УХВАЛА

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ житлового будинку та земельної
ділянки в натурі за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Сумської області від 2 жовтня
2014 року; за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Ковпаківського районного
суду м. Сум від 19 березня 2014 року,
додаткове рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 22 липня 2014
року та рішення апеляційного суду
Сумської області від 2 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 3 жовтня 2003 року
по 16 квітня 2009 року вона перебувала з
ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, і за
час шлюбу вони придбали житловий
будинок № АДРЕСА_1. 25 вересня 2007
року ними був укладений та нотаріально
посвідчений договір про розподіл майна
подружжя, за яким вони поділили по 1/2
частині указаного житлового будинку,
надвірних будівель і споруд та
земельної ділянки. Рішенням
апеляційного суду Сумської області від
29 грудня 2012 року між сторонами
встановлений порядок користування
зазначеним житловим будинком, проте
відповідач чинить перешкоди у
користуванні її частиною спільної
часткової власності.

Ураховуючи зазначене, позивачка
просила визнати за нею право власності
на частину конкретних приміщень у
вказаному житловому будинку, поділити
житловий будинок в натурі, припинити
право спільно часткової власності та
визначити порядок користування
земельною ділянкою за указаною
адресою.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 19 березня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено. Поділено
будинок АДРЕСА_1, припинено право
спільної часткової та виділено в
натурі: ОСОБА_3 1/2 частину будинку
загальною площею 119 кв. м, а також
господарські будівлі та споруди та
визнано право особистої власності;
ОСОБА_4 виділено 1/2 частину будинку
загальною площею 156,9 кв. м, а також
господарські будівлі та споруди та
визнано право особистої власності.
Покладено на ОСОБА_3 обов'язок за власні
кошти та власними силами закласти
дверний проріз між приміщеннями
підвалу; влаштувати сходи з приміщення
підвалу до гаражу; змінити цільове
призначення гаражу на приміщення
вхідної групи до приміщень; зменшити
в'їзний проріз до гаражу та заповнити
його вхідним дверним блоком;
влаштувати дверний проріз між
приміщенням роздягальні та
гаражем;закласти дверний проріз між
приміщеннями коридору та роздягальнею;
добудувати тамбур над приміщенням
гаражу; закласти проріз для сходів в
приміщенні холу. Покладено на ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 обов'язок за свій рахунок
здійснити устаткування виділеними
частинами самостійними системами
опалення, електроосвітлення та
газопостачання у відповідності до
виділених часток. Поділено земельну
ділянку площею 0,0999 га, розташовану по
АДРЕСА_1, припинено право спільної
часткової власності та виділено в
натурі ОСОБА_3 1/2 частину земельної
ділянки відповідно до варіанту VІ
висновку експертизи від 29 листопада 2013
року, визнавши право власності та
ОСОБА_4 1/2 частину земельної ділянки,
відповідно до варіанту VІ висновку
експертизи від 29 листопада 2013 року
визнавши право власності. Визначено
границю меж між земельними ділянками.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
відшкодування судових витрат у розмірі
15 587 грн 30 коп.

Додатковим рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від
22 липня 2014 року поділено житловий
будинок № АДРЕСА_1 та припинено право
спільної часткової власності та
виділено в натурі ОСОБА_3 1/2 частину
будинку, більш точно 495/1000 частин,
визнано право особистої власності;
ОСОБА_4 виділено 1/2 частину будинку,
більш точно 505/1000 частин, визнано право
особистої власності. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 компенсацію за
зменшення частки у розмірі 4 280 грн.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 2 жовтня 2014 року в частині
варіанту поділу спірної земельної
ділянки та стягнення судових витрат
рішення суду першої інстанції змінено.
Зменшено суму стягнення судових витрат
до 9 887 грн 30 коп. Виділено в натурі
ОСОБА_3 1/2 частину земельної ділянки
відповідно до додатку № 1 до висновку
експертного будівельно-технічного
дослідження від 9 вересня 2014 року;
виділено в натурі ОСОБА_4 1/2 частину
земельної ділянки відповідно до
додатку № 1 до висновку експертного
будівельно-технічного дослідження від
9 вересня 2014 року. Визначено
границі меж розподілу між вказаними
земельними ділянками. В іншій частині
судові рішення першої інстанції
залишені без змін.

У касаційних скаргах, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції;
ОСОБА_4 просить скасувати вказані
судові рішення в частині розподілу
будинку та надвірних будівель та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із того,
що сторони не дійшли згоди щодо поділу
спірного майна, є технічна можливість
виділу часток сторін у відокремлені
частини житлового будинку з окремими
входами з незначним відхиленням від
ідеальних часток, з найменшими
переобладнаннями. При цьому зазначив
про те, що позивачка зверталась до
виконкому Сумської міської ради щодо
надання дозволу на перепланування
житлового будинку і їй відмовлено у
наданні такого дозволу у зв'язку з
відсутністю згоди на перепланування
іншого співвласника, ОСОБА_4 Також
дійшов висновку про те, що судове
рішення про розподіл спірного майна не
звільняє сторони від отримання
дозвільних рішень і виконання
відповідних вимог закону при
проведенні будівельних робіт,
пов'язаних з переобладнанням будинку,
та вважав, що ухвалене ним рішення не
суперечить ст. 152 ЖК УРСР.

Скасовуючи рішення районного суду в
частині варіанту поділу земельної
ділянки та розподілу судових витрат та
визначаючи порядок користування
земельною ділянкою з урахуванням
іншого варіанту експертного висновку й
залишаючи в іншій частині рішення
районного суду без змін, апеляційний
суд погодився з висновками районного
суду в частині поділу житлового
будинку в натурі і варіантом його
поділу та вважав, що при варіанті № 1
експертного висновку, з яким погодився
ОСОБА_4, останній не буде заперечувати
проти виділення позивачці вбиральні л.
«И», та не буде наполягати на стягненні
з неї грошової компенсації за вказане
майно.

При цьому послався на те, що доводи
апеляційної скарги про неотримання
дозволу виконавчого комітету місцевої
ради на проведення переобладнання і
перепланування не відповідають
дійсності і спростовуються рішенням
виконавчого комітету Сумської міської
ради № 45 від 20 травня 2014 року
про зворотнє.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 3 жовтня 2003
року по 16 квітня 2009 року ОСОБА_3
перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому
шлюбі, за час шлюбу вони
придбали житловий будинок АДРЕСА_1. 25
вересня 2007 року ними був укладений та
нотаріально посвідчений договір про
розподіл майна подружжя, за яким вони
поділили по 1/2 частині указаного
житлового будинку, надвірних будівель
і споруд та земельної ділянки. Рішенням
апеляційного суду Сумської області від
29 грудня 2012 року між сторонами
встановлений порядок користування
зазначеним житловим будинком. У
подальшому між сторонами виник спір
щодо порядку користування спільною
частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК
України кожен із співвласників має
право на виділ його частки майна, що є у
спільній частковій власності в натурі
або його поділ з дотриманням вимог ст.
183 ЦК України.

За відсутності згоди
співвласників про поділ спільного
майна це питання вирішується судом.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7
"Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» судам роз'яснено, що в спорах
про поділ будинку в натурі учасникам
спільної часткової власності на
будинок може бути виділено
відокремлену частину будинку, яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності. У тих випадках, коли для
поділу необхідне переобладнання та
перепланування будинку, він
проводиться при наявності дозволу на
це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК
УРСР).

Суди, посилаючись на висновок
судової будівельно-технічної
експертизи від 29 листопада 2013 року,
виходили із того, що відповідно до
запропонованого позивачкою першого
варіанту поділу житлового будинку
необхідно виконати роботи по
переобладнанню будинку на дві окремі
ізольовані квартири, закласти та
влаштувати дверні прорізи, змінити
цільове призначення гаража, здійснити
устаткування виділених частин
житлового будинку самостійними
системами опалення, електроосвітлення,
та газопостачання, тобто здійснити
переобладнання та перепланування
спірного житлового будинку.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, ОСОБА_4 посилався на те, що поділ
житлового будинку та земельної ділянки
за варіантом № 1, запропонованим
позивачем, не дослідивши інші варіанти,
є несправедливим, оскільки при такому
варіанті йому виділяються лише частина
приміщень на першому поверсі житлового
будинку, а відповідачці частина
приміщень на першому поверсі житлового
будинку та всі приміщення на другому
поверсі, система електропостачання,
газопостачання, газовий котел та всі
вводи на ці комунікації і цей варіант
суперечить відповіді Сумського
міського відділу управління Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
у Сумській області, у якій зазначається
про невідповідність вимогам пожежної
безпеки при поділі житлового будинку
за варіантом № 1 і взагалі відсутні
позитивні висновки щодо можливості
такого переобладнання чи влаштування
окремих інженерних систем опалення,
газопостачання, водопостачання.

При цьому, відповідно до вимог ст.
152 ЖК УРСР обов'язковою умовою
проведення переобладнання і
перепланування жилих будинків
(квартир), що перебувають у приватній
власності, є отримання дозволу на це
виконавчого комітету відповідної
місцевої ради депутатів.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Тобто суд зобов'язаний на
забезпечення здійснення прав сторін
запропонувати сторонам подати або за
їх клопотанням витребувати, зокрема,
висновки органів державного
архітектурно-будівельного контролю,
пожежної і санітарної інспекцій та
інших відповідних органів про
допустимість пов'язаних із цим поділом
переобладнань і перепланувань, дані
про дозвіл виконавчого комітету
місцевої ради на переобладнання і
перепланування жилого будинку
відповідно до запропонованих
висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 29
листопада 2013 року варіантів поділу,
дані про характер робіт і їх вартість,
які необхідно здійснити для
відокремлення виділеної частки
будинку або поділу будинку.

Задовольняючи позов, районний суд
на вказані вимоги закону уваги не
звернув; не врахував, що при поділі
житлового будинку в натурі у разі
необхідності його переобладнання та
перепланування, необхідний дозвіл
виконкому місцевої ради, який має бути
отриманий до винесення судом рішення,
що є обов'язковою умовою згідно з
вимогами ст. 152 ЖК УРСР.

Крім того, до ухвалення рішення в
матеріалах справи повинні бути надані
відповідні висновки: технічний
висновок про відповідність
перепланування будівельним нормам і
правилам, висновок про відповідність
перепланування
санітарно-епідеміологічним вимогам,
пропонованим до будинків і приміщень, і
правилам пожежної безпеки. Залежно від
обставин справи підлягають поданню
висновки й інших служб, зокрема
погодження для встановлення
відокремленого газо-, водо- та
енергопостачання.

Крім того, обґрунтовуючи
заперечення проти апеляційної скарги,
ОСОБА_3 посилалась на те, що апеляційний
суд відкрив апеляційне провадження за
скаргою ОСОБА_4, яка ним подана з
пропуском передбаченого ст. 294 ЦПК
України, строку на апеляційне
оскарження рішення, а запропонований
відповідачем варіант розподілу
земельної ділянки, порушує як її права,
так і його права на належне
користування земельною ділянкою.

На зазначені доводи апеляційний
суд уваги не звернув.

Згідно ст. 294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

З матеріалів справи убачається, що
копію рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 19 березня 2014
року ОСОБА_4 отримав по пошті 30 травня
2014 року (а.с. 59), останнім днем подачі
скарги з дня отримання копії цього
рішення є 9 червня 2014 року, апеляційну
скаргу та заяву про поновлення строку
на апеляційне оскарження ОСОБА_4 подав
через пошту 10 червня 2014 року (а.с. 76, 77),
тобто з пропуском строку на апеляційне
оскарження. В ухвалі про відкриття
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 від 6 серпня 2014 року апеляційний
суд помилково зазначив про те, що
скарга подана протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення суду.

Згідно зі ст. 72 ЦПК України право на
вчинення процесуальної дії
втрачається із закінченням строку,
встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення
процесуальних строків, залишаються без
розгляду, якщо суд за клопотанням
особи, що їх подала, не знайде підстав
для поновлення або продовження строку.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 294, 316
ЦПК України апеляційний суд на
зазначені положення закону та фактичні
обставини, що зазначені вище, уваги не
звернув, розглянув апеляційну скаргу
ОСОБА_4, не розглянувши його заяву про
поновлення строку на апеляційне
оскарження рішення суду.

Ураховуючи, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи судом не встановлені,
судове рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 2 жовтня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О.Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко