Справа № 723/2422/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2014 року
Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в
складі:

головуючого судді
Бужори В.Т.

при секретарі
Крупчак М.І.,
за участю:

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача

Давидівської сільської ради
Пашишняк Т.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сторожинець цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Давидівської сільської ради
про визнання недійсним заповіту,
застосування наслідків недійсного
правочину, визнання права власності на
спадщину,-

встановив:

ОСОБА_4 звернулася в суд iз позовною
заявою до ОСОБА_5, Давидівської
сільської ради про визнання недійсним
заповіту, застосування наслідків
недійсного правочину, визнання права
власності на спадщину посилаючись на
те, що ОСОБА_6 звернувся 20.05.2014 року до
Сторожинецької державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за законом після смерті
сестри ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року. Реєстрацію спадкової справи було
проведено 20.05.2014 року. Але отримати
свідоцтво про право на спадщину за
законом не встиг в зв'язку із смертю.

ОСОБА_4, являється дружиною померлого
ОСОБА_6.

Через деякий час після подання заяви
про прийняття спадщини до нотаріальної
контори, позивачу стало відомо, що до
цієї нотаріальної контори звернулась
ОСОБА_5 та подала заяву про прийняття
спадщини за заповітом, складеним 15
листопада 2013 року та посвідченим
Давидівською сільською радою
Сторожинецького району Чернівецької
області за реєстровим № 251.

Заповіт від 15 листопада 2013 року,
укладений в селі Давидівці
Сторожинецького району Чернівецької
області, від імені ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
на ім'я ОСОБА_5, посвідчено секретарем
виконавчого комітету Давидівської
сільської ради Сторожинецького району
Чернівецької області, зареєстрованого
в реєстрі за №251, позивач вважає
недійсним, виходячи з наступного.

ОСОБА_7 за час життя не складала
заповіту на випадок своєї смерті, на
корись ОСОБА_5. Остання являється
дочкою рідної сестри померлої - ОСОБА_8
та її племінницею. Вказані особи
практично не бували в ОСОБА_7, не
надавали їй жодної допомоги, не
утримували її матеріально та не
доглядали за нею в останні роки її
життя, їх стосунки з спадкодавцем були
недоброзичливими, тому вважає, що у
ОСОБА_7 не було жодних підстав, причини,
мотивів чи внутрішніх переконань
складати заповіт на користь ОСОБА_5.

Заповіт за своїм характером та змістом
є правочином. Оскільки для виконання
правочину (складання заповіту)
достатньо волевиявлення однієї
сторони, він є одностороннім
правочином, тобто для складання і
оформлення заповіту як розпорядження
майном на випадок смерті необхідно
волевиявлення тільки заповідача.

Таким чином, оскільки заповіт є
одностороннім правочином до нього
застосовуються правові наслідки
недодержання сторонами (стороною) при
вчиненні правочину вимог закону, що
передбачено параграфом 2 Глави 16 ЦК
України. Пунктом 3 ст. 203 ЦК України
передбачено загальні вимоги
додержання яких є необхідним для
чинності правочину (заповіту), а саме:
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

За таких обставин, вважає, що під час
вчинення та посвідчення правочину, а
саме заповіту як розпорядження ОСОБА_7
на випадок її смерті не було дотримано
таких вимог до правочину як вільне
волевиявлення його учасника, яке
повинне відповідати його внутрішній
волі.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 заявою уточнила
позовні вимоги, а саме визнати
недійсним заповіт, як розпорядження на
випадок смерті, складений 15 листопада
2013 року ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5,
посвідчений секретарем виконавчого
комітету Давидівської сільської ради
Сторожинецького району Чернівецької
області, зареєстрованого в реєстрі за
№ 251. Просила прийняти рішення на
розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_2
та відповідач ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали
просили відмовити в позові.

Представник Давидівської
сільської ради Пашишняк Т.Д. в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила відмовити в позові.

Допитані в судовому засiданнi свідок
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду показали що їм
відомо, що ОСОБА_7 склала заповіт на
ОСОБА_5

Розглянувши цей позов, заслухавши
пояснення сторін, показання свідків та
дослідивши письмові докази по справі,
суд на підставі встановлених фактичних
обставин справи та визначених
відповідно до них правовідносин
знаходить, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Так судом встановлено, що 15 листопада
2013 року, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, на ім'я
ОСОБА_5, склала заповіт, який
посвідчений секретарем виконавчого
комітету Давидівської сільської ради
Сторожинецького району Чернівецької
області, зареєстрований в реєстрі за
№251.

Згідно положень ст.ст.1233, 1247, 1251 ЦК
України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті і він має бути
складеним в письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення, підписаний особисто
заповідачем і посвідчений нотаріусом
або іншими посадовими, службовими
особами визначеними у статтях 1251-1252
цього Кодексу. Якщо в населеному пункті
немає нотаріуса, заповіт, крім
секретного, може бути посвідчений
уповноваженою на це посадовою,
службовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

Виходячи з цього очевидним є те,
що оскаржений заповіт ОСОБА_7 від 15.11.2013
року, відповідає всім зазначеним вище
умовам, оскільки він складений в
письмовій формі. В ньому зазначено
місце та час його складання. Він
підписаний особисто спадкодавцем
ОСОБА_7 та посвідчений уповноваженою
службою особою у відповідності до
вимог законодавства.

На думку суду позов є
необґрунтований і безпідставним, так
як позивач не наводить і не навела в
судовому засіданні правових підстав
визнання заповіту недійсним.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази додаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. При цьому доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначення позивача в позові про те, що
даний заповіт, якщо і складався то під
впливом обману, помилки чи не
усвідомлення спадкодавця значення
своїх дій є на думку суду припущенням,
яке не підтверджено жодними належними
та допустимими доказами, які суд мав би
оцінити у відповідності до вимог ст. 212
ЦПК України.

При цьому невідомість позивача, щодо
написання спадкодавцем заповіту не
може служити підставою для визнання
його недійсним, а зазначення в позові
про відсутність вільного
волевиявлення спадкодавця також є
припущенням на якому суд не може
ґрунтувати своє рішення.

Таким чином з огляду на
безпідставність позовних вимог в їх
задоволенню слід відмовити.

На підставі ст.ст. 215, 218,225,229,230, 1233,
1247, 1251, 1275 ЦК України, та керуючись
ст.ст. 3,57-60,1147,208,212,215, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Давидівської сільської ради
про визнання недійсним заповіту, як
розпорядження на випадок смерті,
складений 15 листопада 2013 року ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_5, посвідчений секретарем
виконавчого комітету Давидівської
сільської ради Сторожинецького району
Чернівецької області, зареєстрованого
в реєстрі за № 251 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Чернівецької області через
Сторожинецький районний суд протягом
10-ти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: