Справа № 144/980/14-ц Провадження №
22-ц/772/3287/2014Головуючий в суді першої
інстанції Герман О. С.Категорія 48
Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі
головуючого Сала Т.Б., суддів Денишенко
Т.О., Луценко В.В., при секретарі
Торбасюк О.І., за участю позивача ОСОБА_2
та її представників, відповідача
ОСОБА_3 та його представника, прокурора
Клімова Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Теплицького районного суду
Вінницької області від 16.10.2014 року
ухваленого у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю
служби у справах неповнолітніх
Теплицької районної державної
адміністрації, за участю прокурора
прокуратури Теплицького району
Вінницької області, за участю
управління державної міграційної
служби у Вінницькій області, про
надання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини у країни Європи,

встановила:

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд
із вказаним позовом, в якому (з
врахуванням уточнених позовних вимог)
просила:

- визнати відмову батька дитини ОСОБА_3,
щодо ненадання дозволу дитині, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на поїздку у Фінляндію та
країни Європи разом з матір'ю
неправомірною;

- дозволити ОСОБА_2 без згоди другого з
батьків, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
виготовлення проїзного документа для
дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 для поїздки
у Фінляндію та країни Європи;

- надати дозвіл дитині, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_4 на
тимчасову поїздку в Фінляндію та
країни Європи без згоди та супроводу
батька, ОСОБА_3. Визначити термін
поїздки сина - ОСОБА_5 до 01.07.2015 року.

Мотивуючи позовні вимоги зазначила, що
з відповідачем перебувала в
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Замостянського районного суду м.
Вінниця від 25 червня 2011 року було
розірвано, їх дитина проживає
тимчасово разом з відповідачем і є
інвалідом з дитинства, потребує
особливого догляду за станом здоров'я.
Оскільки, вона проживає за кордоном - у
Фінляндії, одружена з громадянином
ОСОБА_6, має намір повезти дитину на
відпочинок за кордон, з метою
розширення його кругозору та з метою
лікування.

Проте, позивач згоду на поїздку дитини
у країни Європи у відповідача отримати
не може, у зв'язку з чим звернулась з
вказаним позовом до суду.

Рішенням Теплицького районного суду
Вінницької області від 16.10.2014 року в
задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу в
якій просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити повністю.

При цьому скаржник посилається на
незаконність оскаржуваного рішення,
оскільки ухвалюючи рішення суд першої
інстанції не керувався інтересами
дитини, що порушує конституційне право
останнього. Судом не з'ясовано обставин
щодо порушення прав дитини відмовою
батька надати дозвіл матері виїхати з
дитиною за кордон, наслідком чого є
істотне порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Також позивач зазначає, що в свою чергу
відповідачем не подано доказів, які б
засвідчували, що виїзд дитини за кордон
не відповідає інтересам дитини.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла наступного
висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
народився ОСОБА_5, батьками якого є
ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а. с. 6).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано 25
червня 2011 року згідно рішення
Замостянського районного суду м.
Вінниці, яке набрало законної сили 06
липня 2011 року (а. с.7).

24 серпня 2011 року ОСОБА_4 уклала шлюб в
магістраті Південного Саво держави
Фінляндія з ОСОБА_9 і отримала прізвище
ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб (а. с. 11).

Згідно довідки виконавчого комітету
Метанівської сільської ради

Теплицького району № 395 від 24 грудня 2013
року ОСОБА_3 проживає з сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 48).

ОСОБА_3 перебуває на обліку в
управлінні праці та

соціального захисту населення
Теплицької РДА та отримує державну
соціальну допомогу інвалідам з
дитинства та дітям-інвалідам
відповідно до Закону України «Про
державну соціальну допомогу інвалідам
з дитинства та дітям-інвалідам» на сина
ОСОБА_5, допомогу призначено на період з
28 липня 2013 року по 02 червня 2018 року, що
підтверджується довідкою за № 624 від 04
вересня 2014 року (а. с. 49).

Батько дитини ніде не працює, не
приймає участі у розвитку дитини, в
тому числі психічному, крім щорічного,
разового, психічного лікування в
психічній лікарні призначеного
лікарями.

Відповідно акту №1-п від 30 січня 2014 року
амбулаторної
судово-психолого-психіатричної
експертизи ОСОБА_5 страждає на хронічне
психічне захворювання у вигляді важкої
розумової відсталості з порушенням
поведінки, внаслідок свого
захворювання не може усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Експертною комісією визначено, що
тимчасове перебування ОСОБА_5 зі своєю
матір'ю ОСОБА_2 на відпочинку за межами
України не буде для нього
психологічною травмою, зустріч та
спілкування сина з матір'ю, а також їх
спільне перебування на закордонних
екскурсіях можуть позитивно вплинути
на його психічний стан.

Крім цього, експертом-психологом дано
наступні відповіді: зустріч та
спілкування неповнолітнього ОСОБА_5 з
його матір'ю, а також їх спільне
перебування на закордонних екскурсіях
можуть позитивно вплинути на його
психологічний стан і усуненню можливо
існуючого бар'єру між ними. Наявність
будь-якого психологічного бар'єру між
ОСОБА_5 та матір'ю ОСОБА_2 не виявлено.
ОСОБА_5 в межах свого розумового
розвитку може розуміти матір та своєю
мімікою і жестами висловлювати своє
відношення до неї. Конфліктні,
неприязні стосунки між батьками ОСОБА_3
та ОСОБА_2 можуть травмувати їх
неповнолітнього сина ОСОБА_5, який має
особливості в розвитку (а. с. 13-17).

Сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою
згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України.

Дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права, іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість, яких
надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7
СК України).

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про
права дитини, прийнятої 20 листопада 1989
року, яка набрала чинності для України
27 вересня 1991 року, передбачено, що в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Дитині
забезпечується такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року дитині
законом або іншими засобами повинен
бути забезпечений спеціальний захист і
надані можливості та сприятливі умови,
які б дозволяли їй розвиватися фізично,
розумово, морально, духовно та у
соціальному розумінні здоровим та
нормальним шляхом і в умовах свободи та
гідності.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно, той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею; той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвитку дитини.

За правилами ст. 16 Закону України «Про
охорону дитинства» дитина, батьки якої
проживають у різних державах, має право
на регулярні особисті стосунки і прямі
контакти з обома батьками. Дитина та її
батьки для возз'єднання сім'ї мають
право на вільний в'їзд в Україну та
виїзд з України порядку, встановленому
законом. Батьки, інші члени сім'ї та
родичі, зокрема ті, які проживають у
різних державах, не повинні
перешкоджати одне одному реалізувати
право дитини на контакт з ними,
зобов'язані гарантувати повернення
дитини до місця її постійного
проживання після реалізації нею права
на контакт, не допускати неправомірної
зміни її місця проживання.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

З огляду на викладене позивач,
заявляючи такі вимоги, має вказати
термін вивезення дитини за кордон із
зазначенням дати, місяця та року виїзду
за кордон та повернення в Україну, та
країну, до якої дозволяється виїзд
дитини без згоди батька, або вказати
правову підставу надання дозволу на
виїзд дитини без згоди батька без
обмеження будь-яким терміном та без
зазначення країни, в яку дозволяється
виїзд дитини, оскільки надання за
рішенням суду дозволу на майбутнє на
постійні виїзди дитини за кордон без
згоди батька суперечить вищевказаним
нормам матеріального права, які
визначають рівність прав та обов'язків
батьків відносно виховання дитини, і
може потягнути за собою позбавлення
батька дитини можливості брати участь
у її вихованні та можливості
спілкування з нею.

В заяві про уточнення позовних вимог
позивач просить визначити термін
поїздки сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., та
зазначає дату, місяць, та рік
повернення, а саме 01.07.2015 р. (а. с. 91). З
позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4
просить вивести сина за кордон в
конкретну країну - Фінляндію, з метою
лікування та оздоровлення дитини.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суд першої інстанції керувався
тим, що відсутні відомості (належним
чином завірені) про місце проживання
позивача в державі Фінляндія, про її
правовий статус перебування в цій
державі, про її доходи та доходи її
чоловіка ОСОБА_9, про наявність у них
житла та житлових умов, про умови
тимчасового перебування дитини за
кордоном. Однак, такий висновок суду
спростовується наступним.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_9 належить квартира, приблизна
площа якої 49, 5 м2, на підставі договору
купівлі-продажу від 30.07.2007 року (а. с. 66)
разом з ним у вказаній квартирі
проживає ОСОБА_2, що підтверджується
витягом з будинкової книги від 31.10.2014 р.
(а. с. 150), яка належним чином нотаріально
засвідчена.

ОСОБА_9 працює, отримує стабільний
прибуток, що підтверджується
податковою декларацією за 2013 р., яка
належним чином нотаріально засвідчена
(а. с. 144 -146).

ОСОБА_2 працює персональним асистентом
починаючи з 19.09.2014 року отримує
заробітну плату, що підтверджується
нотаріально засвідченою довідкою з
місця роботи про виплачену заробітну
плату (а. с. 147-148).

Теплицьким районним судом Вінницької
області 27.12.2013 року постановлено
ухвалу, якою визнано мирову угоду
укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно
якої сторони погодилися, що ОСОБА_4
сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
твердій грошовій сумі 600 грн. щомісяця,
починаючи сплачувати з 1 січня 2014 р. і до
досягнення ним повноліття (а.с.92).

Інших дітей на утриманні подружжя
ОСОБА_4 на мають.

Представник прокуратури Вінницької
області та представник служби у
справах дітей проти надання дозволу,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виготовлення
проїзного документу та виїзду за межі
України та в'їзду в країну Фінляндію, в
категоричній формі не заперечували.

Відповідач не довів в судовому
засіданні порушення прав його дитини
при її виїзді за кордон, а його
твердження про те, що мати забере
дитину і не поверне її назад в Україну є
безпідставними. Оскільки Гаазька
Конвенція (Конвенція про
цивільно-правові аспекти міжнародного
викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року)
запроваджує процедуру для
забезпечення повернення дітей, яких
незаконно вивозять або утримують на
території іноземної держави, до
держави їх постійного місця
проживання. Гаазька Конвенція
застосовується до будь-якої дитини, яка
не досягла 16 років і постійно проживає
в державі - учасниці договору.

За таких обставин, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а
також, врахувавши обставини справи,
колегія суддів виходить з наявності
підстав, передбачених ст. 313 ЦК України,
ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України» для надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон без згоди
батька.

При цьому, колегія суддів вважає, що в
даному випадку виїзд дитини за кордон
не пов'язаний із виїздом на постійне
місце проживання разом із матір'ю або
довгострокове перебування за межами
України з інших підстав, і тому таке
судове рішення право батька на
піклування, спілкування чи виховання
дитини ніяким чином не порушує і не
обмежує.

Позовна вимога про визнання відмови
батька дитини ОСОБА_3, щодо ненадання
дозволу дитині, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
поїздку у Фінляндію та країни Європи
разом з матір'ю неправомірною, не
підлягає задоволенню. Оскільки дана
вимога не відповідає способу захисту
порушених прав передбачених ст. 16 ЦК
України.

Таким чином, рішення Теплицького
районного суду Вінницької області від
16.10.2014 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4, за
яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд
за межі України з 18.12.2014 року по 01 липня
2015 року, неповнолітньому ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. без згоди та без супроводу
батька дитини, в супроводі матері, в
країну Фінляндію, для проходження
медичного обстеження, лікування та
оздоровлення, для проведення дозвілля
у Фінляндії

Керуючись ст. ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Теплицького районного суду
Вінницької області від 16.10.2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення
проїзного документу неповнолітньому
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце народження -
Вінницька обл., Теплицький район, с.
Орлівка), без дозволу батька дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 для виїзду за межі
України та в'їзду в країну Фінляндію.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за
межі України з 18.12.2014 року по 01 липня 2015
року, неповнолітньому ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце народження -
Вінницька обл., Теплицький район, с.
Орлівка) без згоди та без супроводу
батька дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в
супроводі матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6,
в країну Фінляндію, для проходження
медичного обстеження, лікування та
оздоровлення, для проведення дозвілля
у Фінляндії.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту проголошення.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: