УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ
майна в натурі, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 7 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом, свої вимоги
обґрунтовуючи тим, що 5 квітня 2012 року
Києво-Святошинським районним судом
Київської області було ухвалено
рішення, відповідно до якого було
визнано за ОСОБА_6 право власності на: Ѕ
частини житлового будинку, який
розташований по АДРЕСА_1; Ѕ частини
земельної ділянки площею 0,1330 га, яка
розташована по АДРЕСА_1. За ОСОБА_7
визнано право власності на: Ѕ частини
житлового будинку, який розташований
по АДРЕСА_1; Ѕ частини земельної ділянки
площею 0,1330 га, яка розташована по
АДРЕСА_1.

З метою реєстрації права власності
позивач звернувся до Бюро технічної
інвентаризації Києво-Святошинського
району (далі - БТІ) для проведення
реєстраційних дій. Для проведення
реєстрації необхідно провести і точну
інвентаризацію будинку. Але відповідач
в категоричній формі відмовилася
допустити до будинку представника БТІ,
що позбавило позивача права
зареєструвати право власності на
частину домоволодіння. Позивач
зазначає, що у нього склалися неприязні
стосунки з його колишньою дружиною і
він не має можливості вільно
розпоряджатися належним йому майном та
взагалі потрапити у вказане
приміщення, що створює для нього
труднощі в реалізації своїх прав
власника. Позивач пропонував
відповідачеві в добровільному порядку
визначити порядок користування
будинком та земельною ділянкою або
укласти договір про поділ
домоволодіння, але його пропозиції
залишилися без відповіді.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 7
липня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено.
Виділено в натурі ОСОБА_6 1/2 частини
житлового будинку та надвірних
будівель і споруд, а саме: коридор,
частина приміщення 1 площею 3,9 м2 ,
вартістю - 16 719 грн, житлову частину
приміщення 2 площею 15,75 м2 , вартістю - 67
518 грн, кухня 4 площею 11,3 м2 , вартістю - 48
442 грн, тамбур I площею 5,7 м2 , вартістю - 6
356 грн, хол, частину приміщення 5 площею
2,0 м2 , вартістю - 8 574 грн, житлову кімнату
6 площею 15,3 м2 , вартістю - 65 589 грн,
житлову кімнату 7 площею 14,2 м2 , вартістю
- 60 874 грн, погріб вартістю - 45 329 грн,
ганок вартістю - 2 461 грн. Всього по
житловому будинку: площею 62,45 м2 ,
вартістю - 321 862 грн, господарські
будівлі і споруди: гараж В вартістю - 50
395 грн, сарай Г вартістю - 26 255 грн,
вбиральня Д вартістю - 3 041 грн, сарай Е
вартістю - 4 112 грн, колодязь І вартістю -
19 921 грн, колодязь інженерних мереж ІІ
вартістю - 2 958 грн, Ѕ частини огорожі
вартістю - 5 971 грн. Всього по
домоволодінню вартістю - 434 515 грн.

Виділено в натурі ОСОБА_7 1/2 частини
житлового будинку та надвірних
будівель і споруд, а саме: коридор,
частина приміщення 1 площею 12,5 м2 ,
вартістю - 53 586 грн, житлову частину
приміщення 2 площею 15,85 м2 , вартістю - 63
660 грн, санвузол 3 площею 7,0 м2 , вартістю -
30 008 грн, хол, частину приміщення 5
площею 22,5 м2 , вартістю - 96 454 грн, житлову
кімнату 8 площею 14,4 м2 , вартістю - 61 731
грн. Всього по житловому будинку:
площею 71,28 м2 , вартістю - 305 439 грн,
господарські будівлі і споруди: літню
кухню Б вартістю - 67 175 грн, погріб під
будівлею Б вартістю - 46 589 грн, ворота з
хвірткою вартістю - 7 621 грн, Ѕ частини
огорожі вартістю - 59 871 грн. Всього по
домоволодінню вартістю - 432 795 грн.

Переобладнання по житловому будинку
покладено на ОСОБА_6, а саме: влаштувати
перегородки в приміщеннях 1, 2, 5, як
зображено на схемі в додатку 2 до
висновку; влаштувати дверний проріз в
приміщення 1, з облаштуванням входу в
будинок (подвійні двері); в приміщенні 1
обладнати кухню; влаштувати 2 дверні
прорізи між приміщеннями 1 та 2; на
другому поверсі закласти проріз між
приміщеннями 5 та 7 та влаштувати проріз
між приміщеннями 6 та 7; в частині
будинку, яка виділяється позивачу,
влаштувати вбудовані або прибудовані
внутрішньоквартирні сходи.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 860
грн різниці в ідеальних частках.

Виділено в користування ОСОБА_6 Ѕ
частини земельної ділянки площею 677,5 м2
по АДРЕСА_1, в тому числі 10,0 м2 - ділянку
спільного користування, необхідну
співвласникам для проходу по ділянці.

Виділено в користування ОСОБА_7 Ѕ
частини земельної ділянки площею 677,5 м2
по АДРЕСА_1, в тому числі 10,0 м2 - ділянку
спільного користування, необхідну
співвласникам для проходу по ділянці.

При цьому лінії поділу пройдуть таким
чином: від точки А1, яка розташована на
межі ділянки по АДРЕСА_1 на відстані в
місці сполучення господарських споруд
Б і В, вздовж лінії розділу між цими
спорудами, та далі +1,0 м - в точку А2; від
точки А2 паралельно стіні
господарських споруд 11,23 м в точку А3;
від точки АЗ паралельно бокові стіні
будинку 1,4 м в точку А4; від точки А4
паралельно стіні будинку 7,46 м в точку
А5; від точки А5 перпендикулярно стіні
будинку в точку А6, розташовану на стіні
будинку на відстані 4,0 м від рогу
будинку; від точки А6 по лінії розділу
будинку м в точку А7; від точки А7
перпендикулярно від стіни будинку 2,00 м
в точку А8; від точки А8 паралельно стіні
будинку 17,58 м в точку А9; від точки А9 в
точку А10, розташовану на тильній межі
домоволодіння на відстані 11,63м від межі
з домоволодінням АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 7 жовтня 2014 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 7 липня 2014 року
скасовано, ухвалено нове рішення. Позов
ОСОБА_6 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_8 просив скасувати рішення
апеляційного суду Київської області
від 7 жовтня 2014 року, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення судом норм процесуального
права.

Перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що згідно з рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 5 квітня 2012 року
визнано за ОСОБА_6 право власності на: Ѕ
частини житлового будинку, який
розташований по АДРЕСА_1; Ѕ частини
земельної ділянки площею 0,1330 га, яка
розташована по АДРЕСА_1. За ОСОБА_7
визнано право власності на: Ѕ частини
житлового будинку, який розташований
по АДРЕСА_1; Ѕ частини земельної ділянки
площею 0,1330 га, яка розташована по
АДРЕСА_1. Вказане рішення набрало
законної сили 25 червня 2012 року, про що є
відмітка на копії рішення.

Для визначення можливих варіантів
поділу спірного будинку була проведена
судова будівельно-технічна експертиза,
відповідно до висновку якої були
визначені можливі варіанти поділу
майна. Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 26
травня 2014 року № 7880/13-43/4627/4628/4629/14-43
можливі два варіанти поділу між
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки сторони не досягли
домовленості про поділ будинку в
натурі, необхідно провести поділ
житлового будинку відповідно до часток
співвласників та другого варіанту
поділу, викладеного у висновку судової
будівельно-технічної експертизи, так
як в даному варіанті відхилення від
ідеальної частки є незначним, та не
призведе до зміни ідеальних часток
сторін у праві власності на будинок.

Колегія суддів апеляційного суду
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
виходила з того, що судом першої
інстанції не враховано того, що при
поділі житлового будинку в натурі у
разі необхідності його переобладнання
та перепланування, необхідний дозвіл
виконкому місцевої ради, який має бути
отриманий до винесення судом рішення,
що є обов'язковою умовою згідно з
вимогами ст. 152 ЖК УРСР.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно з вимогами ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності, право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Як роз'яснено у п. п. 6, 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 4
жовтня 1991 року № 7, зі змінами, «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», при вирішенні справ про виділ
в натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що це можливо,
якщо кожній із сторін може бути
виділено відокремлену частину будинку
з самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку.

У цьому разі окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор тощо) можуть
бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку
розуміється грошова сума, за яку він
може бути проданий в даному населеному
пункті чи місцевості. Для її визначення
при необхідності призначається
експертиза.

В спорах про поділ будинку в натурі
учасникам спільної часткової
власності на будинок може бути
виділено відокремлену частину будинку,
яка відповідає розміру їх часток у
праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з
відхиленням від розміру часток кожного
власника, суд з врахуванням конкретних
обставин може провести його зі зміною у
зв'язку з цим ідеальних часток і
присудженням грошової компенсації
учаснику спільної власності, частка
якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу
необхідне переобладнання та
перепланування будинку, він
проводиться при наявності дозволу на
це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК
УРСР ). Якщо сторона оспорює рішення
виконкому щодо дозволу на
переобладнання та перепланування і
воно є необгрунтованим, суд може не
погодитись з ним, мотивуючи це в
рішенні.

При поділі жилого будинку суд
зобов'язаний зазначити в рішенні, яка
відокремлена (ізольована після
переобладнання) частина будинку
конкретно виділяється і яку частку в
будинку вона складає, а також, які
підсобні будівлі передаються власнику.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку) користуються
ним (нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатись цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Як вбачається з листа від 1 жовтня 2014
року № 02-22/456 сільського голови
Хотівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області адресованого апеляційному
суду Київської області (а.с. 202), до ради
надійшла заява від гр. ОСОБА_6 щодо
надання дозволу на переобладнання,
перепланування житлового будинку у
АДРЕСА_1, яка буде розглянута на
черговому засіданні Виконавчого
комітету Хотівської сільської ради
після 7 жовтня 2014 року.

До матеріалів касаційної скарги надано
рішення від 17 жовтня 2014 року № 122/2
Виконавчого комітету Хотівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області, яким
вирішено не заперечувати
переобладнанню одноквартирного
будинку в двохквартирний в АДРЕСА_1
ОСОБА_6 згідно з чинним законодавством.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
апеляційної інстанції не взяв до уваги
листа від 1 жовтня 2014 року № 02-22/456
сільського голови Хотівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області адресованого
апеляційному суду Київської області та
дійшов передчасного висновку про
відмову у задоволенні позову.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки у застосуванні матеріального
та процесуального закону, у зв'язку з
чим рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню з залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 7 жовтня 2014 року скасувати,
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 7
липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко