АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3302/2013р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

2014 року грудня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого
Кутурланової О.В.

Суддів Майданіка
В.В.

Орловської Н.В.

При секретарі Гончар
К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2, діючої на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 26 вересня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
боргу, уточненим в ході розгляду
справи.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 12.03.2014 року вони з
відповідачкою досягли домовленості
щодо купівлі-продажу житлового будинку
по АДРЕСА_1 та визначили, що ціна його
продажу складатиме 7000 доларів США. На
виконання вказаних домовленостей він
передав ОСОБА_4 700 доларів США, в
підтвердження чого відповідачка
надала власноруч складену в
присутності свідка розписку, решта
суми мала бути передана при оформленні
договору купівлі-продажу. Крім того,
ним здійснено ряд робіт для покращення
стану зазначеного будинку, зокрема з
ремонту та обслуговування
електроустаткування, витрати на
проведення яких склали 753,38 грн.

Оскільки у подальшому йому стало
відомо, що вказаний житловий будинок не
є власністю відповідачки, належав її
матері, в той час як відповідачка
належним чином не оформила своє право
на спадщину, що унеможливлює виконання
досягнутих між ними домовленостей,
позивач просив суд стягнути з
відповідачки на його користь 9327,16 грн.
заборгованості, з яких сума авансу в
розмірі 9065,42 грн., що еквівалентно 700
доларів США відповідно до офіційного
курсу гривні до долара США станом на
час подачі позову, 3% річних за весь
період прострочення в сумі 78,30 грн., 183,44
грн. інфляційних витрат, а також 753,38
грн. фактичних витрат та 3600 грн. судових
витрат, в тому числі витрат на правову
допомогу.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 26 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діюча на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_3 просила скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_4 доводи апеляційної
скарги не визнала, вважаючи їх
безпідставними, а ухвалене у справі
рішення законним та обґрунтованим, у
зв'язку із чим просила апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами факт
передачі відповідачу грошової суми у
розмірі 700 доларів США, а в розписці не
визначена грошова одиниця виконання
зобов'язання.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він не
грунтується на досліджених судом
доказах та нормах матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ст.1212,1213 ЦК
України, особа, яка набула майно за
рахунок іншої особи без достатньої
правової підстави зобов'язана його
повернути. Поверненню підлягає
виконане за недійсним правочином, а у
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду справи
про повернення майна.

З матеріалів справи вбачається, що
12.03.2014 року сторони дійшли згоди про
укладення договору купівлі-продажу
житлового будинку по АДРЕСА_1 за 7000
доларів США. На виконання досягнутих
домовленостей позивачем передано
відповідачу 700 доларів США в якості
завдатку, про що складено розписку, у
якій відповідачем зазначено умовні
одиниці, однак в подальшому договір
купівлі-продажу між сторонами укладено
не було.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Внесення завдатку як способу
забезпечення виконання зобов'язання
може мати місце лише у разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договору.

З огляду на те, що договору
купівлі-продажу житлового будинку в
установленому законом порядку між
сторонами укладено не було, то передана
позивачем відповідачці грошова сума є
авансом, який підлягає поверненню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийняв до
уваги пояснення відповідачки про те, що
вона отримала від позивача в рахунок
належних з нього платежів 700 грн., а не 700
доларів США та не врахував, що у
розписці також йдеться про продаж
будинку за 7000 умовних одиниць, при
цьому з матеріалів справи та пояснень
сторін вбачається, що відповідачка
мала намір продати житловий будинок за
ринковою ціною, про що свідчать
опубліковані нею оголошення в мережі
Інтернет про продаж будинку за 8000
доларів США (а.с.65-66), нерухоме майно
знаходиться в належному стані, а під
умовними одиницями згідно правової
позиції Верховного Суду України,
висловленій в справі №6-24458св08, за
звичай в Україні розуміється обіг
доларів США, оскільки в основному курс
національної грошової одиниці
прирівнюється до долара США.

Приймаючи до уваги, що наявні у справі
докази свідчать про те, що позивачем в
рахунок належних з нього платежів
передано відповідачці 700 доларів США, з
огляду на те, що вказана сума грошових
коштів відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України
є авансом та підлягає поверненню,
колегія суддів вважає обгрунтованими
доводи апеляційної скарги в частині
наявності підстав для стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 700 доларів США,
що еквівалентно 10850,00 грн. відповідно до
офіційного курсу гривні до долара США
на день ухвалення рішення.

Крім того, враховуючи, що позивачем
понесені витрати на відновлення
електромереж в житловому будинку, що є
спадковим майном ОСОБА_4, що не
заперечується останньою, розмір яких
відповідно до оригіналів квитанцій
наданих позивачем склав 753,38 грн.
(а.с.13,14), колегія суддів приходить до
висновку про наявність підстав
визначених ст.1212 ЦК України для
стягнення з відповідачки на користь
позивача безпідставно отриманих
коштів в вищезазначеному розмірі.

Разом з тим, безпідставними, на думку
колегії суддів, є позовні вимоги в
частині стягнення трьох відсотків
річних за весь період прострочення,
зважаючи на те, що в матеріалах справи
відсутні відомості про отримання
ОСОБА_4 вимоги про повернення коштів, а
також безпідставними є вимоги про
стягнення інфляційних витрат, оскільки
норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з
урахування встановленого індексу
інфляції поширюються лише на випадки
прострочення грошового зобов'язання,
яке визначене у гривні, в той час як
грошові кошти передані в іноземній
валюті і сума яких визначається згідно
офіційного курсу на день ухвалення
судового рішення індексації не
підлягають.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України при
ухваленні судового рішення підлягає
зміні розподіл понесених у справі
судових витрат, у зв'язку з чим з
відповідачки на користь позивача
підлягають стягненню понесені
останнім витрати на сплату судового
забору в сумі 487,20 грн. (а.с.8,71,102), а також
судові витрати, що пов'язані з явкою до
суду в розмірі 600 грн. згідно наданих
квитків (а.с.81-86).

Разом з тим, колегія суддів вважає
завищеними заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення витрат на правову
допомогу, надану ТОВ
«Гольфстрім-правова група», в сумі 3000
грн. та вважає, що при належному
кваліфікаційному рівні фахівця в
галузі права для написання позовної
заяви, а також заяви про зміну підстав
позову та зменшення розміру позовних
вимог достатньо двох годин та однієї
години відповідно, а не семи та п'яти
годин, як зазначено в акті
приймання-передачі наданих послуг за
договором про надання юридичних послуг
(а.с. 59,90), а тому з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на
правову допомогу в загальному розмірі
1248,56 грн. (1500/7*2+850/5+100+400+150).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції, як незаконне та
необгрунтоване, відповідно до ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог та
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
безпідставно отриманих коштів в
загальному розмірі 11603,38 грн. та
понесених у справі судових витрат в
загальному розмірі 2335,76 грн.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої
на підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 26 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково,
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
безпідставно отримані кошти в
загальному розмірі 11603,38 грн. та
понесені у справі судові витрати в
загальному розмірі 2335,76 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді