У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Писаної Т.О.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом набуття права власності в
рахунок погашення заборгованості за
кредитними договорами, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 в особі представника
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Київської області від 21 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Брокбізнесбанк» (далі ПАТ
Брокбізнесбанк», банк) звернулося до
суду з позовом, в якому, на підставі
Закону України «Про іпотеку» просило
звернути стягнення на предмет іпотеки -
земельні ділянки загальною вартістю 13
034 461 грн, що належать ОСОБА_5 шляхом
визнання права власності на них за
ПАТ «Брокбізнесбанк» в рахунок
погашення заборгованості Спільного
українсько-американського
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтернешенел Телеком'юнікешен
Компані» (далі СП ТОВ
«Інтернешенел Телеком`юнікешен
Компані») за кредитним договором від 11
листопада 2004 року.

Позов мотивовано тим, що 11 листопада
2004 року між АБ
«Брокбізнесбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та СП ТОВ
«Інтернешенел Телеком`юнікешен
Компані» був укладений кредитний
договір, відповідно до умов якого банк
відкрив позичальнику відкличну
кредитну лінію у розмірі 1 000 000 доларів
США на строк до 11 березня 2005 року
зі сплатою 12 % річних для поповнення
обігових коштів шляхом подальшої
конвертації в національну грошову
одиницю. Протягом дії вказаного
кредитного договору позичальникові
банком надавалися транші за
додатковими угодами на загальну суму
17 010 751, 80 доларів США. На
письмові прохання
СП ТОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен
Компані» банк неодноразово змінював
ліміт відкличної кредитної лінії.
Додатковими угодами до кредитного
договору неодноразово змінювалась
відсоткова ставка по кредиту та
порядок її нарахування, а також на
прохання позичальника банк
неодноразово продовжував строк дії
кредитного договору.

В забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за вказаним
кредитним договором, 19 січня 2007 року
між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5 був
укладений іпотечний договір, за яким
остання передала банку в іпотеку 11
земельних ділянок, а саме: земельну
ділянку площею 38,0082 га, земельну
ділянку площею 5,2620 га, земельну ділянку
площею 5,1725 га, земельну ділянку площею
6,0563 га, земельну ділянку площею 8,7650 га,
земельну ділянку площею 2,7326 га,
земельну ділянку площею 10,6900 га,
земельну ділянку площею 3,6294 га,
земельну ділянку площею 5,0665 га,
земельну ділянку площею 5,4084 га,
земельну ділянку площею 5,1766 га, які
розташовані за адресою: Фасівська
сільська рада Макарівського району
Київської області та належать ОСОБА_5
на праві власності. У зв'язку із зміною
кредитного договору до іпотечного
договору також вносились зміни.
Позичальник не виконував взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку із чим, станом на 5 липня 2013 року
у нього утворилася заборгованість у
розмірі 13 301 967, 08
доларів США, що еквівалентно 106 322 622,87
грн., з яких: заборгованість за основною
сумою - 11 808 000 доларів США,
заборгованість за несплаченими
процентами - 1 376 316, 96 доларів США,
неустойка за невиконання основного
зобов'язання - 43 485, 84 доларів США та
неустойка за несплаченими процентами -
74 164, 28 доларів США.

8 серпня 2013 року господарським судом
Волинської області було прийнято
постанову, якою позичальника визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру. Посилаючись на вказані
обставини банк звернувся до суду з
відповідним позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки, шляхом
визнання за ним права власності на
спірні земельні ділянки загальною
вартістю 13 034 461 грн.

Рішенням Макарівського районного
суду Київської області
від 15 листопада 2014 року позов
задоволено. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки - земельні ділянки, що
розташовані на території Фасівської
сільської ради Макарівського району
Київської області, а саме: земельну
ділянку площею 38,0082 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, вартістю 30 672
617 грн, що належить ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 25 жовтня 2006
року; земельну ділянку площею 5,2620 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
вартістю 4 246 434 грн., що належить ОСОБА_5
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого 25 жовтня 2006 року; земельну
ділянку площею 5,1725 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, вартістю 4 174
208 грн, що належить ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 25 жовтня 2006
року; земельну ділянку площею 6,0563 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
вартістю 4 887 434 грн, що належить ОСОБА_5
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого 25 жовтня 2006 року; земельну
ділянку площею 8,7650 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, вартістю 7 073
355 грн, що належить ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 25 жовтня 2006
року; земельну ділянку площею 2,7326 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
вартістю 2 205 208 грн, що належить ОСОБА_5
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого 25 жовтня 2006 року; земельну
ділянку площею 10,6900 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, вартістю 8 626
830 грн, що належить ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 25 жовтня 2006
року; земельну ділянку площею 3,6294 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
вартістю 2 928 926 грн, що належить ОСОБА_5
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого 25 жовтня 2006 року; земельну
ділянку площею 5,0665 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, вартістю 4 088
666 грн, що належить ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 25 жовтня 2006
року; земельну ділянку площею 5,4084 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
вартістю 4 364 579 грн, що належить ОСОБА_5
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого 25 жовтня 2006 року; земельну
ділянку площею 5,1766 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, вартістю 4 177
516 грн, що належить ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 25 жовтня 2006
року, шляхом набуття права власності на
них ПАТ «Брокбізнесбанк» в рахунок
часткового погашення заборгованості
СП ТОВ «Інтернешенел Телекомюнікешен
Компані» за кредитним договором від 11
листопада 2004 року. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 21 липня 2014 року апеляційну
скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк»
задоволено частково. Рішення місцевого
суду змінено, шляхом викладення його
резолютивної частини в іншій редакції.
В рахунок часткового погашення
заборгованості СП ТОВ
«Інтернешенел Телеком'юнікешен
Компані» за кредитним договором від 11
листопада 2004 року у розмірі 106 322 622,87 грн
звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 19
січня 2007 року: земельну ділянку площею
38,0082 га, з цільовим призначенням для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована на
території Фасівської сільської ради
Макарівського району Київсткої
області, вартістю 7 095 536 грн; земельну
ділянку площею 5,2620 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована на території Фасівської
сільської ради Макарівського району
Київської області, вартістю 1 371 676 грн;
земельну ділянку площею 5,1725 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована на території
Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області, вартістю 1 348 340 грн; земельну
ділянку площею 6,0563 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована на території Фасівської
сільської ради Макарівського району
Київсткої області, вартістю 1 578 725 грн;
земельну ділянку площею 8,7650 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована на території
Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області, вартістю 2 224 960 грн; земельну
ділянку площею 2,7326 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована на території Фасівської
сільської ради Макарівського району
Київської області, вартістю 740 318 грн;
земельну ділянку площею 10,6900 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована на території
Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області, вартістю 2 677 101 грн; земельну
ділянку площею 3,6294 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована на території Фасівської
сільської ради Макарівського району
Київської області, вартістю 983 281 грн;
земельну ділянку площею 5,0665 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована на території
Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області, вартістю 1 320 713 грн; земельну
ділянку площею 5,4084 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована на території Фасівської
сільської ради Макарівського району
Київської області, вартістю 1 409 832 грн;
земельну ділянку площею 5,1766 га, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована на території
Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області, вартістю 1 349 410 грн, які
належать на праві власності ОСОБА_5,
шляхом визнання права власності за ПАТ
«Брокбізнесбанк» на вказані земельні
ділянки загальною вартістю 22 099 892 грн.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Представник відповідача, не
погоджуючись з даним рішенням суду
апеляційної інстанції подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги про звернення стягнення
на предмет іпотеки - 11 земельних
ділянок шляхом визнання права
власності за ПАТ «Брокбізнесбанк», при
визначені вартості земельних ділянок
виходив з їх оціночної вартості, яка
була встановлена та погоджена
сторонами у договорі про внесення змін
та доповнень №3 від 5 березня 2010
року до договору іпотеки від 19 січня 2007
року та в загальному становить 77 445 773
грн.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції в частині визначення
вартості предмета іпотеки суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що з урахуванням наявності між
сторонами спору щодо оцінки предмету
іпотеки, відповідач, в порушення вимог
ч.3 ст.10 ЦПК України не довів його інший
розмір, не заявив клопотання про
призначення відповідної судової
експертизи. Відповідно до ч.3 ст.37
Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності. В ході
апеляційного розгляду справи за
клопотанням ПАТ «Брокбізнесбанк» по
справі було призначено
земельно-технічну експертизу, згідно
висновку, якої ринкова вартість
спірних земельних ділянок на час
проведення експертизи складає 22 099 892
грн. Із цієї суми і виходив суд
апеляційної інстанції, змінюючи
рішення суду першої інстанції про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, шляхом визнання за позивачем
права власності на спірні земельні
ділянки.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи та
зібраним у справі доказам, не
узгоджуються з нормами матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно зі статті 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Приписами статті 3 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що іпотека
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду. До іпотеки, яка
виникає на підставі закону або рішення
суду, застосовуються правила щодо
іпотеки, яка виникає на підставі
договору, якщо інше не встановлено
законом.

Статтею 5 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що предметом
іпотеки можуть бути один або декілька
об'єктів нерухомого майна за таких
умов: нерухоме майно належить
іпотекодавцю, зокрема, на праві
власності або на праві господарського
відання; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про
іпотеку» визначено майнового
поручителя як особу, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника.

Майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки (стаття 11 Закону України «Про
іпотеку»),

Частиною 6 статті 5 Закону
«Про іпотеку» встановлено, що вартість
предмета іпотеки визначається за
згодою між іпотекодавцем і
іпотекодержателем або шляхом
проведення оцінки предмета іпотеки
відповідним суб'єктом оціночної
діяльності у випадках, встановлених
законом або договором.

Судом першої інстанції встановлено,
що з метою забезпечення виконання
зобов'язань Спільного
українсько-американським підприємства
у формі товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернешенел
Телеком'юнікешен Компані» між ПАТ
«Брокбізнесбанк» (Іпотекодержатель) та
ОСОБА_5 (Іпотекодавець), яка виступає
майновим поручителем, було укладено
іпотечний договір від 19 січня 2007 року,
за умовами якого останньою передано
банку в іпотеку нерухоме майно
(земельні ділянки).

Згідно п. 1.4. Іпотечного договору,
узгоджена сторонами оціночна вартість
предмета іпотеки складається з суми
вартості земельних ділянок, що
передані в іпотеку та становить 27 465 898
гривень.

Відповідно до договору про внесення
змін та доповнень від 26 вересня 2007 року
до іпотечного договору, посвідченого
нотаріально, узгоджена сторонами
оціночна вартість предмета іпотеки
становить 79 480 283
гривень.

Відповідно до договору про внесення
змін та доповнень №2 від 26 січня 2009 року
до договору іпотеки (з майновим
поручителем), який є його невід'ємною
частиною, узгоджена сторонами оціночна
вартість предмета іпотеки становить 97
828 913 гривень.

Договором про внесення змін та
доповнень №3 від 5 березня 2010 року до
договору іпотеки (з майновим
поручителем), узгоджена сторонами
оціночна вартість предмета іпотеки
становить 77 445 773 гривень.

Таким чином іпотечним договором (з
відповідними змінами) було узгоджено
вартість предмета іпотеки, і позивач
підписанням даних документів
погоджувався з правильністю і
достовірністю проведених оцінок, які
здійснювались кожного разу перед
підписанням іпотечного договору та
договорів про внесення змін і
доповнень до нього.

Звертаючись до суду з даним позовом
та в обґрунтування вартості іпотечного
майна позивач послався на висновок про
вартість об'єкту нерухомого майна,
складеного суб'єктом оціночної
діяльності ТОВ «Увекон
Ленд» 14 червня 2013 року. Вартість
іпотечного майна згідно вказаного
висновку складає загалом 13 034 461 грн.

Вказана сума є значно нижчою, ніж
визначена сторонами у договорі.

Не погоджуючись з вказаним висновком
суб'єкта оціночної діяльності,
відповідач замовила оцінку предмета
іпотеки суб'єкту оціночної діяльності
ТОВ «Консалтингова фірма «Євротерра».
Згідно висновку про ринкову вартість
земельних ділянок від 25 жовтня 2013 року,
вартість предмету іпотеки загалом
складає 77 033 113 грн.

Така вартість предмету іпотеки
відповідає вартості, яка була
встановлена та погоджена сторонами у
договорі про внесення змін та
доповнень №3 від 5 березня 2010 року до
договору іпотеки від 19 січня 2007 року.

У пункті 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку»
від 24 жовтня 2008 року №12 роз`яснено, що
згідно з положеннями ч. 2 ст.
303 ЦПК України апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

За змістом пункту 6 частини третьої
статті 295, частини другої статті 303 та
пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК
України апеляційний суд може
встановлювати нові обставини, якщо їх
наявність підтверджується новими
доказами, що мають значення для справи
(з урахуванням положень про належність
і допустимість доказів), які особа не
мала можливості подати до суду першої
інстанції з поважних причин, доведених
нею, або які неправомірно не були цим
судом прийняті та досліджені, або
доказами, які судом першої інстанції
досліджувались із порушенням
установленого порядку.

Про прийняття та дослідження нових
доказів, як і відмову в їх прийнятті,
апеляційний суд зобов'язаний
мотивувати свій висновок в ухвалі при
обговоренні заявленого клопотання
(частина друга статті 208, частина перша
статті 212, частина перша статті 304 ЦПК).

Згідно роз'яснень, наданих у
вказаному пункті постанови Пленуму
Верховного Суду України, дослідження
нових доказів провадиться, зокрема,
якщо суд першої інстанції
необґрунтовано відмовив учаснику
процесу в дослідженні доказів, що могли
мати значення для вирішення справи
(необґрунтовано відмовив у призначенні
експертизи, витребуванні доказів, якщо
їх подання до суду для нього становило
певні труднощі тощо).

Апеляційний суд вказаних вище вимог
закону не врахував.

Відповідно до ст.37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель
набуває предмет іпотеки у власність
за вартістю, визначеною на момент
такого набуття на підставі оцінки
предмета іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідачем надано
висновок суб'єкта оціночної
діяльності, здійснений на момент
звернення стягнення на майно, а саме в
жовтні 2014 року.

На спростування висновків місцевого
суду щодо вартості іпотечного майна
апеляційний суд, в порушення приписів
ст.303 ЦПК України, послався на докази,
які не були предметом дослідження в
ході розгляду справи судом першої
інстанції. При цьому, апеляційний суд
не вказав, які докази були досліджені
місцевим судом з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, та не обґрунтував підстав
для переоцінки доказів, які були подані
до суду першої інстанції.

При цьому, висновки місцевого суду
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
досліджені наявних у справі доказів,
зібраних у встановленому законом
порядку. Суд оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, обґрунтовані висновки щодо
яких виклав в мотивувальній частині
судового рішення. При встановленні
фактичних обставин справи судом першої
інстанції норми процесуального права
не порушені. При ухваленні судового
рішення правильно застосовані норми
матеріального права у спірних
правовідносинах.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно встановивши фактичні
обставини справи, дав об'єктивну оцінку
зібраним у справі доказам, правильно
застосувавши норми матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, ухвалив рішення, яке
відповідає закону.

У той же час, апеляційний суд не
звернув увагу на те, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України, підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з`ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального права
або процесуального права.

Вказаних підстав апеляційний суд при
розгляді справи не встановив і у своєму
рішенні не навів.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду слід скасувати з
підстав, передбачених ст.339 ЦПК України,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 21 липня 2014 року скасувати,
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 15
листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук судді
В.С. Висоцька Т.О. Писана О.В.
Умнова І.М. Фаловська