Справа №
Провадження № 2/621/1070/14
РІШЕННЯ

іменем України

04.11.2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді
- Бережної Н.М.,

при секретарі
- Кошевій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Змієві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житлове
приміщення та зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні ним, третя
особа - ОСОБА_3,

встановив:

30.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2 про вселення в
житлове приміщення та зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні ним,
третя особа - ОСОБА_3, в якому зазначив,
що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4. Шлюб було зареєстровано
30.10.1982 року Шелудьківською сільською
радою Зміївського району Харківської
області, 19.10.2012 року - розірвано
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Зміївського районного управління
юстиції Харківської області. Після
розірвання шлюбу, а саме 06.02.2013 року
ОСОБА_1 звернувся до Зміївського
районного суду Харківської області з
позовом до ОСОБА_4. про поділ спільного
майна подружжя, в якому просив визнати
за ним право власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1, що є
спільною сумісною власністю подружжя.
Даний позов відповідач ОСОБА_4. визнала
в повному обсязі, та рішенням
Зміївського районного суду
Харківської області від 26.03.2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя - задоволено у
повному обсязі. Отже, ОСОБА_1 є законним
власником 1/2 частини житлового будинку
з відповідною частиною надвірних
будівель та споруд, що розташовані за
адресою АДРЕСА_1, а, відповідно, на
законних підставах має право володіти,
користуватися та розпоряджатися цим
майном. ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
Внаслідок її смерті відкрилася
спадщина на належне їй майно.
Відповідач ОСОБА_2, яка не є
співвласником майна, у неї відсутній
правовстановлюючий документ на житло,
але зареєстрована та проживає в даному
будинку ігнорує рішення суду, порушує
права позивача, як власника, що змушує
його звертатися до суду з даним
позовом. Відповідач займає весь
будинок, проживає в ньому, володіє ним
та користується на власний розсуд, а
позивача провокує, чинить перешкоди та
не дає можливості зайти в дім,
позбавляє його права володіти,
користуватися та проживати в будинку, у
зв'язку з чим він змушений знаходитися
у допоміжному приміщенні (літній
кухні), яка взагалі не є жилою, в якій
немає ніяких житлових умов (без світла,
без тепла, без води).

ОСОБА_1 не має доступу до будинку, у
нього немає ключів, а його особисті
речі, що залишилися в будинку
відповідач поступово знищує та палить.

Отже, враховуючи, що добровільно
вирішити питання сторони не мають
можливості, ОСОБА_1 просив вселити його
у житловий будинок АДРЕСА_1, а також
зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати
йому у здійсненні його права
користуватися житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав, просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в
повному обсязі, не заперечувала проти
того, щоб ОСОБА_1 вселився та жив у
спірному житловому будинку, вказувала
на те, що будь-яких перешкод йому не
чинила.

Третя особа - ОСОБА_3 у судовому
засіданні проти вимог ОСОБА_1 не
заперечував.

Суд, вислухавши думку учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок у
їх сукупності, прийшов до наступного
висновку:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який
19.10.2012 року було розірвано.

Відповідно до копії технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1,
власником вказаного приміщення була
ОСОБА_4., однак, 06.02.2013 року ОСОБА_1
звернувся до Зміївського районного
суду Харківської області із позовом до
колишньої дружини - ОСОБА_4. про поділ
спільного майна подружжя, який
рішенням суду від 26.03.2013 року було
задоволено та визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину спільного майна
подружжя, а саме житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель та споруд, що розташовані за
адресою АДРЕСА_1 /а.с. 7, 10-12/.

Отже, позивач є законним власником 1/2
частини вказаного вище житлового
будинку.

Як вбачається з копії виписки з історії
хвороби № 2177 ОСОБА_4. мала хворобливий
стан здоров'я, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла,
що підтверджується копією актового
запису про смерть № 28 /а.с. 9, 16-18/.

Листом Шелудьківської сільської ради
Зміївського району Харківської
області від 24.06.2014 року № 02-29/01
повідомляється, що за адресою АДРЕСА_1,
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, була
зареєстрована ОСОБА_4., однак, остання
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 8/.

Статтею 316 ЦК України визначено, що
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст
права власності, а саме власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, статтею 391 цього ж Кодексу
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Отже, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель та споруд, що
розташовані за адресою АДРЕСА_1,
відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди
позивачу у користуванні ним його
власністю, перешкоджає вселенню у
вказане приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.
Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.
Постійне жиле приміщення, що надається
особі, яку виселяють, повинно бути
зазначено в рішенні суду.

Статтею 110 ЖК України встановлено, що
громадяни виселяються з жилих будинків
державного і громадського житлового
фонду з наданням іншого
благоустроєного жилого приміщення,
якщо: будинок, у якому знаходиться жиле
приміщення, підлягає знесенню; будинок
(жиле приміщення) загрожує обвалом;
будинок (жиле приміщення) підлягає
переобладнанню в нежилий.

Право виселення без надання
громадянину іншого жилого приміщення
передбачено ст. 116 ЖК України, а саме,
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення. Осіб,
які підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення за
неможливістю спільного проживання,
може бути зобов'язано судом замість
виселення провести обмін займаного
приміщення на інше жиле приміщення,
вказане заінтересованою в обміні
стороною.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного
Суду України (п.17 постанови від 12 квітня
1985 року №2 «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України»), при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Йдеться,
зокрема, про заходи попередження, які
застосовують суди, прокурори, органи
внутрішніх справ, адміністративні
комісії виконкомів, а також заходи
громадського впливу, яких вживають
збори жильців будинку чи члени
житлово-будівельних кооперативів,
трудові колективи, товариські суди й
інші громадські організації за місцем
роботи або проживання відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

З огляду на вищевикладене вбачається,
що ОСОБА_2 не вказано жодних правових
підстав для виселення ОСОБА_1 з
житлового будинку АДРЕСА_1, не надано
жодних доказів, в порушення ст.ст. 116, 157
ЖК, ст. 60 ЦПК України, що позивач
систематично руйнує чи псує жиле
приміщення, або використовує його не за
призначенням, систематично порушує
правила спільного мешкання, навпаки,
ОСОБА_2 визнала позовні вимоги ОСОБА_1 в
повному обсязі.

На підставі викладеного та з
урахуванням конкретної ситуації, а
також враховуючи, що позивач є законним
власником 1/2 частини спірного
житлового будинку, а відповідач лише
зареєстрована за вказаною вище
адресою, суд вважає що право на житло
ОСОБА_1 підлягає поновленню, та його
необхідно вселити у житловий будинок
АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
позивачу перешкоди у користуванні ним
належною йому частиною житлового
будинку.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 12.04.1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», ст. ст. 9, 109,
110, 116, 157 ЖК України, ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 79, 209, 212-218 ЦПК
України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в
житлове приміщення та зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні ним,
третя особа - ОСОБА_3 - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у житловий будинок
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати
ОСОБА_1 у здійсненні його права
користування житловим приміщенням -
житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подання апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення.

Головуючий: