Справа № 357/815/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 3 в м. Біла
Церква справу за позовом Гаражного
кооперативу «Шинник» до ОСОБА_1, третя
особа: ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні гаражем та встановлення
сервітуту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
з вказаним позовом, мотивуючи його тим,
що гаражний кооператив «Шинник»
розташований по 1-му провулку
Водопійному, 15 в м. Білій Церкві,
Київської області на земельній ділянці
площею 0,5953 га, з якої 0,2883 га знаходиться
у приватній власності гаражного
кооперативу, 0,3070 га - в оренді. З
територією кооперативу з
північно-західної сторони межує
земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, що
належить відповідачу ОСОБА_1. Заїзд та
прохід до гаража НОМЕР_1 знаходиться зі
сторони суміжної земельної ділянки,
належної відповідачу. З 1987 р. по 2006 р.
ОСОБА_2 вільно користувався своїм
гаражем НОМЕР_1, але відповідач почала
систематично загороджувати проїзд по
даній дорозі, заставляє його
автомобілями, що унеможливлює вільний
прохід та проїзд до цього гаража і
зробило неможливим його використання
за цільовим призначенням. Тому
користувач гаража НОМЕР_1 ОСОБА_2
позбавлений можливості вільно і
безперешкодно діставатися до свого
гаража, проходити до нього, доїхати
автотранспортними засобами, що робить
неможливим вільне користування
належним йому майном. З цих підстав
позивач просив суд встановити за
гаражним кооперативом «Шинник» право
земельного сервітуту (право проходу і
проїзду) стосовно земельної ділянки,
яка належить ОСОБА_1, що розташована за
адресою АДРЕСА_1, та визначити межі
дороги (земельного сервітуту) для
проходу і проїзду.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю ОСОБА_3 позовні
вимоги уточнила та просила суд
встановити гаражному кооперативу
«Шинник» безстроковий безоплатний
земельний сервітут у вигляді права
проходу і проїзду до власного гаража
НОМЕР_1 по земельній ділянці, яка
перебуває у власності ОСОБА_1, на
підставі Державного акту на право
власності на землю серії Р2 № 425104,
виданого 29.04.2003 року, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, м. Біла Церква, на
площу та у конфігурації земельної
ділянки, відповідно до одного із
варіантів, запропонованих експертом та
викладених у Висновку № 6082/12-43 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного 18.12.2012 року та стягнути з
відповідача судові витрати по справі. В
відкритому судовому засіданні
уточнені позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник позивача та третя особа
ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1, та представник
відповідача ОСОБА_4 позов не визнали,
просили в його задоволенні відмовити, в
суді пояснили, що гараж НОМЕР_1 було
збудовано ОСОБА_2 самовільно поза
межами земельної ділянки, що
відводилась з метою розширення
території ГК «Шинник» для будівництва
гаражів в 1982 році; у гаражного
кооперативу відсутні дозвіл на
будівництво гаража НОМЕР_1, його проект
із запланованим виїздом на проїзд до
бульвару 50-річчя Перемоги, в м. Біла
Церква, погоджений відповідним чином,
відсутні правовстановлюючі документи
на спірний гараж; сам проїзд від
належної їй земельної ділянки та від ГК
«Шинник» до бульвару 50-річчя Перемоги в
м. Білій Церкві, нічим не передбачений;
встановлення сервітуту, про який
просить позивач, призведе до порушення
її права власності на нерухоме майно,
оскільки межа дороги буде проходити по
куту її житлового будинку, а також
призведе до фактичної зміни цільового
призначення належної їй на праві
приватної власності земельної ділянки.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, покази свідка,
оглянувши матеріали справи,
проектно-кошторисну документацію на
будівництво автомагазину ФОП ОСОБА_5,
суд приходить до висновку, що позов до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Так, по справі встановлено, що
гаражному кооперативу «Шинник» на
праві власності належить земельна
ділянка, площею 0,2883 га за адресою пров.
1-й Водопійний, 15 у м. Білій Церкві,
Київської області, з цільовим
призначенням - під розміщення гаражів,
що підтверджується Державним актом на
право власності на земельну ділянку,
серії ЯА № 383001 від 07.04.2005 року. Згідно
рішення виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради від 05.03.1982
року № 124 гаражному кооперативу
«Шинник» було наділено земельну
ділянку, площею 800 кв.м. для розширення
території з метою будівництва гаражів.
З наданої суду копії генплану
гаражного кооперативу «Шинник»,
завіреної начальником управління
містобудування та архітектури м. Біла
Церква Кревським Г.Ф. та скріпленої
печаткою управління, неможливо
встановити, чи міститься серед
запроектованих додаткових гаражів ГК
«Шинник» гараж НОМЕР_1. Це стосується і
наданого сторонами викопіювання із
плану міста з вказівкою земельної
ділянки, відведеної для розширення
території ГК «Шинник» з метою
будівництва гаражів по 1-шому
Водопійному провулку.

Згідно договору дарування земельної
ділянки від 28.10.2009 року відповідач
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки,
площею 0,0598 га по АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку - 0,0500 га
та ведення особистого селянського
господарства - 0,0098 га. За договором
дарування частки житлового будинку від
28.10.2009 року відповідачу належить 77/100
часток житлового будинку з відповідною
частиною господарських та побутових
будівель та споруд по АДРЕСА_1, згідно
технічного паспорту на житловий
будинок.

Представник позивача та третя особа
ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог
послався на те, що він є членом
гаражного кооперативу «Шинник» з 1987
року. В 1987 році на земельній ділянці,
відведеній для розширення території
кооперативу, він збудував гараж НОМЕР_1.
Будівництво цього гаража було
дозволено головним архітектором міста
Біла Церква Федотовим В.М.. Виїзд з
цього гаража до бульвару 50-річчя
Перемоги в м. Біла Церква було
передбачено по території, що належала
Білоцерківському районному споживчому
товариству. Після передачі частини
земельної ділянки в 2006 році від РайСТ
ОСОБА_8 - батьку відповідача ОСОБА_1, та
після приватизації земельної ділянки
по АДРЕСА_1 відповідач відгородила свою
земельну ділянку, що унеможливило
заїзд автомобілів до гаража НОМЕР_1
через відсутність поворотного
майданчика. Однак, наведені
представниками позивача та третьою
особою обставини не були підтверджені
в судовому засіданні належними
письмовими доказами.

Так, згідно технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1 від 24.07.2000
року за вказаним домоволодінням,
згідно рішення Білоцерківського
виконкому від 02.06.1999 року № 151 була
закріплена земельна ділянка площею 970
кв.м.. Відповідно до листа
Білоцерківського РайСТ за № 244 від
05.04.2001 року встановлено, що правління
споживчого товариства не заперечувало
щодо відчуження земельної ділянки,
площею 214 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 -
території промкомбінату та передачі її
у користування ОСОБА_8. На підставі
рішення виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради від 31.01.2003
року № 30, згідно Державного акту на
право приватної власності на землю,
серії Р2 № 425104 29 квітня 2003 року ОСОБА_8
було передано в приватну власність
земельну ділянку за адресою: м. Біла
Церква, АДРЕСА_1, площею 0,0598 га.

Згідно протоколу № 47 від 04.07.2000 року
гаражним кооперативом «Шинник» ОСОБА_2
було прийнято в цей гаражний
кооператив 04 липня 2000 року.

З копії матеріалів
архітектурно-планувального завдання
на розробку проекту будівництва
гаражів по 1-му Водопійному провулку в
м. Біла Церква ГК «Шинник», генплану
гаражного кооперативу даного
архітектурно-планувального завдання,
викопіювання з плану міста із
вказівкою земельної ділянки,
відведеної для розширення території ГК
«Шинник», неможливо визначити
місцезнаходження гаража НОМЕР_1 та
встановити, чи цей гараж дійсно
збудовано на відведеній під розширення
гаражного кооперативу земельній
ділянці. Надані представниками
позивача та третьою особою генплан ГК
«Шинник», викопіювання з плану міста із
вказівкою земельної ділянки,
відведеної для розширення території
гаражного кооперативу, містять
схематичне зображення гаража із
позначкою НОМЕР_1. Однак, з наданих
документів вбачається, що будівництво
гаража НОМЕР_1 не погоджене належним
чином, оскільки виконане «погодження
23.09.1987 р.» не засвідчене належним чином
уповноваженою на те особою та печаткою
відповідної установи. З цього приводу
судом приймається до уваги відповідь
комунальної установи Білоцерківської
міської ради «Інспекція з благоустрою
міста Біла Церква» від 12.03.2014 року № 241
на запит представника відповідача по
те, що з управлінням
житлово-комунального господарства
Білоцерківської міської ради
будівництво гаражу НОМЕР_1 (прибудова) в
гаражному кооперативі «Шинник» не
погоджувалось. При перевірці технічної
документації на будівництво гаражів в
гаражному кооперативі «Шинник» було
виявлено, що гараж НОМЕР_1 взагалі
домальований після того, як була
затверджена вся документація, оскільки
на окремих екземплярах копій, що були
зроблені до того, як був примальований
гараж НОМЕР_1, даного гаража немає.

Допитаний в судовому засіданні свідок -
начальник комунальної установи
Білоцерківської міської ради
«Інспекція з благоустрою міста Біла
Церква» ОСОБА_9 пояснив, що вищевказана
відповідь була надана ним в межах
компетенції, на підставі наданих
сторонами спору документів. Крім того,
звернення від ОСОБА_2 та ОСОБА_1
надходили до нього перед цим
неодноразово і раніше він виїжджав на
місце та вивчав документи
безпосередньо в ГК «Шинник». Свідок
повідомив, що рішення сесії виконкому
Білоцерківської міської ради про
виділення земельної ділянки під проїзд
до гаража НОМЕР_1 по бульвару 50-річчя
Перемоги відсутнє, так само відсутнє і
рішення виконкому БМР про визначення
та затвердження проїзду між
домоволодінням ОСОБА_1 та ГК «Шинник».
Ознайомившись із генеральним планом ГК
«Шинник» свідок вказав на відсутність
підстав для домалювання гаража ОСОБА_2,
оскільки на написі «согласовано 23.09.1987
р.» відсутні підписи і печатка
уповноважених осіб. Щодо відповіді
управління містобудування та
архітектури від 05.04.2012 року № 15/223
свідок пояснив, що дана відповідь не
має відношення до гаража НОМЕР_1,
оскільки цей гараж не входив в
територію ГК «Шинник», яка була надана
кооперативу в 1982 році для розширення
його території, а якби цей гараж і
входив в цю територію - мало б бути
землевідведення під виїзд із цього
гаража по бульвару 50-річчя Перемоги,
яке відсутнє.

Із відповіді на запит адвоката КП КОР
«Білоцерківське МБТІ» № 1496 від 24.04.2012
року вбачається, що даних про
реєстрацію прав власності на гараж
НОМЕР_1 в ГК «Шинник» по 1-му пров.
Водопійному, 15 в КП КОР
«Білоцерківське МБТІ» немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України,
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Таким чином, гараж НОМЕР_1 в ГК «Шинник»
фактично збудовано без відповідного
дозволу на земельній ділянці, що не
відводилась для цієї мети, а
представниками позивача та третьою
особою не надані докази того, що
вказаний гараж оформлений відповідно
до вимог чинного законодавства.

При вирішенні спору судом враховуються
також і ті обставини, що відповідач та
її представник надали копію рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 19.05.2011 року по
справі № 2-731 за позовом гаражного
кооперативу «Шинник» до ОСОБА_8,
Білоцерківської міської ради, ОСОБА_1
про визнання недійсним державного акту
на право власності на земельну ділянку,
яким в задоволенні позовних вимог ГК
«Шинник» було відмовлено, а також копію
ухвали Апеляційного суду Київської
області від 20.10.2011 року, якою дане
рішення було залишено без змін. Зі
змісту цього рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
та ухвали Апеляційного суду Київської
області було встановлено те, що право
власності на гараж НОМЕР_1, яким
користується ОСОБА_2, у
Білоцерківському МБТІ не
зареєстровано, збудований він без
належного дозволу, а також, без
належної організації заїзду до нього.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Представник позивача і третя особа
ОСОБА_2 в суді фактично підтвердив
відсутність як у гаражному кооперативі
«Шинник», так і у нього особисто
правовстановлюючих документів на
гараж НОМЕР_1.

Таким чином, суд не приймає до уваги ряд
письмових доказів, на які посилаються
представники позивача і третя особа
ОСОБА_2, а саме: листи управління
містобудування та архітектури
Білоцерківської міської ради № 15/466 від
28.11.2008 р., № 15/98 від 17.03.2009 р., № 15/223 від
05.04.2012 р.; лист виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради від 19.12.2007
р. № Б-1986; відповідь прокуратури м. Біла
Церква від 03.11.2008 р. № 9936, що суперечать
змісту вищевказаних судових рішень по
цивільній справі № 2-731 за 2011 рік.

Статтею 98 Земельного кодексу України
право земельного сервітуту визначено
як право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення таких земельних
сервітутів, як право проходу та проїзду
на велосипеді; право проїзду на
транспортному засобі по наявному
шляху; право прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку, трубопроводів, інших лінійних
комунікацій; право прокладати на свою
земельну ділянку водопровід із чужої
природної водойми або через чужу
земельну ділянку; право відводу води зі
своєї земельної ділянки на сусідню або
через сусідню земельну ділянку; право
забору води з природної водойми,
розташованої на сусідній земельній
ділянці, та право проходу до природної
водойми; право поїти свою худобу із
природної водойми, розташованої на
сусідній земельній ділянці, та право
прогону худоби до природної водойми;
право прогону худоби по наявному шляху;
право встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд; інші земельні сервітути (стаття
99 ЗК України).

За статтею 100 ЗК України сервітут може
бути встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Аналогічні положення містяться і в
Цивільному кодексі України. Зокрема, за
ст. 401 ЦК право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки, інших
природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки, а також іншій,
конкретно визначеній особі (особистий
сервітут).

За ст. 402 ЦК України сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. Такий сервітуту підлягає
державній реєстрації в порядку,
встановленому для державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Стаття 403 ЦК визначає зміст сервітуту
та містить положення про те, що
сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном. Він
може бути встановлений на певний строк
або без визначення строку. Особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут не підлягає відчуженню.
Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном. Збитки,
завдані власникові (володільцеві)
земельної ділянки або іншого
нерухомого майна, особою, яка
користується сервітутом, підлягають
відшкодуванню на загальних підставах.

Згідно ст. 404 ЦК України право
користування чужою земельною ділянкою
або іншим нерухомим майном полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку і трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Виходячи з рекомендацій, наведених у п.
22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» зі змінами, встановлюючи
земельний сервітут на певний строк чи
без визначення строку (постійний), суд
має враховувати, що метою сервітуту є
задоволення потреб власника або
землекористувача земельної ділянки
для ефективного її використання;
умовою встановлення є неможливість
задоволення такої потреби в інший
спосіб.

Роз'яснення щодо встановлення
земельних сервітутів міститься в листі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав». Так,
при розгляді спорів щодо встановлення
земельного сервітуту необхідно
встановити, чи можливе нормальне
господарське використання земельної
ділянки, яка належить позивачеві, без
обтяження сервітутом. Істотне значення
має доведеність обставин необхідності
встановлення сервітуту, а також того,
що єдино можливим способом задоволення
потреб позивача на використання
власної земельної ділянки є саме
встановлення сервітуту.

При встановленні земельного сервітуту
необхідно з'ясувати такі питання:
особа, яка звертається з позовом до
суду про встановлення земельного
сервітуту, є власником чи законним
користувачем земельної ділянки, чи
право такого звернення визначено
спеціальним законом; чи надано
позивачем достатні докази того, що
нормальне господарське використання
земельної ділянки, яка йому належить,
неможливе без обтяження сервітутом; чи
сервітут, який встановлюється, є
найменш обтяжливим для власника
земельної ділянки, щодо якої він
встановлений; чи не призводить
встановлення сервітуту до позбавлення
власника земельної ділянки, щодо якої
встановлений сервітут, права
користування, володіння та
розпорядження; чи відповідає
встановлення земельного сервітуту
цільовому призначенню земельної
ділянки, щодо якої встановлений
сервітут; чи притягнуті до участі у
справі всі особи, які мають право
користування зазначеною земельною
ділянкою.

Суд вважає встановленим те, що позивач
являється власником земельної ділянки,
на якій розміщено гараж НОМЕР_1,
побудований ОСОБА_2 в 1987 році без
проектної документації та на який у
позивача відсутні правовстановлюючі
документи.

За ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
по даній справі було проведено судову
будівельно-технічну експертизу. Із
висновку даної експертизи № 6082/12-43 від
18.12.2012 року вбачається, що експерт,
відповідаючи на поставлене запитання
щодо варіантів встановлення розмірів
та конфігурації земельної ділянки для
встановлення земельного сервітуту для
проїзду та проходу до гаража НОМЕР_1 ГК
«Шинник» в м. Біла Церква по 1-му
Водопійному провулку, 15 за рахунок
суміжної земельної ділянки
відповідача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1
запропонував два можливих варіанти
встановлення відповідного земельного
сервітуту. В дослідницькій частині
зазначеного висновку він послався на
те, що згідно розробленої на замовлення
ФОП ОСОБА_5 проектно-кошторисної
документації на будівництво
автомагазину з улаштуванням
демонстраційного майданчика та
платної автостоянки відкритого типу по
АДРЕСА_1 було передбачено проїзд
загального користування зі сторони
проїжджої частини бульвару 50-річчя
Перемоги до будинку ОСОБА_1 та
гаражного кооперативу «Шинник» -
загальною шириною 3,5 м., а тому вважає
встановленою наявність тупикового
проїзду місцевого значення вздовж
домоволодіння АДРЕСА_1 ( в точках «А,Б»).
Однак, з наданої для огляду в судовому
засіданні проектно-кошторисної
документації на будівництво
автомагазину ФОП ОСОБА_5 встановлено,
що проїзд загального користування
передбачено лише до початку земельної
ділянки ОСОБА_1 та гаражного
кооперативу «Шинник», а вздовж
земельної ділянки відповідача між нею
та територією гаражного кооперативу
проїзд не передбачений.

Відповідно до листа Білоцерківського
РайСТ за № 743 від 12.12.2008 року
встановлено, що правління товариства
не заперечувало щодо проїзду членів ГК
«Шинник» по території, що належала
Білоцерківському РайСТ до бульвару
50-річчя Перемоги в 1987-1993 роках. Після
огородження території об'єктів по
АДРЕСА_1 виїзд членів кооперативу
«Шинник» було дозволено вздовж
огорожі.

З пояснень представника позивача
вбачається, що земельний сервітут на
право проходу та проїзду по території
Білоцерківського РайСТ між цим
товариством та гаражним кооперативом
«Шинник» не встановлювався.

Згідно п. 7.26* Державних будівельних
норм 360-92** «Містобудування. Планування
і забудова міських і сільських
поселень» мережу вулиць і доріг
населених пунктів треба проектувати у
вигляді єдиної системи з урахуванням
функціонального призначення окремих
вулиць і доріг, інтенсивності
транспортного, пішохідного і
велосипедного руху,
архітектурно-планувальної організації
території і характеру забудови, вимог
охорони навколишнього середовища. У
складі вулично-дорожньої мережі треба
виділяти вулиці й дороги
магістрального й місцевого значення.
Категорії вулиць і доріг треба
призначати відповідно до класифікації.
Стороною позивача не було надано суду
належних доказів на підтвердження
існування запроектованого та
включеного до мережі доріг м. Біла
Церква проїзду загального
користування зі сторони проїжджої
частини бульвару 50-річчя Перемоги до
будинку відповідача ОСОБА_1 та
гаражного кооперативу «Шинник» вздовж
земельної ділянки відповідача між нею
та територією гаражного кооперативу.

Відповідно до схем запропонованих
експертом варіантів встановлення
земельного сервітуту для проїзду і
проходу по території земельної ділянки
відповідача вбачається, що в даних
варіантах межа даного сервітуту
проходитиме по куту належної
відповідачу квартири АДРЕСА_1

Відповідно до п. 3.22 ДБН 360-92** довжина
тупикових проїздів повинна бути не
більше 150 м.; до житлових і громадських
будинків слід передбачати проїзди
завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м
від стін, придатні для проїзду пожежних
машин.

В результаті встановлення земельного
сервітуту, межа якого проходитиме по
куту домоволодіння відповідача-
5-метрова відстань від проїзду до стіни
будинку дотримана не буде.

За наведених обставин суд не вважає за
можливе посилатись на висновок
судово-будівельної експертизи № 6082/12-43
від 18.12.2012 р., оскільки він суперечить як
дослідженим судом письмовим доказам,
так і Державним будівельним нормам.

Перевіривши відповідність земельного
сервітуту, про який просить позивач -
право проходу і проїзду до гаража
НОМЕР_1 - цільовому призначенню
земельної ділянки щодо якої слід його
встановити, судом встановлено те, що
згідно Державного акта на право
приватної власності на землю на ім'я
ОСОБА_8 та договору дарування земельної
ділянки на ім'я ОСОБА_1 цільовим
призначенням земельної ділянки
відповідача є будівництво та
обслуговування жилого будинку та
ведення особистого селянського
господарств, а тому земельний сервітут
для проходу і проїзду призведе до
нецільового використання належної
відповідачу земельної ділянки,
унеможливить її нормальне
господарське використання та потягне
за собою порушення права власності
відповідача на її нерухоме майно у
вигляді квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства, він не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має
право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї та інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Крім того, доказів на підтвердження
того, що до гаража НОМЕР_1 немає під'їзду
та підходу позивачем та його
представниками до суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при
здійсненні своїх прав особа
зобов»язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині.

Таким чином, проаналізувавши всі
надані докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги гаражного кооперативу «Шинник»
не можуть бути задоволені, оскільки
позивачем не надано достатніх та
безспірних доказів для обгрунтування
своїх позовних вимог, тоді як згідно
ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
13, 319, 321, 328, 331, 376, 391, 395, 401-403 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 98-101 Земельного
кодексу України, ст.ст. 8,10, 11, 60, 61, 79, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Гаражного
кооперативу «Шинник» до ОСОБА_1, третя
особа: ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні гаражем та встановлення
сервітуту, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. В. Жарікова