Справа № 196/1673/14-ц
№ провадження 2-з/196/15/2014
УХВАЛА

15.12.2014
смт. Царичанка

Суддя Царичанського районного
суду Дніпропетровської області Гудим
О.М., ознайомившись з матеріалами заяви
ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
заявою про вжиття заходів забезпечення
позову у цивільній справі № 196/1673/14-ц за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Лізингова
компанія "Автофінанс" про захист прав
споживача, визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
стягнення грошових коштів в розмірі 35240
грн. шляхом накладення арешту на
грошові кошти, що перебувають на
розрахункових рахунках ТОВ "Лізингова
компанія "Автофінанс" та на самі
рахунки ТОВ "Лізингова компанія
"Автофінанс", посилаючись на те, що
невжиття заходів може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду по даній справі.

Відповідно до ст.151 ЦПК України,
суд за заявою особи, яка бере участь у
справі може вжити заходів забезпечення
позову, яке вирішується на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо їх
невжиття може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного суду України №9 від
22.12.2006р. «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до переконання, що заява про
забезпечення позову не відповідає
вимогам ст. 151 ч.2 п.1.2 ЦПК України,
оскільки заявником не надано доказів,
на підтвердження своїх вимог в тому, що
між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову; а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
заявник. Накладення арешту на грошові
кошти, що перебувають на розрахункових
рахунках та на самі рахунки ТОВ
"Лізингова компанія "Автофінанс", яке є
юридичною особою, що здійснює
банківську діяльність, може призвести
до унеможливлення діяльності ТОВ
"Лізингова компанія "Автофінанс".

Відповідно до ч.8 ст. 153 ЦПК України
суд, встановивши, що заяву про
забезпечення позову подано без
додержання вимог статті 151 ЦПК України,
повертає її заявнику, про що
постановляє ухвалу.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, п.4
Постанови Пленуму Верховного суду
України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову»,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення
позову повернути заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає
повторному зверненню із заявою до суду,
якщо перестануть існувати обставини,
що стали підставою для повернення
заяви.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом п'яти днів з подачею
апеляційної скарги через районний суд.
Якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча
О.М.ГУДИМ