Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора
центрального району м. Миколаєва в
інтересах держави в особі
Миколаївської міської ради до
Миколаївської міської ради,
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, ОСОБА_3, треті особи -
управління державного земельного
агентства у Миколаївському районі
Миколаївської області, реєстраційна
служба Миколаївського міського
управління юстиції, ОСОБА_4, про
визнання незаконними рішень органу
місцевого самоврядування, визнання
недійсними правовстановлюючих
документів на нерухоме майно, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок та за
позовом ОСОБА_4 до Миколаївської
міської ради, адміністрації
центрального району Миколаївської
міської ради, ОСОБА_3 про скасування
рішень органів місцевого
самоврядування та визнання права
власності в порядку спадкування, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 19 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року прокурор центрального
району м. Миколаєва в інтересах держави
в особі Миколаївської міської ради
звернувся до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що під час
перевірки виявлені порушення при
оформленні проекту землеустрою щодо
відведення ОСОБА_3 у власність та
користування земельної ділянки по
АДРЕСА_1, зокрема, не було взято
до уваги, що на цій земельній ділянці
знаходиться побудований у 1923 року
житловий будинок, у якому до
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до дня смерті,
проживав ОСОБА_5 Оскільки
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку та житловий будинок
були оформлені ОСОБА_3 з порушеннями
закону, прокурор просив визнати
незаконними та скасувати п. п. 4, 4.1, 4.2, 4.3
розд. 4 рішення Миколаївської міської
ради від 07 липня 2011 року № 7/25, якими
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
загальною площею 1150 кв. м по АДРЕСА_1 з
наданням її у власність та
користування ОСОБА_3; визнати недійсним
державний акт серії ЯЛ № 648117 на право
власності на зазначену земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_3, і
скасувати його державну реєстрацію;
скасувати п. 338 рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
від 22 листопада 2011 року № 1239 щодо
оформлення за ОСОБА_3 права власності
на житловий будинок за літ. А, загальною
площею 45,2 кв. м, із господарськими
спорудами, що розташований по
АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво
про право власності на зазначений
житловий будинок серії САЕ № 359212 від
05 грудня 2011 року, видане
виконавчим комітетом Миколаївської
міської ради на ім'я ОСОБА_3; та
зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну
ділянку та житловий будинок
територіальній громаді м. Миколаєва.

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до Миколаївської
міської ради, адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, ОСОБА_3, у якому просила
визнати незаконними та скасувати п. 4,
4.1, 4.2, 4.3 рішення Миколаївської міської
ради від 07 липня 2011 року № 7/25; визнати
незаконним та скасувати розпорядження
адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради від 22
листопади 2011 року № 769-р; визнати за нею
право власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом; зобов'язати ОСОБА_3 повернути
їй спірні земельну ділянку й житловий
будинок. Вимоги обґрунтовані тим, що
вона є єдиною спадкоємицею її дядька
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, якому
належав зазначений вище житловий
будинок. Оскаржувані рішення органів
місцевого самоврядування порушують її
права як спадкоємця ОСОБА_5 на житловий
будинок і земельну ділянку, які
незаконно передані ОСОБА_3

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 28 квітня 2014
року позови прокурора центрального
району м. Миколаєва в інтересах держави
в особі Миколаївської міської ради та
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано розпорядження
адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради від 22
листопада 2011 року № 769-р «Про
готовність до експлуатації житлового
будинку по АДРЕСА_1». Скасовано п. 338
рішення виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 22
листопада 2011 року № 1239 щодо оформлення
права власності на житловий будинок за
літ. А, загальною площею 45,2 кв. м,
житловою площею 24,6 кв. м, із
господарськими спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, за ОСОБА_3
Визнано недійсним свідоцтво на право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
серії САЕ № 359212 від 05 грудня 2011 року,
видане виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради ОСОБА_3, та
скасовано його державну реєстрацію. В
задоволенні решти позову прокурора
Центрального району м.
Миколаєва в інтересах держави в особі
Миколаївської міської ради відмовлено.
В задоволенні решти позову ОСОБА_4
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 19 червня 2014
року рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 28
квітня 2014 року скасовано в частині
відмови в позові ОСОБА_4 про визнання
незаконними п. 4, 4.1, 4.2, 4.3 розд. 4 рішення
Миколаївської міської ради від 07 липня
2011 року № 7/25 та визнання права
власності на житловий будинок.
Ухвалено в цій частині нове рішення.
Визнано незаконними та скасовано п. п. 4,
4.1, 4.2, 4.3 розд. 4 рішення Миколаївської
міської ради від 07 липня 2011 року № 7/25
про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
загальною площею 1150 кв. м по
АДРЕСА_1 з наданням її у власність та
користування ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_4
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Рішення суду в частині вимог прокурора
та третьої особи про визнання
незаконним і скасування розпорядження
адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради від 22
листопада 2011 року № 769-р, п. 338
рішення виконкому Миколаївської
міської ради від 22 листопада 2011 року №
1239, визнання недійсним свідоцтва про
право власності на житловий будинок і
скасування його державної реєстрації,
а також покладення обов'язку по
поверненню нерухомого майна не
оскаржувалося та не було предметом
перевірки в апеляційному порядку, а
тому в цій частині судом касаційної
інстанції не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до
архівної довідки відділу комунального
господарства м. Миколаєва від 23 грудня
1937 року земельна ділянка по АДРЕСА_1,
загальною площею 1 149 кв. м,
зареєстрована під № 6101 (а. с. 181).

07 лютого 2011 року ОСОБА_3 звернувся із
заявою до Миколаївської міської ради
про виділення йому зазначеної
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку (а. с. 33).

Пунктом 4 рішення Миколаївської
міської ради від 07 липня 2011
року № 7/25 «Про вилучення, надання,
передачу у власність, спільну сумісну
та спільну часткову власність, надання
в оренду ділянок громадянам, зміну
цільового призначення земельної
ділянки та внесення змін до рішень
міської ради та виконкому міської ради
по Центральному району м. Миколаєва»
затверджено проект землеустрою щодо
відведення ОСОБА_3 земельної ділянки
загальною площею 1 150 кв. м, у тому числі 1
000 кв. м для надання у власність та 150 кв.
м для передачі в оренду, строком на 25
років, з відведенням її до земель
житлової забудови, для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Пунктами 4.2 та 4.3 вищевказаного рішення
ОСОБА_3 надано у власність земельну
ділянку площею 1 000 кв. м та передано в
оренду строком на 25 років земельну
ділянку площею 150 кв. м для будівництва
й обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 (а. с. 10).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3
видано державний акт від 29 липня 2011
року серія ЯЛ № 648117 на право власності
на земельну ділянку площею 0,1000 га, що
розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 14).

Відповідно до технічного висновку ТДВ
«Миколаївський діпроміст» від 01 січня
2011 року № 1965/04 про стан конструкцій
жилого будинку (літ. А, а) та інженерних
мереж по АДРЕСА_1, домоволодіння
знаходиться в експлуатації з 1923 року.

Також встановлено, що власником
житлового будинку по
АДРЕСА_1 був ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 01
липня 1937 року. Будинок фактично
збудовано до 1919 року, перша
інвентаризація проводилася у 1930-х-1940-х
роках. Після смерті ОСОБА_6 у 1943 року,
нерухоме майно за цією адресою ні за
ким зареєстровано не було, хоча в 1975
році було проведено технічну
інвентаризацію за заявою ОСОБА_5, але на
ім'я ОСОБА_6 Будь-які документи про
проведення ОСОБА_3 реконструкції чи
перебудови будинку на самочинні
споруди відсутні.

26 жовтня 2011 року за заявою ОСОБА_3
проведено технічну інвентаризацію
будинку та, як вбачається з матеріалів
інвентаризаційної справи, новий
технічний паспорт майже не
відрізняється від технічного паспорта
1975 року.

Розпорядженням адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради від 22 листопада 2011 року №
769-р затверджено «Про готовність до
експлуатації житлового будинку по
АДРЕСА_1 та п. 338 рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
від 22 листопада 2011 року № 1239 оформлено
право власності за гр. ОСОБА_3 на
житловий будинок літ. А загальною
площею 45,2 кв. м, житловою площею
24,6 кв. м, із господарськими спорудами,
розташований по АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Розпорядженням адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради від 19 березня 2012 року №
103-р за протестом прокуратури
розпорядження адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради від 22 листопада 2011 року №
769-р скасовано.

Рішенням Миколаївської міської ради
від 11 жовтня 2012 року № 21/34 за
протестом прокуратури визнано такими,
що втратили чинність п. п. 4, 4.1, 4.2, 4.3
рішення Миколаївської міської ради від
07 липня 2011 року № 7/25 «Про
вилучення, надання, передачу у
власність, спільну сумісну та спільну
часткову власність, надання в оренду
ділянок громадянам, зміну цільового
призначення земельної ділянки та
внесення змін до рішень міської ради та
виконкому міської ради по Центральному
району м. Миколаєва» (а. с. 12).

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 09 січня 2014 року, що
набрало законної сили 21 січня 2014 року,
визнано незаконним та скасовано
рішення Миколаївської міської ради від
11 жовтня 2012 року № 21/34 та розпорядження
адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради від 19
березня 2012 року № 103-р (а. с. 163-165).

Відповідно до листа управління
Держземагенства у Миколаївському
районі Миколаївської області від 07
березня 2013 року № 789/751-2/701 та
інформаційних довідок з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо об'єкта нерухомого майна від 09
жовтня 2013 року земельна ділянка та
житловий будинок по АДРЕСА_1 належить
на праві власності ОСОБА_3

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4, після
смерті ОСОБА_6, відкрилася спадщина, в
тому числі на спірний будинок, яку
згідно з положеннями ст. 429 ЦК УРСР 1922
року прийняла його дочка - ОСОБА_7,
оскільки проживала й була
зареєстрована зі спадкодавцем.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Спадщину
після неї прийняв її син ОСОБА_5 як
спадкоємець першої черги, на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року шляхом
фактичного вступу у володіння
спадковим майном.

Правовстановлюючі документи на
спірний будинок ні ОСОБА_5, ні
ОСОБА_7 не отримували.

Спадщину після ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняла його племінниця
ОСОБА_4, подавши в установлений ст. 1270 ЦК
України строк заяву до нотаріальної
контори як спадкоємець за правом
представлення (ч. 3 ст. 1266 ЦК України),
оскільки її мати - ОСОБА_8 була сестрою
спадкодавця й померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Постановою державного нотаріуса
першої Миколаївської державної
нотаріальної контори від 27 квітня 2011
року ОСОБА_4 відмовлено в оформлені
спадкових прав після смерті ОСОБА_5 та
видачі відповідного свідоцтва у
зв'язку з ненаданням документів, які б
підтверджували родинні відносини зі
спадкодавцем та належності спірного
будинку останньому.

Рішеннями Центрального районного суду
м. Миколаєва від 01 квітня 2012 року та від
01 квітня 2013 року встановлено факт
родинних відносин між ОСОБА_4 і
спадкодавцем, а також між
спадкодавцями і спадкоємцями спірного
будинку.

Відмовляючи в позові ОСОБА_4 у частині
визнання незаконними п. п. 4, 4.1, 4.2,
4.3 рішення Миколаївської міської ради
від 07 липня 2011 року № 7/25 та
визнання права власності на спірний
житловий будинок, суд першої інстанції
вважав, що цим рішенням не порушуються
права ОСОБА_4, оскільки остання не
надала доказів права спадкування на
спірне майно.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в цій частині, апеляційний
суд виходив з того, що факт родинних
відносин між ОСОБА_4 та попередніми
власниками спірного жилого будинку
підтверджено рішеннями Центрального
районного суду м. Миколаєва від 03
квітня 2012 року й від 01 квітня 2013
року, а також, враховуючи прийняття
спадщини в установленому законом
порядку, дійшов висновку про
задоволення цих вимог.

Такі висновки апеляційного суду
відповідають вимогам закону та
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи.

Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності. Власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Встановлено й вбачається з матеріалів
справи, що оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Так, вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції відповідно до ст.
ст. 10, 60, 212, 303, 316 ЦПК України повно,
всебічно та об'єктивно з'ясував
обставини справи та в межах доказів,
наданих сторонами, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_4 довела факт родинних відносин
між нею та ОСОБА_6, а також прийняття
спадщини за правом представлення, що
дало підстави суду для визнання за нею
права власності в порядку спадкування.

Скасовуючи рішення про передачу у
власність та користування ОСОБА_3
спірної земельної ділянки, апеляційний
суд правильно виходив з того, що така
ділянка не могла бути надана у
власність, оскільки на ній
розташований житловий будинок, що
належить іншим особам, тобто земельна
ділянка не є вільною.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються
переоцінки доказів, викладених в
оскаржуваному рішенні, що не
відноситься до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
отже колегія суддів вважає за
необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 19 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик