АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3557/2014р.
інстанції Стамбула М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

2014 року грудня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

Майданіка В.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду м.Херсона від 03
листопада 2014 року у цивільній справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором,

В С Т А Н
О В И Л А:

У вересні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі по справі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що 07.03.2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (правонаступником прав та
обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»)
та ОСОБА_2 укладено кредитний договір
б/н, за умовами якого позивач надав
відповідачу кредит у розмірі 250 доларів
США у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку за умови
сплати відповідачем 24 % річних за
користування грошовими коштами на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки позичальник порушив свої
зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредитних коштів та сплати
передбачених договором відсотків,
станом на 27.06.2014 року за ним рахується
заборгованість в загальному розмірі
911,35 доларів США, яка складається із
заборгованості за кредитом у сумі 248,36
доларів США, заборгованості по
відсоткам за користування кредитом у
сумі 348,83 доларів США, заборгованості з
пені та комісії за користування
кредитом в сумі 230,48 доларів США, штрафу
(фіксована частина) в сумі 42,30 доларів
США та штрафу (процентна складова) в
сумі 41,38 доларів США, які позивач просив
стягнути з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 03 листопада 2014 року
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено, стягнено з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
911,35 доларів США, що еквівалентно 10772,21
грн., в рахунок погашення
заборгованості за договором б/н від
07.03.2007 року та понесені судові витрати в
розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити за пропуском строків
позовної давності, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з доведеності
позову та наявності передбачених ст.
ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України підстав
для стягнення з відповідача кредитної
заборгованості, яка утворилася у
зв'язку з невиконанням ним належним
чином взятих за кредитним договором
зобов'язань.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він не
грунтується на досліджених судом
доказах та нормах матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 07.03.2007 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником
прав та обов'язків якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір, згідно з яким
останній отримав кошти в розмірі 250
доларів США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
за умови сплати 24 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, а також
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір.

В порушення умов укладеного між
сторонами договору відповідач своїх
зобов'язань за цим договором не
виконав, що призвело до утворення
заборгованості, яка станом на 27.06.2014
року становить 911,35 доларів США та
складається із заборгованості за
кредитом у сумі 248,36 доларів США,
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом у сумі 348,83
доларів США, заборгованості з пені та
комісії за користування кредитом в
сумі 230,48 доларів США, штрафу (фіксована
частина) в сумі 42,30 доларів США та
штрафу (процентна складова) в сумі 41,38
доларів США.

Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил
надання банківських послуг кредитний
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий
самий строк.

Відповідно до пп. 3.1.1 пункту 3 частини ІІ
Умов та Правил надання банківських
послуг, строк дії картки вказаний на
картці (місяць та рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Водночас, із Правил користування
платіжною карткою випливає, що договір
є чинним у межах строку дії картки.

В ході дослідження в судовому
засіданні виданої позивачем
відповідачу платіжної картки
встановлено, що строк її дії закінчився
в березні 2009 року, при цьому належних та
достовірних доказів на підтвердженні
звернення ОСОБА_2 за видачею нової
платіжної картки та видачу такої
картки після спливу строку дії старої
картки ПАТ КБ «ПриватБанк» суду не
надало.

З огляду на те, що дія виданої
відповідачеві платіжної картки
закінчилася в березні 2009 року, останній
платіж в рахунок погашення
заборгованості за кредитом
позичальником здійснено у вересні 2008
року, що не заперечувалося
представником позивача в ході розгляду
справи в суді першої та апеляційної
інстанції, зважаючи на те, що
відповідач в запереченнях на позовну
заяву заявив клопотання про
застосування строку позовної давності,
колегія суддів вважає необхідним
застосувати встановлену ст.257 ЦК
України загальну позовну даність у три
роки, а тому в задоволенні позовних
вимог слід відмовити у зв'язку з
пропуском позивачем строку позовної
давності.

Вказаний висновок суду узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постанові від
19.03.2014 року у справі №6-14цс14, згідно з
якою відповідно до Правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За договором,
що визначає щомісячні платежі
погашення кредиту та кінцевий строк
повного погашення кредиту перебіг
позовної давності (ст. 257 ЦК України)
щодо місячних платежів починається
після несплати чергового платежу, а
щодо повернення кредиту в повному
обсязі зі спливом останнього дня
місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а
не закінченням строку дії договору.

Не свідчить про надання нової картки
відповідачу і не може бути прийнята до
уваги колегії суддів і надана
представником позивача суду
апеляційної інстанції інформація про
випуск на ім'я ОСОБА_2 платіжної картки
з терміном дії до березня 2012 року, так
як з пояснень представника позивача
вбачається, що нова платіжна картка
перевипускається банком автоматично
після спливу строку дії попередньої
платіжної картки навіть за відсутності
звернення позичальника, а докази на
підтвердження отримання останнім
платіжної картки в матеріалах справи
відсутні, при цьому відповідач факт
отримання нової картки заперечує, в той
час, як відповідно до п.2.1 Правил
користування платіжною карткою при
отриманні картки держатель картки
зобов'язаний негайно поставити підпис
у відповідному полі картки в
присутності працівника банку.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції, як незаконне та
необгрунтоване, відповідно до ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 03 листопада 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді