Справа № 186/1776/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р. Першотравенський
міський суд Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді
Бондарьової Г. М.

секретар Кобка Т.В.

за участю представник позивача -
відповідача ОСОБА_1,її адвоката ОСОБА_2,
відповідача - позивача ОСОБА_3,її
представника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Першотравенську
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім»єю ,визнання свідоцтва на спадщину
частково недійсним ,поновлення строку
для звернення до суду,визнання права на
спадщину за законом,за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві
користування та розпорядженням своїм
майном шляхом зобов»язання зняття з
реєстрації з квартири та виселення з
квартири без надання іншого житла,-

встановив:

17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім»єю з ОСОБА_5 з 18 квітня 2000 року по
день його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1,поновлення їй строку для
звернення до суду,пропущеного із
поважних причин,визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом ВРЛ №672030
реєстровий номер № 523 від 21.06.2014 року
виданого на ім»я ОСОБА_3 частково
недійсним,визнання за нею права на
спадщину за законом ,яка відкрилася
після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/2
частини квартир АДРЕСА_1,посилаючись на
те,що на початку 2000 року вона вступила у
фактичні шлюбні відносини з
ОСОБА_5,вони вирішили проживати разом
однією сім»єю у його квартирі
АДРЕСА_1,продати належну їй квартиру
АДРЕСА_2,що вона і зробила,продала
належну їй квартиру,отримала гроші та
поділила їх порівну між своєю донь кою
та донькою ОСОБА_618квітня 2000 року вона
зареєструвалася в квартирі ОСОБА_5 і
вони стали жити разом,вести сумісне
господарство,у них був сумісний
бюджет,вони були поєднані правами та
обов»язками як чоловік і
дружина.Прожерін хворів,вона доглядала
за ним,лікувала,надавала йому
необхідну допомогу,піклувалася ,і коли
він перебував у безпорадному стані
доглядала за ним,надавала всю
необхідну допомогу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.Вона
похоронила його і залишилася проживати
в його квартирі як і було обумовлено з
ним.Після поховань ОСОБА_5 відповідач
ОСОБА_3,яка є його рідною
донькою,запевнила її у тому,що вона
залишається мешкати у квартирі до
своєї смерті і що вона не буде мати
ніяких претензій до неї щодо
проживання в квартирі.Таким чином
вона,позивачка, вважала,що фактично
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5
Напротязі всього часу проживання в
квартирі вона несла витрати на
утримання квартири,сплачувала витрати
комунальні послуги,за
опалення,водопостачання і таке інше.

У вересні 2014 року до неї приїхала
відповідач ОСОБА_3 і попередила про
те,щоб до 15 жовтня 2014 року вона
звільнила квартиру,забрала свої речі і
віддала ключі від квартири.

Із попередження вона дізналася,що
21.06.2001 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво
про право на спадщину за законом за №
ВРЛ672030 зареєстроване у Державному
реєстрі 21.06.2011 року за № 523.

При таких обставинах вона залишилася
без свого житла,але вважає,що з
урахуванням цих же обставин вона має
право на спадщину за законом нарівні з
ОСОБА_3 ,як спадкоємицею першої черги,
на підставі ч.2ст.1259 та ст.1264 ЦК України
як особа,яка проживала зі спадкоємцем
однією сім»єю не менше п»яти років до
часу відкриття спадщини та у зв»язку з
тим що вона протягом тривалого часу
турбувалася,матеріально
забезпечувала,надавала іншу допомогу
спадкодавцю,який внаслідок похилого
віку,тяжкої хвороби або каліцтва
перебував у безпорадному стані,так як
вона прожила з ОСОБА_5 6 років і чотири
місяці до дня його смерті вона надавала
йому допомогу,коли він тяжко захворів і
перебував у безпорадному стані,вони
мали спільний сімейний бюджет,спільні
права та обов»язки як чоловік та
дружина і тому вона має право на частку
спадщини,яка залишилася після смерті
ОСОБА_5

При викладених нею обставинах
позивачка вважає,що вона пропустила з
поважних причин строк для звернення до
суду з позовом про визнання свідоцтва
про право на спадщину за законом,тому
просить суд його поновити.

В суді представник позивачки повністю
підтримав її позовні вимоги,не
визнавши позовні вимоги ОСОБА_3

22 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у праві користування та
розпорядженням своїм майном,зокрема
про зобов»язання ОСОБА_1 усунути
перешкоди в праві користування та
розпорядження нею належною їй
двохкімнатною квартирою
АДРЕСА_1,зобов»язавши державну
міграційну службу Першотравенський
міський сектор в м.Першотравенську
Дніпропетровської області зняти з
реєстрації за адресою:АДРЕСА_1
ОСОБА_1,виселити ОСОБА_1 з належної
їй,ОСОБА_3, зазначеної двохкімнатної
квартири без надання іншого
житла,стягнення на її користь
спричиненої матеріальної шкоди в
розмірі 1250грн ,понесених нею витрат на
юридичну допомогу 500грн,та стягнення з
ОСОБА_1 на її користь понесених нею
судових витрат у справі у виді
сплаченого судового збору в розмірі
243,60грн,посилаючись на те,що згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 21.06.2011 року вона являється
власником двокімнатної квартири
АДРЕСА_1,які вона успадкувала після
смерті батька-ОСОБА_7.

За життя батько проживав у зазначеній
квартирі сумісно з ОСОБА_1 без
реєстрації шлюбу.Після смерті батька
ОСОБА_1 попросила її ще деякий час
залишитися проживати у квартирі
батька.Так як між ними були хороші
відносини,вона пішла ОСОБА_1 на
поступки і вони домовились,що за першою
вимогою ОСОБА_1 знімається з реєстрації
,забирає свої особисті речі,віддає їй
ключі і залишає належну
їй,ОСОБА_3,квартиру.

Весь цей час ОСОБА_1 проживала в
квартирі,сплачувала комунальні
платежі,але благоустроєм та
ремонтно-відновними роботами квартири
не займалась.

На початку 2014 року між ними відбулася
розмова про те,що вона,ОСОБА_3прийняла
рішення про продаж квартири.У зв»язку з
чим вона пропросила ОСОБА_1 добровільно
знятися з реєстрації ,забрати речі і
переїхати в належне їй житло про
існування якого їй,ОСОБА_3, було
відомо.Крім того ,їй відомо,що ОСОБА_1 не
є одинокою особою,у неї є діти та онуки
з якими вона підтримує відносини.

ОСОБА_1 пообіцяла їй ,що виконає її
вимоги в найкоротші строки.
Сподіваючись та розраховуючи на
порядність ОСОБА_1 ,з метою
послідуючого продажу квартири,вона
уклала договір задатку з ОСОБА_8,яка
проживає у АДРЕСА_3 і визначили
кінцевий строк продажу 31.10.2014 року.

В порядку забезпечення зазначеного
договору,ОСОБА_8оплатила вартість
звіту про оцінку майна № УВ140929-001
неохідного для подальшої угоди
купівлі-продажу спірної квартири.

10 жовтня 2014 року вона направила ОСОБА_1
попереджувальний лист про виселення та
зняття з реєстрації,яке вона отримала
11.10.2014 року,що підтверджується
поштовим повідомленням.Після чого
ОСОБА_1 зв»язалась з нею по телефону та
повідомила,що зніматись з реєстрації
не має наміру,що у ОСОБА_3 не вийде її
виселити,а також стала погрожувати їй
становищем її родичів,які працюють
правоохоронних органах,які за її
словами притягнуть її,ОСОБА_3 до
кримінальної відповідальності за
надісланий на її адресу претензійний
лист.Вона намагалась довести ОСОБА_1,що
вона неправа,що у неї,ОСОБА_3, зірвалась
угода купівлі-продажу квартири,що вона
понесла у зв»язку з цим збитки і буде
змушена звертатися до суду,у зв»язку з
чим вона понесе матеріальні витрати
за судові витрати,але ОСОБА_1 не
вважала їх обґрунтованими.

ОСОБА_3 вважає,що ОСОБА_1, порушує її
законне право володіти ,користуватися
та розпоряджатися належною їй
квартирою,тому просить суд
задовільнити її позовні вимоги.

В суді ОСОБА_3 та її представник
повністю підтримали позовні вимоги,не
визнавши позовні вимоги ОСОБА_1 у
повному обсязі.

Представник третьої особи у справі
Державна міграційна служба
Першотравенський міський сектор в
судове засідання не з»явився,про день
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Вислухавши пояснення
сторін,дослідивши матеріали справи суд
приходить до наступного:

Поясненнями сторін та матеріалами
справи встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_1 у
місті Першотравенську
Дніпропетровської області помер
ОСОБА_5,рідний батько ОСОБА_3,який з
початку 2000 року по день смерті проживав
у належній йому квартирі АДРЕСА_1
спільно з ОСОБА_1 ,з якою проживали
однією сім»єю та вели спільне ОСОБА_1
зареєстрована у спірній квартирі з 18
квітня 2000 року.

21 червня 2011 року ОСОБА_3 як спадкоємиця
першої черги після смерті батька
ОСОБА_5 отримала у державній
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за законом ( ВРЛ № 672030
р№ 523 від 21.06.2011 року)на квартиру
АДРЕСА_1 ,яке зареєстровано у
колективному підприємстві
«Павлоградське міжміське бюро
технічної інвентаризації» 30.08.2011 року.

ОСОБА_3 надано суду докази наміру
продати належну їй квартиру з травня 2014
року,оплату за оціночний звіт квартири
в сумі 1250гривень,позовні вимоги її в
цій частині ухвалою суду від 23 грудня
2014 року за заявою ОСОБА_3 залишені без
розгляду.

10 жовтня 2014 року ОСОБА_3 направила на
адресу ОСОБА_1 попередження про
виселення з квартири,яке ОСОБА_1
отримала 11 .10.2014 року.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Аналізуючи досліджені в суді надані
сторонами докази у справі суд вважає
доведеним,що ОСОБА_1 є спадкоємицею
четвертої черги померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
співмешканця ОСОБА_5, як особа,яка
проживала зі спадкодавцем однією
сім»єю не менш як п»ять років до часу
відкриття спадщини,а ОСОБА_3 є його
спадкоємицею першої черги як рідна
донька.

Суд вважає,що ОСОБА_1 не надано суду
доказів для одержання нею права
спадкування за законом разом із
спадкоємицею першої черги-донькою
померлого ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_5
на підставі ч.2 ст.1259 ЦК
України,оскільки нею не доведено умови
встановлені законом для цього,зокрема
того,що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Разом з тим ОСОБА_3 надала суду докази
того,що її батько отримував пенсію за
віком в розмірі 1003,74грн,,працював до
самої смерті,отримував заробітну плату
в розмірі 710,11грн на день смерті
,утримував себе і ОСОБА_1,яка отримувала
незначну пенсію в розмірі 363,14грн на
день смерті ОСОБА_5,а на даний час в
розмірі 370,14грн.ОСОБА_5, не знаходився
тривалий час у безпорадному стані,так
як вів нормальний спосіб життя ,був
працездатним та матеріально
забезпечував себе та співмешканку
ОСОБА_1, мав хронічні діагнози,але
доказів знаходження його на
диспансерному обліку не має,в
амбулаторній карточці ОСОБА_5 не
вказано про те,що комусь з родичів або
членів родини,надавався медичний
висновок про необхідність постійного
догляду за ним,ОСОБА_5 01 вересня 2006 року
звернувся до лікаря -терапевта на
амбулаторний прийом,встановлено
діагноз :позалікарняна правостороння
нижньо-дольова пневмонія,був
направлений до терапевтичного
відділення лікарні,де помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

(а.с.26-30).

Вирішуючи позовні вимоги про усунення
перешкод та виселення ОСОБА_1 зі
спірної квартири суд , суд зазначає, що
ОСОБА_1 зареєстрована у спірній
квартирі співмешканця ОСОБА_5 як член
його сім'ї як власника квартири.

Разом із тим, суд враховує, що право на
користування жилим приміщенням членів
сім'ї власника будинку(квартири) і
наймачів регулюється різними нормами.
Зокрема, права і обов'язки членів сім'ї
власника будинку(квартири) регулюються
статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і
обов'язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК
УРСР, а також главою 59 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 383
ЦК України власник житлового
будинку,квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень
статті 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Статтею 156
ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї
власника жилого будинку(квартири), які
проживають разом із ним у
будинку(квартирі), що йому належить
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку(квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Аналогічну норму містить
також стаття 405 ЦК України. Аналіз
вищенаведених правових норм дає
підстави для висновку про те, що право
членів сім'ї власника будинку,квартири
користуватись цим жилим приміщенням
може виникнути та існувати лише за
наявності права власності на будинок в
особи, членами сім'ї якого вони є; із
припиненням права власності особи
втрачається й право користування жилим
приміщенням у членів його сім'ї(правова
позиція, висловлена ВСУ під час
розгляду справи № 6-158цс14 від 05
листопада 2014 року).

Отже право користування квартирою
ОСОБА_5 ОСОБА_1 мала право за його
життя,у зв»язку зі смертю ОСОБА_5 та
припинення його права власності на
квартиру ,та виникнення права
власності на квартиру на нового
власника ОСОБА_3 як спадкоємицю першої
черги померлого,ОСОБА_1 втратила право
користування спірною квартирою як
член сім»ї ОСОБА_5,тому вона не має
права чинити перешкоди новому власнику
квартири ОСОБА_3 у праві
володіння,користування та
розпорядження належною їй квартирою та
підлягає виселенню з неї без надання
іншого житла.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 В
частині зобов»язання державної
міграційної служби Першотравенский
міський сектор в м.Першотравенську
Дніпропетровської області зняти з
реєстрації зі спірної квартири ОСОБА_1
суд вважає безпідставними,оскільки
Першотравенський міський сектор
заявлений позивачкою третьою
особою,відносно якої суд не має права
виносити рішення про які-небудь
зобов»язання.Крім того
,Першотравенський міський сектор не є
юридичною особою,оскільки юридичною
особою є Головне управління Державної
міграційної служби у
Дніпропетровській області.

Разом з тим суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_3 про зобов»язання державної
міграційної служби зняття ОСОБА_10 з
реєстраційного обліку з зазначеної
квартири є зайвими, оскільки
відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11 грудня 2003
року № 1382-1У з послідуючими змінами та
доповненнями зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється на
підставі судового рішення,яке набрало
законної сили ,про позбавлення права
власності на житлове приміщення,або
права користування житловим
приміщенням,про виселення,про визнання
особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Суд вважає,що позовні вимоги ОСОБА_1
про встановлення факту її проживання
однією сім»єю з ОСОБА_5 з 18.04.2000 року по
день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за
зазначеною адресою у спірній квартирі,
не підлягають задоволенню у зв»язку
відсутністю правових підстав для
наявності у ОСОБА_1 з цього приводу
права на спадщину на спірну
квартиру,тобто встановлення факту
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5однією
сім»єю не має юридичного значення по
заявленому спору,тоді як судовому
розгляду та задоволенню підлягають
лише вимоги про встановлення фактів,що
мають юридичне значення,незважаючи на
доведеність цього факту в суді,який
сторонами не оспорюється.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат у справі між сторонами
відповідно до ст.88 ЦПК України суд
вважає за можливе звільнення ОСОБА_1
на підставі ч.ч.1,3 ст.82 ЦПК України з
врахуванням її тяжкого майнового
стану(вона 1939 року народження,отримує
пенсію в розмірі 370грн)від сплати
судового в розмірі 688,70грн за її
позовом в частині заявлених нею
позовних вимог майнового характеру про
визнання за нею права на 1/2 частину
спірної квартири,оціночна вартість
якої згідно звіту про її оцінку
становить 137740гр(137740грн:2=68870грн та 1 % від
цієї суми становить 688,70грн ).

Відповідно до положень ст.88,79,84,85 ЦПК
України підлягають стягненню з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 понесені нею та
документально підтверджені судові
витрати у справі в розмірі 3636,30грн(
243,60грн судовий збір+ 892,70 грн витрати
,пов»язані з переїздом ОСОБА_3 та її
адвоката з іншого населеного пункту до
суду в судові засідання +2500грн витрат
на правову допомогу ОСОБА_3.).

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 209, 210, 212-215, 218, 223,
294 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім»єю з ОСОБА_5 з 18.04.2000 року по
день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за
адресою АДРЕСА_1,поновлення строку для
звернення до суду з позовом про
визнання права на спадщину за
законом,пропущеним із поважних
причин,визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом ВРЛ № 672030
реєстровий номер № 523 від 21.06.2014 року
виданого на ім»я ОСОБА_3 частково
недійсним,визнання права власності на
спадщину за законом,яка відкрилася
після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/2
частини квартири АДРЕСА_1-відмовити.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.82 ЦПК України
ОСОБА_1 звільнити від сплати судових
витрат у виді судового збору в розмірі
688(шістсот вісімдесят вісім)гривень 70
коп ,та віднести їх за рахунок держави.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково:

-Зобов»язати ОСОБА_1 усунути перешкоди
в праві користування та розпорядження
ОСОБА_3 належною їй двокімнатною
квартирою АДРЕСА_1;

-Виселити ОСОБА_1 із належної ОСОБА_3
двокімнатної квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житла;

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

-Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
понесені нею судові витрати у справі в
сумі 3636(три тисячі шістсот тридцять
шість)гривень 30 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Першотравенський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи ,які брали участь у справі,але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового
рішення,можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. М. Бондарьова