Провадження № 2/752/4027/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.09.2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Колдіної О.О.

з участю секретаря -
Овдій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія», ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди,-

в с т а н о
в и в:

позивачі звернулись до суду з позовом
до ПрАТ «Українська транспортна
страхова компанія», ОСОБА_3 про
стягнення з Cтрахової компанії
страхового відшкодування в розмірі
14967,06 гривень на користь ОСОБА_1 та
судових витрат у справі в сумі 243, 60
гривень, стягнення з ОСОБА_3 моральної
шкоди в розмірі 5000 гривень на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках,
стягнення з ОСОБА_3 франшизи на користь
ОСОБА_5 та витрат по оплаті судового
збору в розмірі 243,60 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що 08.01.2013 р о 15 год. 45 хв. на 16
кілометрі автодороги
Городище-Рівне-Старокостянтинів
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, в
результаті чого транспорті засоби
зазнали пошкоджень.

Відповідно до постанови
Дубровицького районного суду
Рівненської області, ОСОБА_6 був
визнаний винним у настанні даної
дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту з оцінки
транспортного засобу № 6810 від 02.04.2013 р.
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля
«Хюндай» становить 38231,45 гривні.

Цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 на момент
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована в ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія», яка на
підставі ст.22 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» повинна відшкодувати шкоду в
межах ліміту відповідальності
Страховика/

Франшиза за договором
становить 510 гривень при ліміті
відповідальності Страховика 50000
гривень.

Позивачі посилаються на те,
що Страховою компанією з порушенням
визначеного законом строку здійснення
страхової виплати були виплачені кошти
в розмірі 30988,20 гривень, в зв»язку з чим
ОСОБА_7, як власник пошкодженого
транспортного засобу, просить стягнути
з Страхової компанії з врахуванням
положень ч.2 ст.625 ЦК України та ст..36
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» шкоду в розмірі
14967,06 гривень, що включає в себе суму
збитків відповідно до звіту з оцінки
матеріальної шкоди в розмірі 38231,45
гривень, витрати на отримання нового
номерного знаку для автомобіля в сумі
140 гривень, витрати за послуги
евакуатора в розмірі 3000 гривень, 500
гривень за проведення оцінки з
визначення вартості матеріального
збитку, інфляційна складова від суми
заборгованості та пеня за період 13.09.2013
р. по 01.07.2014 р. за вирахуванням 30988,20
гривень, які були виплачені Страховою
компанією.

Оскільки розмір франшизи не
підлягає відшкодуванню Страховиком
позивач ОСОБА_1 просить стягнути на її
користь суму коштів в розмірі 510
гривень з відповідача ОСОБА_3

Також позивачі зазначають, що
крім матеріальної шкоди, їм була
завдана моральна шкода, внаслідок
пошкодження транспортного засобу в
результаті дорожньо-транпортної
пригоду, який належить на праві
власності ОСОБА_1 і знаходився в
користуванні як власника автомобіля,
так і ОСОБА_2 Вони тривалий час не могли
користуватись автомобілем, внаслідок
чого змінився спосіб життя та життєві
плани, перенесли стрес в зв»язку з
пошкодженням транспортного засобу, що
вплинуло на стан здоров»я і його
погіршення, позивач ОСОБА_2 під час
дорожньо-транспортної пригоди отримав
легкі тілесні ушкодження.

Моральну шкоду вони оцінюють в
2500 гривень кожний, яку просять стягнути
з відповідача ОСОБА_3

Позивачі в судовому засіданні
підтримали позовні вимоги і
обґрунтування позову в повному обсязі
та просили суд позов задовольнити, з
підтав, зазначених в позовній заяві,
посилаючись на те, що відповідачі в
досудовому порядку тривалий час не
вирішують питання про відшкодування
шкоди.

Представник відповідача - ПрАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» в судове не з»явився, про
місце і час судового розгляду був
повідомлений належним чином, з заявами
про відкладення розгляду справи не
звертався.

Відповідач ОСОБА_8 заперечував
проти відшкодування моральної шкоди,
вважаючи її розмір завищеним,
посилаючись на відсутність у нього
доходів, а також на те, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди йому
також була завдана шкода.

Вислухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

В ході розгляду справи було
встановлено, що 08.01.2013 р о 15 год. 45 хв. на
16 кілометрі автодороги
Городище-Рівне-Старокостянтинів
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, в
результаті чого транспорті засоби
зазнали пошкоджень.

Відповідно до постанови
Дубровицького районного суду
Рівненської області від 23.07.2013 р.,
ОСОБА_6 був визнаний винним у настанні
даної дорожньо-транспортної пригоди.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, які встановлені судовим
рішенням, не підлягають доказуванню
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Тобто, в даному випадку,
наявність вини в діях ОСОБА_6 не
підлягає доказуванню.

Власником транспортного засобу
«Хюндай» д.н. НОМЕР_3 є ОСОБА_1
відповідно до Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу.

ОСОБА_2 має право керування
даним транспортним засобом відповідно
до особливих відміток, які містять в
Свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об"єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з роз»ясненнями,
викладеними в постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час
керування транспортним засобом має
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії і реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди.

Як закріплено ст.1192 ЦК України, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов"язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Законом України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлений обов»язок
власників транспортних засобів
застрахувати свою відповідальність.

Згідно з ст.985 ЦК України
страхувальник має право укласти із
страховиком договір на користь третьої
особи, якій страховик зобов»язаний
здійснити страхову виплату у разі
досягнення нею певного віку або
настання іншого страхового випадку.

Особливості укладення
договору страхування на користь
третьої особи встановлюються законом.

Судом встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля НОМЕР_4 була
застрахована ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія»
відповідно до Полісу № АА 0316442..

Відповідно до ст.22
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи.

Згідно з ст.12 зазначеного
Закону страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ст.29 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на
усунення пошкоджень, зроблених
навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної
пригоди до місця проживання
того власника чи законного
користувача транспортного засобу, який
керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру шкоди
додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

В якості доказу на
підтвердження розміру матеріальної
шкоди, завданої власнику пошкодженого
транспортного засобу «Хюндай»,
позивачами наданий Звіт № 6810 від 02.04.2013
р. з оцінки транспортного засобу,
складений ФОП ОСОБА_9, відповідно до
якого вартість відновлювального
ремонту пошкодженого транспортного
засобу «Хюндай» д.н. НОМЕР_3 без
врахування ПДВ становить 38231,45 гривень.

Зазначена оцінка була
проведена у відповідності до Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в України», Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів і розмір
відшкодування становить розмір
відновлювального ремону з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу складових,
що підлягають заміні, що повністю
відповідає положенням Закону України
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а тому може бути взята судом
до уваги як доказ на підтвердження
розміру матеріальної шкоди, завданої
позивачу.

Оскільки
дорожньо-транспортна пригода сталась
за межами м.Києва позивачем ОСОБА_2 були
понесені витрати на евакуацію
транспортного засобу в розмірі 3000
гривень, які підлягають відшкодуванню
Страховиком на підставі положень ст.29
Закону України «Про обов»язкове
страхування ци.вільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Відповідно до Полісу
обов»язкового страхування розмір
франшизи за договором становить 510
гривень, які в силу положень ст.12 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не підлягають відшкодуванню
Страховиком, а відшкодовуються особою,
яка винна у настанні
дорожньо-транспортної пригоди, а тому
зазначені кошти повинні бути стягнуті
з ОСОБА_3.

Звертаючись до суду позивачі
просять стягнути з Страхової компанії
витрати по отриманню нового
реєстраційного державного номеру на
автомобіль, в зв»язку з його
пошкодженням під час
дорожньо-транспортного пригоди в
розмірі 140 гривень та витрат на
проведення оцінки з визначення
вартості матеріального збитку в сумі 500
гривень.

В силу положень ст.29 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зазначені витрати не
підлягають відшкодуванню Страховою
компанією, а повинні відшкодовуватись
особою, яка винна у настанні
дорожньо-транспортної пригоди, однак
таких вимог позивачі до ОСОБА_3 не
заявляли.

Тобто, ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія»
повинна бути відшкодована шкода
власнику пошкодженого транспортного
засобу в розмірі 40721,45 гривень
(38231,45-510+3000).

Судом встановлено, що
позивачі звернулись до ПрАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» 29.08.2013 р., надавши всі
необхідні документи для здійснення
страхового відшкодування.

Відповідно до положень ст.36
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик за
наявності документів, передбачених
ст.35 зазначеного Закону, повинен
прийняти рішення про виплату
страхового відшкодування не пізніш як
через 90 днів з дня отримання заяви про
страхове відшкодування.

За кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати)
з вини страховика (МТСБУ) особі, яка
має право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової
ставки Національного банку України,
яка діє протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Як зазначалось вище, позивач
надав до Страхової компанії всі
необхідні документи 29.08.2013 р., тобто
рішення про виплату страхового
відшкодування повинно було бути
прийнято і кошти виплачені до 28.11.2013 р.

Судом встановлено, що
Страховою компанією було лише частково
сплачена суму страхового
відшкодування в розмірі 30988,20 гривень
10.02.2014 р.

Отже відповідач повинен
сплатити позивачу пеню за прострочення
виплати страхового відшкодування.

Позивач просить стягнути
пеню за період з 13.09.2013 р. по 10.02.201 р. в
розмірі 2251,88 гривень, розраховуючи суму
пені із суми страхового відшкодування
в розмірі 41871,45 гривень, та за період з
11.02.2014 р. по 01.07.2014 р. в розмірі 680,43
гривні,виходячи із суми страхового
відшкодування в розмірі 10833,25 гривень,
оскільки Страховою компанією 10.02.2014 р.
була сплачена сума страхового
відшкодування в розмірі 30988,20 гривень.

Однак, зазначений розрахунок
не може бути взятий судом до уваги в
повному обсязі, хоча порядок
нарахування пені і відповідає вимогам
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», виходячи з
наступного.

Пред»являючи свої вимоги до
Страхової компанії позивачі
враховують при розрахунку суми
відшкодування не лише вартість
матеріальної шкоди, згідно звіту № 6810,
і послуг евакуатора, однак і
враховують суму франшизи, витрати на
отримання нового реєстраційного
номеру для автомобіля та витрати на
складання звіту з визначення вартості
матеріальної шкоди, завданої власнику
пошкодженого транспортного засобу.

Як зазначалось судом вище,
франшиза, витрати на отримання
реєстраційного номеру для автомобіля
та витрати на складання звіту не
підлягають відшкодуванню Страховиком,
а тому при розрахунку пені необхідно
виходити з суми страхового
відшкодування в розмірі 40721,45 гривень.

Крім того, з врахуванням
положень ст..36 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, пеня повинна нараховуватись,
починаючи з 28.11.2013 р., а не з 13.09.2013 р. як
розраховують позивачі.

Тобто, за період з 28.11.2013 р. по
10.02.2014 р. період прострочення виконання
зобов»язань становить 74 дні і сума
пені, яка нараховується за даний період
складає 1073,25 гривень ( 40721,45х(6,5х2)
(подвійна облікова ставка НБУ за даний
період)365х10х74).

Частина страхового
відшкодування була слачена Страховою
компанією 10.02.2014 р. в розмірі 30988,20
гривень, а тому сума невиплаченого
Страхового відшкодування, починаючи з
11.02.2014 р. становить 9733,25 гривень.

Розмір пені за період з 11.02.2014
р. по 14.04.2014 р. становить 218,39 гривень
(9733,25х(6,5х2) подвійна облікова ставка
НБУ365х10х63 (дні прострочення).

В зв»язку зі зміною розміру
облікової ставки НБУ до 9,5 %, розмір пені
за період з 15.04.2014 р. по 30.06.2014 р. включно
розраховується виходячи саме з цього
розміру і становить 390,12 гривень
(9733,25х(9,5х2) подвійна облікова ставка
НБУ365х10х63 (дні прострочення).

Тобто загальний розмір пені,
що підлягає стягненню з відповідача за
період з 28.11.2013 р. по 01.07.2013 р. становить
1681,77 гривень.

Враховуючи викладене, вимоги
позивача щодо стягнення з Страхової
компанії пені підлягають задоволенню
частково.

Оскільки виплата страхового
відшкодування є грошовим
зобов»язанням, то відповідно до ч.2 ст.625
ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов»язання, на
вимогу кредитора зобов»язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачі просять стягнути з
відповідача - ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія»
інфляційні збитки за період з 13.09.2013 р.
по 01.07.2014 р. в сумі 1661,50 гриень,
розраховуючи інфляційні збитки за
період з 13.09.2013 р. по 10.02.2014 р. із суми
41871,45 гривень, а за період з 10.02.2014 р. по
01.07.2014 р. із суми боргу 10833,25 гривень.

Зазначені вимоги позивачів
підлягають задоволенню частково з
врахуванням встановлених судом
обставин про те, що період, з якого у
відповідача ПрАт «Українська
транспортна страхова компанія»
наступає відповідальність за
несвоєчасне виконання зобов»язань
починається з 28.11.2013 р., а тому за період
грудень 2013 р. -січень 2014 р. інфляційні
збитки розраховуються виходячи із суми
страхового відшкодування, що повинно
було бути виплачене в розмірі 40721,45
гривень, а за період з лютого 2014 р. по
липень 2014 р., виходячи із суми
страхового відшкодування в розмірі
9733,25 гривень.

З врахуванням зазначених
обставин за період грудень 2013 р. по
липень 2014 р. підлягають відшкодуванню
інфляційні збитки в розмірі 1389,61
гривня.

З огляду на викладене, вимоги
позивачів про стягнення з відповідача
- ПрАТ «Українська транспортна
страхова компанія» на користь ОСОБА_1,
як власника пошкодженого
транспортного засобу, розміру
страхового відшкодування з
врахуванням інфляційних збитків та
пені підлягають задоволенню частково в
розмірі 12804.63 гривні.

Судом встановлено, що у
зв"язку з дорожньо-транспортною
пригодою, пошкодженням автомобіля,
позивач ОСОБА_1, як власник
транспортного засобу, зазнала
моральних страждань, оскільки
тривалий час не могла вирішити питання
щодо проведення відновлювального
ремонту, в звязку з чим змінився її
нормальний спосіб життя, вона не могла
користуватись належним їй на праві
власності автомобілем.

Відповідно до роз"яснень
викладених в Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування моральної шкоди" під
моральною шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Крім того, згідно з ст.23
Цивільного кодексу України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, яка полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв"язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, у фізичному болю
та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров»я.

При з»ясуванні питання щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
повинен з»ясувати чим підтверджується
факт заподіяння моральних страждань,
або втрат немайнового характеру, за
яких обставин вони заподіяні, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
йому шкоду та з чого він при цьому
виходить.

Вимоги позивача ОСОБА_1 про
відшкодування відповідачем ОСОБА_11.
моральної шкоди в розмірі 2500 гривень
не є обгрунтованими в повному обсязі,
як на стадії звернення до суду, так і в
ході розгляду справи.

Однак, суд вважає, що
пошкодження автомобіля, який є
власністю позивача, призводить до
душевних страждань, зміну способу
життя в зв»язку з тривалим вирішенням
питання щодо проведення
відновлювального ремонту автомобіля.

Суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині відшкодування
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню в розмірі 1500 гривень.

Моральна шкода на підставі
ст.1167 ЦК України підлягає стягненню з
відповідача ОСОБА_3, оскільки саме
внаслідок порушення ним Правил
дорожнього руху настала
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої був пошкоджений
автомобіль «Хюндай».

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
відшкодування йому моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
пошкодженням транспортного засобу, а
також отриманням ним легих тілесних
ушкоджень не є обґрунтованими і
доведеними ні як на стадії звернення до
суду, так і в ході судового розгляду.

Крім того, порядок
відшкодування моральної шкоди,
завданої життю та здорв»ю третіх осіб з
вини власника транспортного засобу
цивільно-правова відповідальність
якого була застрахована у визначений
законом спосіб, визначений Законом
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» і підлягає відшкодуванню
Страховою компанією, де була
застрахована відповідальність ОСОБА_3
у разі її доведеності.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
виімоги позивачів про відшкодування
моральної шкоди підлягають
задоволенню частково.

З огляду на викладене, позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню.

Позивачі, звертаючись до суду
просять стягнути судові витрати,
понесені при зверненні до суду, на
користь ОСОБА_1, однак як вбачається з
квитанції про оплату судового збору
дані витрати були понесені позивачем
ОСОБА_2, а тому дані вимоги не можуть
бути задоволені.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88 , 209, 213-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш
и в:

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія», ОСОБА_3
про відшкодування шкоди задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія» на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
розмірі 13387 гривень 26 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 510
гривень, моральну шкоду в розмірі 1500
гривень.

В іншій частині позовних
вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя