Справа №482/123/14-ц 12.12.2014 12.12.2014 12.12.2014
Провадження № 22-ц/784/1944/14
інстанції: Гажа О.П.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Лівінського І.В.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Харитонової І.В.

за участі представника позивача Пугача
В.Г., відповідача ОСОБА_4, його
представника - ОСОБА_5, представника
третьої особи - Щербакова О.В., Ревенка
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства

«Укртелеком»

на рішення Новоодесього районного суду
Миколаївської області від 19 травня 2014
року за позовом публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору -
Адміністрація Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України та Фонд державного
майна України, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

20 січня 2014 р. публічне акціонерне
товариство «Укртелеком» (далі - ПАТ
«Укртелеком») до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що ОСОБА_4 з 01 жовтня
2004 р. обіймав посаду начальника Центру
технічної експлуатації № 7 (далі - ЦТЕ
№ 7)філії з управління спецоб'єктами
електрозв'язку відкритого
акціонерного товариства «Укртелеком»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укртелеком».

Згідно наказу № 15 від 10 лютого 2010
р. начальник Центру технічної
експлуатації № 7 здійснює оперативне
управління ЦТЕ № 7 в звичайний,
особливий період та період
надзвичайних ситуацій, організовує
його поточну виробничо-господарську,
соціальну та іншу діяльність,
забезпечує виконання завдань,
передбачених чинним законодавством
України, організовує виконання рішень
управління філії, спрямованих на
підтримку високої надійності роботи
об'єктів спецзв'язку в особливий
період, здійснює інші функції та
виконує обов'язки щодо організації та
забезпечення діяльності ЦТЕ № 7,
забезпечує потреби ЦТЕ №7 в кадрах
відповідних професій, кваліфікації та
ділових якостей, забезпечує своєчасне
і якісне виконання ремонту та
реконструкції об'єктів ЦТЕ №7 (цехів
електрозв'язку), організовує контроль
реконструкції об'єктів ЦТЕ №7,
забезпечує своєчасну комплектацію ЦТЕ
№7 та виконує інші функції.

На балансі ЦТЕ №7 знаходиться
будівля Н-214 з інвентаризаційним
номером М60046, до складу якої входять дві
холодильні машини ХМ-ФУ 40 І/ІІ.

21 жовтня 2010 р. відповідач,
зловживаючи своїм службовим
становищем, діючи всупереч інтересів
служби та в інтересах невстановлених
осіб, навмисно надав усну вказівку
працівникам ЦТЕ №7 провести
розукомплектування вказаних
холодильних машин.

25 квітня 2013 р. Новоодеським
районним судом Миколаївської області
винесено постанову про закриття
кримінальної справи за звинуваченням
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 191 КК України у зв'язку
із застосуванням акту амністії.
Внаслідок закриття провадження у
кримінальній справі поданий цивільний
позов було залишено без розгляду.

Посилаючись на вказані обставини
справи, позивач просив суд стягнути з
відповідача 429726 грн. матеріальної
шкоди, завданої пошкодженням майна.

Судом до участі у справі в якості
третіх осіб на стороні позивача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, залучено Адміністрацію
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України та Фонд
державного майна України.

Рішенням Новоодесього районного
суду Миколаївської області від 19
травня 2014 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ПАТ «Укртелеком» вказує на
помилковість висновків суду стосовно
неналежного позивача по справі та
недоведеності розміру заподіяної
шкоди і просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника позивача,
відповідача, його представника,
представників третіх осіб, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково із таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_4 з 01 жовтня
2004 р. обіймав посаду начальника ЦТЕ № 7
філії з управління спецоб'єктами
електрозв'язку відкритого
акціонерного товариства «Укртелеком»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укртелеком».

Згідно наказу № 15 від 10 лютого 2010
р. начальник Центру технічної
експлуатації № 7 здійснює оперативне
управління ЦТЕ № 7 в звичайний,
особливий період та період
надзвичайних ситуацій, організовує
його поточну виробничо-господарську,
соціальну та іншу діяльність,
забезпечує виконання завдань,
передбачених чинним законодавством
України, організовує виконання рішень
управління філії, спрямованих на
підтримку високої надійності роботи
об'єктів спецзв'язку в особливий
період, здійснює інші функції та
виконує обов'язки щодо організації та
забезпечення діяльності ЦТЕ № 7,
забезпечує потреби ЦТЕ №7 в кадрах
відповідних професій, кваліфікації та
ділових якостей, забезпечує своєчасне
і якісне виконання ремонту та
реконструкції об'єктів ЦТЕ №7 (цехів
електрозв'язку), організовує контроль
реконструкції об'єктів ЦТЕ №7,
забезпечує своєчасну комплектацію ЦТЕ
№7 та виконує інші функції.

На балансі ЦТЕ №7 знаходиться
будівля Н-214 з інвентаризаційним
номером М60046, до складу якої входять дві
холодильні машини ХМ-ФУ 40 І/ІІ.

21 жовтня 2010 р. відповідач,
зловживаючи своїм службовим
становищем, діючи всупереч інтересів
служби та в інтересах невстановлених
осіб, навмисно надав усну вказівку
працівникам ЦТЕ №7 провести
розукомплектування вказаних
холодильних машин шляхом вирізання з
них теплообмінних мідних трубок.

Постановою Новоодеського
районного суду Миколаївської області
від 25 квітня 2013 р. закрито кримінальну
справу за звинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2
ст. 191 КК України у зв'язку із
застосуванням акту амністії. Внаслідок
закриття провадження у кримінальній
справі поданий цивільний позов було
залишено без розгляду.

Відповідачем не оспорюється, що
пошкодження двох холодильних машин
ХМ-ФУ 40 І/ІІ відбулося з його вини.

Відмовляючи в позові, суд,
насамперед, вважав, що ПАТ «Укртелеком»
є неналежним позивачем, оскільки не є
власником пошкодженого майна.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна.

Так, як встановлено судом, і таке
підтверджується відповідями третіх
осіб по справі, наказами Фонду
державного майна України, будівля Н-214 з
інвентаризаційним номером М60046, до
складу якої входять дві холодильні
машини ХМ-ФУ 40 І/ІІ, є державною
власністю і знаходиться на балансі
позивача.

ВАТ «Укртелеком»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укретелеком», було створено у процесі
корпоратизації на базі цілісного
майнового комплексу Українського
державного підприємства
електрозв'язку «Укретелком» (наказ
Державного комітету зв'язку та
інформатизації України від 27 грудня 1999
р. № 155).

В подальшому наказом Фонду державного
майна України № 1592 від 31 серпня 2001 р.
розмір статутного фонду ВАТ
«Укретелком» було зменшено на суму
вартості об'єктів, які не підлягали
приватизації, зокрема, засобів зв'язку
спеціального призначення.

Таким чином, об'єкти засобів зв'язку
спеціального призначення були
повернуті до державної власності
(виведені зі статутного капіталу
позивача), але залишені на балансі
позивача та ПАТ «Укртелеком»
забезпечувало їх експлуатацію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 21 вересня 2011 р. № 1497/283
«Про державне майно, що не увійшло до
статутного капіталу публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»,
але перебуває на його балансі»
встановлено завдання щодо
розмежування функцій управління
зазначеним державним майном між Фондом
та Адміністрацією Державного служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України і визначено ці
органи органами управління цим
державним майном.

На виконання цього Розпорядження були
створені спільні комісії у складі
представників регіональних відділень
Фонду державного майна України та
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України.

За результатами діяльності комісій та
спільного наказу Фонду державного
майна України та спільним наказом
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України від 12
грудня 2012 р. № 3975/724 встановлено, що
балансоутримувачем будівлі Н-214
інвентарний № М60046 є ПАТ «Укртелеком»
(ЦЕТ №7 філії СЕЗ ПАТ «Укртелеком», і її
віднесено до сфери управління
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України (т. 1 а.с.
29-33, т. 2 а.с. 24-26, 34-38).

На час вирішення спору передача
спірного майна до інших установ не
відбулася.

Згідно із положеннями ст. ст. 133, 137, 137 ГК
України правовий режим суб'єктів
господарювання становить не лише право
власності, а й інші речові права,
зокрема - права господарського відання,
право оперативного управління, що
також збігається з положеннями глав 30-32
ЦК України.

Враховуючи, що відповідно до статей 386,
395, 396 ЦК України положення щодо захисту
права власності поширюються також на
осіб, які хоч і не є власниками, але
володіють майном на праві
господарського відання, оперативного
управління або на іншій підставі,
передбаченій законом чи договором
(речове право), такі особи також мають
право вимагати відшкодування шкоди,
завданої цьому майну.

За такого ПАТ «Укртелеком» як особа,
яка на законних підставах володіє та
користується спірним майном, вправі
звертатися з позовом про відшкодування
заподіяної у зв'язку з пошкодженням
майна шкоди, а висновок суду щодо
неналежного позивача по справі є
помилковим.

В силу ч. 1 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

У випадках, коли шкоди завдано
діями працівника, які мають ознаки
злочину, працівник несе матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з його вини
підприємству, установі, організації ( п.
3 ст. 134 КзпП України).

Розмір заподіяної підприємству,
установі, організації шкоди
визначається за фактичними втратами,
на підставі даних бухгалтерського
обліку, виходячи з балансової вартості
(собівартості) матеріальних цінностей
за вирахуванням зносу згідно з
установленими нормами.

У разі розкрадання, недостачі,
умисного знищення або умисного
зіпсуття матеріальних цінностей
розмір шкоди визначається за цінами, що
діють у даній місцевості на день
відшкодування шкоди (ст. 135-3 КЗпП
України).

Як роз'яснено в пункті 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 29 грудня 1992 р. з наступними змінами
«Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», за правилами ст. 132
КЗпП України шкоду, заподіяну
підприємствам, установам, організаціям
при виконання трудових обов'язків,
працівники, з вини яких її заподіяно,
несуть матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку, крім випадків, коли
законодавством вона передбачена у
більшому, ніж цей заробіток розмірі.

Під прямою дійсною шкодою,
зокрема, слід розуміти погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Виходячи з встановлених судом
обставин справи щодо вини відповідача
у пошкодженні майна, яке перебуває на
балансі позивача, наявність в його діях
ознак злочину, є підстави для
покладання на відповідача обов'язку з
відшкодування заподіяної внаслідок
його дій шкоди в повному обсязі, розмір
якої визначається за цінами, що діють у
даній місцевості на день відшкодування
шкоди.

Відмовляючи в позові, суд також
виходив з того, що позивачем не
доведено розмір заподіяної шкоди.

Між тим, такий висновок суду є
помилковим.

В силу положень ст. 60 ЦПК України,
змісту наведених положень трудового
законодавства розмір заподіяної шкоди
має доводити позивач.

На підтвердження заявленого в
позові розміру заподіяної шкоди - 429
726 грн. ПАТ «Укртелеком» надано звіт №
120-1158 від 29 липня 2011 р. «Про незалежну
оцінку вартості майна, що знаходиться
на балансі ПАТ «Укртелеком», яка
проведена оцінщиком - спеціалістом
Регіональної торгово-промислової
палати Миколаївської області, згідно
якої визначена справедлива (ринкова
вартість) двох холодильних машин ХМ-ФУ
40 до розукомплектування - 224 494 грн. та
після розукомплектування (визначена,
виходячи з вартості лому кольорових
металів) - 9 931 грн. (т. 1 а.с. 59-86).

Позивач вважає, що для розрахунку
заподіяної шкоди слід виходити з
різниці між визначеною оцінщиком
вартістю двох холодильних машин ХМ-ФУ 40
до розукомплектування та після, яка
помножена на 2 з урахуванням положень п.
2 Порядку визначення розміру збитків
від розкрадання, нестачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 22 січня 1996 р. №
116 (далі - Порядок).

Цей порядок встановлює механізм
визначення розміру збитків від
розкрадання, нестачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей, крім
дорогоцінних металів, дорогоцінного
каміння та валютних цінностей (пункт
1).

Згідно пункту 2 в редакції
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1253 від 07 грудня 2011 р., яка є чинною
на час вирішення спору, розмір збитків
від розкрадання, нестачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей
визначається шляхом проведення
незалежної оцінки відповідно до
національних стандартів оцінки. У разі
визначення розміру збитків, що
призвели до завданої майнової шкоди
державі, територіальній громаді або
суб'єкту господарюванню з державною
(комунальною) часткою в статутному
(складеному) капіталі, розмір збитків
визначається відповідно до методики
оцінки майна, затвердженої Кабінетом
Міністрів України.

Як зазначено в п. 15 вказаної вище
постанови Пленуму Верховного Суду
України, визначаючи розмір шкоди, суд
має виходити з цін на матеріальні
цінності, що діють у даній місцевості
на час вирішення справи.

Тому посилання позивача на
положення пункту 2 Порядку в редакції,
яка діяла на час заподіяння шкоди і
передбачала іншій порядок розрахунку
збитків за спеціальною формулою та із
застосуванням коефіцієнту 2, є
помилковим.

До того ж наданий позивачем
розрахунок розміру заподіяної
відповідачем шкоди не дотримано й
визначений попередньою редакцією
Порядку механізм здійснення
розрахунку, яким було передбачено
застосування балансової вартості
пошкодженого майна, тоді як позивачем
зроблено розрахунок, виходячи з
розрахованої оцінщиком «справедливої»
вартості майна.

Крім того, надана позивачем оцінка на
час розгляду справи не може бути
врахована, оскільки, вона діяла, як
зазначено в самій оцінки, протягом
шести місяців.

Між тим, відповідно до положень п.
2 Порядку та Методики оцінки майна,
визначення розміру збитків, що
призвели до завдання майнової шкоди,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України № 1891 від 10 грудня 2003
р. (далі - Методика) ця методика
застосовується також для визначення
розміру збитків, що призвели до
завдання майнової шкоди державі в
особі державних органів, державних
підприємств; територіальній громаді в
особі органів місцевого
самоврядування, комунальних
підприємств або суб'єкту
господарювання, комунальних
підприємств або суб'єкту
господарюванню з державною
(комунальною) часткою в статутному
(складеному) капіталі (далі - особа, якій
завдано збитків), у разі необхідності
обґрунтування наявності або
установлення факту розкрадання,
нестачі, знищення (псування) майна.

Саме за правилами Методики має
визначитися розмір заподіяної діями
відповідача шкоди майну позивача.

Як вбачається з матеріалів
справи, пояснень представника позивача
відновлення пошкодженого з вини
відповідача обладнання є неможливим
через припинення випуску аналогічного
товару.

Згідно із пунктом 108 Методики у
разі неможливості фізичного
відновлення пошкодженого майна або
коли вартість його відновлювального
ремонту з урахуванням фізичного зносу
його складових, які зазнали
пошкодження, та знос, що не підлягає
усуненню під час ремонту, в сумі не
менше за ринкову вартість такого майна
до завдання майнової шкоди, розмір
реальних збитків дорівнює ринковій
вартості неспеціалізованого майна,
визначений із застосуванням
порівняльного та (або) дохідного
підходів, або залишковій вартості
відтворення (заміщення)
спеціалізованого майна, визначений із
застосуванням витратного підходу,
виходячи з його стану до розкрадання,
нестачі, знищення (псування). За умови
повернення пошкодженого майна особі,
якій завдано збитків, розмір реальних
збитків дорівнює вартості такого
майна, визначеній на дату оцінки
виходячи з його стану до розкрадання,
нестачі, знищення (псування), зменшеній
на вартість пошкодженого майна,
визначену виходячи з його стану після
розкрадання, нестачі, знищення
(псування).

За клопотанням представника
позивача з метою визначення розміру
майнової шкоди, заподіяної
відповідачем, апеляційним судом
Миколаївської області ухвалою від 16
вересня 2014 р. було призначено судову
товарознавчу експертизу.

У зв'язку з непроведенням
позивачем, на якого ухвалою було
покладено такий обов'язок, оплати
дослідження проведено не було.

В силу ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

В той же час, вирішуючи спір, суд
безпідставно не взяв до уваги висновок
№ 8118 товарознавчої експертизи, яка
була проведена по кримінальній справі
№ 11700014 за звинуваченням ОСОБА_4, тоді як
його проведено з дотриманням вимог
процесуального законодавства,
попередженим про кримінальну
відповідальність експертом, який
безпосередньо досліджував пошкоджене
з вини відповідача обладнання,
технічну документацію на нього та при
розрахунках виходив з залишкової
вартості пошкодженого майна,
використовував при цьому витратний
метод оцінки, урахувавши
накопичувальний знос обладнання.

За такого колегія суддів вважає,
що такий висновок відповідає вимогам
Методиці, а тому суд необґрунтовано не
взяв до уваги даний висновок
експертизи для з'ясування розміру
заподіяної позивачеві майнової шкоди,
оскільки інших достовірних доказів,
які б спростовували визначену
експертом оцінку позивачем та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
надано.

Так, згідно висновку
товарознавчої експертизи остаточна
(риночка) вартість двох холодильних
машин ХМ-ФУ 40 І/ІІ з врахуванням
комплексного зносу на момент
розукомплектування (21 жовтня 2010 р.)
становить 84 600 грн., після
розукомплектування - 50 760 грн.

З урахуванням наведених положень
п. 108 Методики розмір реальних збитків,
завданих позивачу, дорівнює вартості
такого майна, визначеній на дату оцінки
виходячи з його стану до псування,
зменшеній на вартість пошкодженого
майна, визначену виходячи з його стану
після псування: 84 600 грн. - 50 760 грн. = 33 840
грн.

Оскільки рішення суду не
відповідає вимогам матеріального
закону, який регулює спірні
правовідносини, в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України його необхідно скасувати,
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача також підлягає
стягненню на користь позивача 338 грн. 40
коп. судового збору пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
задовольнити частково.

Рішення Новоодесього районного
суду Миколаївської області від 19
травня 2014 року скасувати, ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства «Укртелеком» до ОСОБА_4,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору -
Адміністрація Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України та Фонд державного
майна України, про відшкодування шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
«Укртелеком» 33840 (тридцять три тисячі)
грн. у відшкодування шкоди, заподіяної
псуванням майна, та 338 (триста тридцять
вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: