Провадження №2/761/5328/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Піхур О.В.

при секретарі:
Маліченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ "Авто просто", ТОВ "АТ Сервіс" про
визнання договорів недійсними,
стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто просто» (далі -
відповідач 1), Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТ Сервіс» (далі -
відповідач 2) про визнання договорів
недійсними, стягнення грошових коштів.

Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що 20 жовтня 2013 року між
ним та відповідачем 1 був укладений
договір № 706863 фінансової послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товару (автомобіля) у
групі ТОВ «Авто просто» (далі -
договір), відповідно до якого позивач
зобов'язується вносити обов'язкові
платежі, а відповідач - організовувати
та створювати умови для придбання
автомобілів учасниками системи,
здійснювати адміністративні
процедури. Протягом періоду з 20.10.2013 р.
по 25.03.2014 р. позивач добросовісно
сплачував кошти за договором та
винагороду, але відповідач не виконав
взятих на себе зобов'язань за
договором, використав пірамідальну
схему та здійснював нечесну
підприємницьку практику, чим порушив
вимоги чинного законодавства.

Тому, позивач просив суд визнати
договір № 706863 фінансової послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товару (автомобіля) у
групі та додатки до договору № 1,2
укладений 20 жовтня 2013 р. недійсним;
стягнути з відповідача 1 на користь
позивача сплачені грошові кошти за
договором № 706863 від 20 жовтня 2013 року в
розмірі 14391,00 грн.; стягнути з
відповідача 2 на користь позивача
сплачені грошові кошти за договором №
706863 від 20 жовтня 2013 року в розмірі 5889,60
грн. та стягнути з відповідачів судові
витрати.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила суд їх
задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував в повному обсязі,
подав письмові заперечення.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не з'явився про час, день та
місце розгляду справи повідомлений
судом належним чином, в матеріалах
справи міститься заява про розгляд
справи без його участі та письмові
заперечення.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача 1,
дослідивши надані докази, дійшов
висновку, що в задоволенні позовних
вимог необхідно відмовити виходячи з
наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 20 жовтня 2013 між позивачем та
відповідачем 1 був укладений договір,
відповідно до якого позивач
зобов'язується вносити обов'язкові
платежі, а відповідач 1 надавати
наступні послуги: забезпечення
функціонування системи Авто Так,
об'єднання учасників у групи з метою
придбання автомобілів, формування
групи, проведення розподілу товару,
придбання та розподіл автомобілів між
учасниками групи, організація передачі
автомобіля у власність отримувача
товару та надання інших послуг
визначених у договорі та додатках до
нього.

Також, 20 жовтня 2013 між позивачем та
відповідачем 2 був укладений договір
доручення № 706863 про адміністрування
системи Авто Так та формування групи,
за умовами якого позивач зобов'язався
сплатити винагороду 5889,60 грн., а
відповідач 2 зобов'язаний перерахувати
винагороду відповідачу 1 протягом 10
десяти календарних днів з дня
отримання повідомлення про дату
створення групи, виконати дане
доручення особисто та ін. Цей договір
припиняє свою дію за умови
відповідачем 2 договору.

У відповідності до ст. 4 договору
учасник зобов'язується сплатити
винагороду за послуги, пов'язані з
включенням договору до системи Авто
Так та формування групи протягом 10
(десяти) днів після повідомлення
Товариством учаснику номера групи, до
якої він належить, та дати створення
групи; щомісячно не пізніше 15-го числа
кожного місяця сплачувати періодичні
платежі разом із щомісячною
винагородою.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з 20.10.2013 р. по 25.03.2014 р. позивач
добросовісно сплачував обов'язкові
платежі за договором на загальну суму
14391,00 грн. та винагороду - 5889,60 грн., що
підтверджується квитанціями про
оплату (а.с.24-26).

Як зазначає позивач, відповідач не
виконав свої договірні зобов'язання та
не передав товар (автомобіль). Крім
того, позивач вважає, що відповідач 1, в
порушення вимог ст. 19 ЗУ «Про захист
прав споживачів», використав у своїй
діяльності пірамідальну схему чим увів
позивача в оману.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу (ч.ч.1, 2 ст. 215 ЦК
України).Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів", забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

У постанові Верховного Суду України
від 11.09.2013 р. по справі № 6-40 цс 13,
зазначено, що в Законі України "Про
захист прав споживачів" закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми. При цьому в
зазначеному Законі нормативне
визначення поняття "пірамідальної
схеми" не надано, однак визначені
ознаки, які відносять діяльність
суб'єкта підприємництва до
"пірамідальної схеми". Аналіз п. 7 ч. 3 ст.
19 Закону України "Про захист прав
споживачів" дає підстави для висновку,
що поняття "пірамідальна схема" у
розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару .

Таким чином, для кваліфікації
"пірамідальної схеми" необхідна
наявність усіх зазначених ознак.
Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
"пірамідальної", тобто такої, що порушує
норми чинного законодавства України.
Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів
(Постанова ВСУ від 11.09.2013 р. по справі №
6-40 цс 13).

У той самий час предметом договору
сторін, укладеного в рамках
функціонування системи придбання
товарів програми "Авто Так", є надання
учаснику програми послуг з
адміністрування фінансових активів, з
метою придбання ним товару.

У відповідності до договору, Система
придбання у групах або Система Авто Так
- це система, яка полягає у наданні
фінансової послуги з адміністрування
фінансових активів для придбання
автомобілів, створенні груп покупців
(учасників групи), метою яких є
придбання автомобілів за рахунок
об'єднаних грошових коштів учасників
групи у порядку та на умовах,
передбачених договором.

Періодичний платіж - це грошові кошти,
що періодично (щомісяця) вносяться
учасником групи на окремий поточний
рахунок Товариства в банку для оплати
поточної ціни Автомобіля та
використовуються для формування Фонду
групи відповідно до умов договору про
адміністрування та внутрішніх правил.

Таким чином, в договорі чітко
передбачено, що споживач оплачує
кожного місяця частину вартості
товару.

Отже, договором визначено, що щомісячна
сплата внесків здійснюється за товар,
який передається споживачеві в рамках
укладеного договору, а не за можливість
одержання права на купівлю товару.

Статтею 3 договору визначено, що
учасник має право отримати товар, в
порядку передбаченому договором.

Згідно із п. 2.3 ст. 2 розділу ІІ договору,
учасник зобов'язаний повністю сплатити
періодичні платежі та щомісячну
винагороду згідно з Графіком внесків.

Учасник, який належним чином виконує
свої зобов'язання за даним договором,
отримує автомобіль через визначені
договором механізми надання права на
отримання автомобіля (п. 5.1 ст. 5 розділу
ІІ договору).

Тобто, відповідач гарантує отримання
кожним учасником програми обраного
товару, за умови належного виконання
договору.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України
"Про захист прав споживачів", можна
дійти висновку, що для кваліфікації
умов договору несправедливими
необхідна наявність одночасно таких
ознак: по-перше, умови договору
порушують принцип добросовісності (п. 6
ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге,
умови договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; по-третє, умови
договору завдають шкоди споживачеві
(Постанова ВСУ від 11.09.2013 р. по справі №
6-40 цс 13).

Позивач в обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що процедура
прийняття рішення про передачу є
непрозорою, а позивач сплачував кошти
не за товар, а за можливість одержання
права на купівлю товару, а тому така
діяльність відноситься до нечесної
підприємницької практики.

Проте, таке твердження суперечить
змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" у зв'язку з
відсутністю головних ознак
"пірамідальної схеми" - безтоварність
та сплати компенсації одним учасником
за рахунок інших, за схемою придбання
товарів у групах отримують товар усі
учасники за рахунок об'єднання внесків
кожного з них. Різниця між споживачами -
учасниками схеми є тільки в часі
одержання товару кожним із них, за
умови виконання своїх зобов'язань. Крім
того, кожний учасник отримує товар
відповідно до платежів, здійснених ним
самим, та продовжує сплачувати за нього
до повної виплати.

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" дає підстави
для висновку, що поняття "пірамідальна
схема" у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
"пірамідальної схеми" необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
"пірамідальної", тобто такої, що порушує
норми чинного законодавства України.
Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів
(Постанова ВСУ від 11.09.2013 р. по справі №
6-40 цс 13).

Поточна ціна Автомобіля є критерієм -
основою для розрахунку розміру
періодичних платежів, винагороди та
платежів, передбачених договором,
протягом всього строку існування групи
(п. 2.1 ст. 2 розділу ІІ договору).

Так, позивач дійсно здійснював платежі
на виконання умов договору на суму 14391,00
грн., проте договором та додатками до
нього, передбачено, що вартість
обраного товару становить 163600,00 грн.,
які учасник повинен сплатити
відповідно до графіку платежів.

Передбачені договором умови,
дозволяють учаснику сплачувати ціну
товару невеликими щомісячними
внесками, які названі "Періодичні
платежі".

Учасник, який ще не отримав Автомобіль,
має право розірвати договір за власним
бажанням, про що має повідомити Авто
Просто у письмовій формі. У строк,
встановлений чинним законодавством,
Авто Просто розглядає заяву учасника
та надає письмову відповідь, в якій
повідомляє про розірвання договору та
про наслідки його розірвання.
Поверненню підлягають тільки
періодичні платежі, сплачені за
договором, з урахуванням положень,
викладених у цій статті. Сума
періодичних платежів, що підлягає
поверненню, розраховується відповідно
до Поточної ціни автомобіля, дійсної в
місяці здійснення повернення
зазначених внесків, за вирахуванням
відступного за відмову від Договору у
розмірі 2 (двох) Періодичних платежів,
розрахованих відповідно до Поточної
ціни автомобіля, дійсної на дату
повернення. Максимальний строк
повернення періодичних платежів не
може перевищувати двох років з дня
отримання Авто Просто заяви про
дострокове розірвання договору (п. 12.1,
12.1.1., 12.1.2 ст.12 договору).

Як вбачається з копії листа
відповідача 1 від 18.07.2014 р., спірний
договір розірвано на підставі заяви
позивача від 07.07.2014 р.

Згідно договору, учасник заявляє, що
отримав усі коректно викладені
пояснення від представника Авто
Просто, проінформований про всі
можливі витрати у зв'язку із укладенням
договору, уважно прочитав та зрозумів
договір та додатки до нього. Учасник
своїм підписом засвідчує, що йому
зрозумілі умови договору та він вважає
їх справедливими по відношенню до себе.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку поясненням та
наданим по справі доказам, суд дійшов
висновку, що позивачем не було надано
належних доказів на підтвердження
позовних вимог, а тому в задоволенні
позову необхідно відмовити в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 23, 215, 216, 526, 610, 612, 1166 ЦК України; ст.
ст. 3, 57, 58, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 224-2
28, 360 ЦПК України, Законом України "Про
захист прав споживачів"; Постановою ВСУ
від 11.09.2013 р. по справі № 6-40 цс 13 суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ТОВ "Авто просто", ТОВ "АТ Сервіс" про
визнання договорів недійсними,
стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя