказаним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги також
не приймаються до уваги, оскільки вони
також спростовуються матеріалами
справи, а письмових доказів на
підтвердження доводів апеляційної
скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів розглянувши справу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційної скарги
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги на увагу не заслуговують, та
задоволенню не підлягають, підстав для
ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 15 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С.
Комлева

Судді ______________________________________
О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва