У Х В А Л А

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 22
серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 05 червня 2008 року ОСОБА_3 отримав
кредитні кошти у розмірі 10 тис. доларів
США зі сплатою 12,5 % річних на строк до 02
червня 2023 року. На забезпечення
виконання умов кредитного договору
банк того ж дня уклав із ним та ОСОБА_4
договір іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1. У результаті
неналежного виконання умов кредитного
договору утворилася заборгованість,
яку боржник та його поручитель,
незважаючи на вимоги, не погасили.
Враховуючи викладене, позивач просив
стягнути з ОСОБА_3 кредитну
заборгованість у розмірі 118 244 грн. 50
коп. та у рахунок погашення кредитної
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу його на
публічних торгах.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 07
травня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 118 244 грн. 50 коп. У рахунок
погашення зазначеної заборгованості
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_4, шляхом її продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження. Розподілено судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 22 серпня 2014
року рішення місцевого суду в частині
вимоги про звернення стягнення на
предмет іпотеки скасовано. У
задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
відмовлено. В іншій частині рішення
суду першої інстанції залишено без
змін. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Отже, судові рішення в частині
стягнення кредитної заборгованості не
оскаржуються, тому в касаційному
порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК
України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що у
результаті неналежного виконання умов
кредитного договору ОСОБА_3 допустив
заборгованість, яку він та його
поручитель, ОСОБА_4, добровільно не
погасили, що є підставою для звернення
стягнення на заставлене майно.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки, апеляційний суд виходив із
того, що 07 червня 2014 року набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян, наданого
як забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який забороняє звертати
стягнення на спірний предмет іпотеки, і
наявні всі умови для його застосування.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 05 червня 2008 року
між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого він отримав кредитні
кошти у розмірі 10 тис. доларів США.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору банк того ж дня
уклав із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 43,6 кв. м.

Пред'являючи позов, ПАТ «Дельта Банк»
посилалося на те, що у результаті
порушення умов кредитного договору за
ОСОБА_3 утворилася заборгованість, яку
він та його поручитель, незважаючи на
вимоги, не погасили, що є підставою для
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

07 червня 2014 року, після ухвалення
рішення судом першої інстанції, набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із ст.4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Застосувавши на стадії апеляційного
провадження зазначений Закон України,
суд апеляційної інстанції не звернув
уваги на таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У ч. 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що
справа розглядається апеляційним
судом за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими цією главою.

З вищевикладених вимог закону
вбачається, що апеляційний суд дійсно
мав право на застосування Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», якщо були б підстави,
передбачені нормами матеріального та
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки у такому разі при ухваленні
власного судового рішення, апеляційний
суд застосовує закон, який є чинним на
час ухвалення такого рішення. Разом з
тим, апеляційний суд у порушення вимог
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України підстав,
передбачених нормами матеріального та
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції не
вказав, оцінку доводам апеляційної
скарги не надав.

Сам по собі наведений вище Закон
України не може бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та відмови у задоволенні
позову про звернення стягнення на
предмет іпоткки, оскільки на час його
ухвалення місцевий суд не міг його
застосувати, так як його не існувало, а
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення апеляційного суду
в оскарженій частині не відповідає
вимогам ст. ст. 212, 213, 303 ЦПК України щодо
оцінки доказів та законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 22 серпня 2014
року в частині позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 22
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська