Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4293/14
Головуючий у 1 інстанції: Черков
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Боєвої
В.В.,

Суддів Денисенко
Т.С., Коваленко А.І.,
При секретарі: Хомяк
К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення
Селидівського міського суду Донецької
області від 10 червня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав
споживача та визнання кредитного
договору нікчемним,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
про захист прав споживача та визнання
кредитного договору нікчемним.

Позивач зазначала, що вона 24.06.2008
р. отримала в ПАТ КБ "ПриватБанк"
платіжну картку НОМЕР_1. Про умови
договору їй було повідомлено в усній
формі, примірник договору вона не
отримувала. З часом стала помічати, що
кошти, які вона клала на погашення
карткового кредиту, списувалися банком
у більшому розмірі. На своє звернення з
даного питання в усній формі отримала
відповідь, що кошти зняті на погашення
відсотків. На письмове звернення щодо
отримання копії кредитного договору
отримала відмову.

Вважає дії ПАТ КБ "ПриватБанк"
неправомірними та такими, що
суперечать закону, у зв'язку з чим
просила визнати нікчемним договір
SAMDN50OTC000797155 від 24.06.2008 р., заключний між
ПАТ КБ "ПриватБанк" та нею.

Рішенням Селидівського міського суду
Донецької області від 10 червня 2014 року
позов задоволено.

Визнано нікчемним договір SAMDN50OTC000797155
від 24.06.2008 р., укладений між ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

08.12.2014 року від представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 до апеляційного суду
Запорізької області надійшли письмові
заперечення на апеляційну скаргу та
клопотання про зупинення апеляційного
провадження в цій справі - до вирішення
справи, що розглядається в порядку
кримінального судочинства. До
вказаного клопотання долучено копію
витягу з кримінального провадження №
0002383 (а. с. 101-103).

В засіданні суду апеляційної інстанції
, яке відбулося 10.12.2014 року, розглянуто
дане клопотання про зупинення
апеляційного провадження.

Пунктом 4) частини 1 статті 201 ЦПК
України передбачено, що суд
зобов'язаний зупинити провадження у
справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства;

Судом з'ясовано, що кримінальне
провадження, на яке посилається
представник позивача, не перебуває на
розгляді в суді, а згідно витягу з
цього провадження, 26.11.2014 року лише
внесено до єдиного реєстру досудових
розслідувань заяву ОСОБА_3 щодо факту
підробки її підпису у довідці про
умови кредитування (а. с. 103)

Ухвалою, постановленою на місці, судова
колегія відмовила в задоволенні
клопотання позивача - в особі
представника ОСОБА_4 - про зупинення
апеляційного провадження, оскільки
відсутні підстави, передбачені
пунктом 4) частини 1 статті 201 ЦПК
України.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог, або
змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

При вирішенні спору суд першої
інстанції посилався на положення
статей 626, 638, 629, 526 ЦК України, якими
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Також суд посилався на приписи статті
1054 ЦК України, якою передбачено, що за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Задовольнивши позов ОСОБА_3, суд
зазначав, що згідно статті 1055 ЦК
України кредитний договір укладається
у письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним, а тому виходив з
того, що сторонами не додержано цієї
умови, кредитний договір в письмовій
формі не укладено, а тому дійшов
висновку про нікчемність оспорюваного
договору.

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що суд першої
інстанції в мотивувальній частині
рішення посилався на положення
частини 2 статті 1055 ЦК України,
відповідно до яких кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним та не взяв до уваги,
що 24.06.2008 року позивач підписала заяву,
в якій є підпис про її згоду на
укладення договору та отримання нею
інформації про умови кредитування та
підпис на підтвердження того, що ОСОБА_3
отримала від банку пластикову картку
та ПІН-код.

Апелянт вважає, що така заява з двома
підписами ОСОБА_3 свідчить про
укладення між позивачем та
відповідачем у письмовій формі
укладений кредитний договір, який за
своєю сутністю є договором приєднання
(в силу статті 634 ЦК України), а його
зміст зафіксований у кількох
документах (згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України),
а саме: в заяві позичальника, Умовах та
Правилах надання банківських послуг,
Тарифах, а тому висновок суду першої
інстанції про недотримання сторонами
письмової форми договору не
грунтується на фактичних обставинах
справи.

Такі доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору SAMDN50OTC000797155 від
24.06.2008 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» надав
ОСОБА_3 у користування кредитний ліміт.
Станом на 21.09.2012 р. сумарна
заборгованість за договорами, що
становлять в собі як кредит, так і
платню за користування ним, складає
12339,75 грн. (а. с. 13).

При зверненні ОСОБА_3 до банка, їй було
відмовлено в наданні копії кредитного
договору (а. с. 15).

Суд першої інстанції зазначав, що
відповідач, всупереч вимогам п. п."д" п. 2
ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та
п. п."в" п. 2.1 Постанови Правління
Національного банку України від 10.05.2007
р. № 168 «Про затвердження Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту» позивачу не
було надано інформацію про орієнтовану
сукупну вартість кредиту та вартість
всіх супутніх послуг, а також інших
фінансових зобов'язань споживача, які
пов'язані з отриманням,
обслуговуванням і погашенням кредиту.

З матеріалів справи та зі змісту
оскаржуваного рішення вбачається, що
суд першої інстанції при вирішенні
спору обмежився лише доказами,
наданими позивачем (копією кредитної
картки та копіями листів, які
надсилалися банком позивачеві), які не
містять будь-яких відомостей на
підтвердження заявлених вимог.

Розглянувши справу за відсутності
відповідача, суд не витребував у
відповідача копію кредитної справи, не
в повній мірі з'ясував обставини, що
мають значення для справи, допустив
неправильне застосування норм
матеріального права, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

До апеляційної скарги ПАТ КБ
«ПриватБанк» додав копію заяви ОСОБА_3
про оформлення кредиту від 24.06.2008 року;
Умови і правила надання банківських
послуг; Довідку про умови кредитування
з використанням кредитки
«Універсальна, 30 днів льготного
періоду» (а. с. 54 55-67; 68).

Зі змісту заяви від 24.06.2008 року
вбачається, що ОСОБА_3 погодилася з
умовами кредитування, оскільки
підписала зазначене в заяві: «Я
ознакомился (-ась) и согласен (-сна) с
Условиями и Правилами предоставления
банковских услуг, а также Тарифами
банка, которые были предоставлены мне
для ознакомления в письменном виде.
Своей подписью подтверждаю факт
получения мной информации об условиях
кредитования в Приватбанке, а также его
местонахождении»

«Я согласен (-сна) с тем, что настоящее
заявление вместе с Памяткой клиента,
Условиями и Правилами предоставления
банковских услуг, а также Тарифами
составляет между мною и банком договор
о предоставлении банковских услуг» (а.
с. 55).

Вказані «Условия и Правила
предоставления банковских услуг,
Правила пользования платежной картой»
додані до апеляційної скарги (а. с. 67).

На цій же заяві є підпис ОСОБА_3, яка
свідчить про отримання нею кредитної
картки і ПІН-коду (а. с. 55).

Також з доданих до апеляційної скарги
матеріалів видно, що ОСОБА_3 підписала
додатковий документ, який має назву:
«Справка об условиях кредитования с
использованием кредитки
«Универсальная, 30 дней льготного
периода», що свідчить про надання
банком інформації споживачеві про
правила, умови та тарифи кредитування
(а. с. 68).

Як вбачається з матеріалів справи, та
зазначено в позовній заяві, ОСОБА_3
отримала гроші за даним кредитним
договором, частково здійснювала
погашення кредиту - тобто, протягом
певного періоду часу визнавала та
виконувала умови цього кредитного
договору (а. с. 1; 12-15) .

Крім того, слід зазначити, що
посилання суду першої інстанції на
статті 1, 11, 18 Закону України «Про захист
прав споживачів» (в редакції Закону
України №3795-VI від 22.09.2011 року «Про
внесення змін та доповнень до Закону
України «Про захист прав споживачів»)
при вирішенні даного спору є хибним,
оскільки на час укладення оспорюваного
кредитного договору такі застереження
були відсутні.

Таким чином, довід апеляційної скарги
про невідповідність висновків суду
обставинам справи знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду. За таких обставин рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду
Донецької області від 10 червня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного
змісту: ОСОБА_3 відмовити в задоволенні
позову до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача
та визнання кредитного договору
нікчемним.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: