Справа №2-574/11 11.12.2014 27.11.2014 11.12.2014
Провадження № 22ц/784/3113/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Богуславській О.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 24 березня 2014
року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» (надалі - Банк) до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором про надання банківських
послуг,-

В С Т А Н О В И Л А:

3 серпня 2011 року Банк звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором про надання банківських
послуг

Свої вимоги Банк мотивував тим, що 19
липня 2004 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено договір про надання
банківських послуг, відповідно до умов
якого, остання отримала кредит у
розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у сумі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

У результаті неналежного виконання
умов договору утворилася
заборгованість, яка станом на 31 травня
2011 року склала 20397грн. 22 коп.

Посилаючись на викладене, Банк просив
суд стягнути з відповідачки на його
користь зазначену заборгованість.

Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 24
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено. Також розподілено судові
витрати.

В апеляційній скарзі Банк просив
скасувати рішення суду та передати
справу до суду першої інстанції для
подальшого розгляду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, 19 липня 2004
року за заявою ОСОБА_2 було укладено
письмовий договір на видачу
кредитного ліміту в розмірі 4000 грн. на
кредитну картку з базовою процентною
ставкою 36% із рахунку 360 днів у році.
Вона погодилася, що ця заява разом з
Умовами про надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами
складають між нею та Банком договір про
надання банківських послуг. Строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки (а.с. 10-12).

Починаючи з 25 жовтня 2004 року й до 15
грудня 2009 року ОСОБА_2 користувалася
кредитною карткою, ліміт по якій було
збільшено позивачем та отримано
відповідачкою. ОСОБА_2 періодично
частково сплачувала заборгованість по
картковому кредиту, остання проплата
здійснена 15 грудня 2009 року.

Заперечуючи проти позову,
відповідачка послалася на те, що заяву
на отримання кредитної картки вона не
підписувала та ніяких договорів з
Банком не укладала. Кредитну картку їй
було видано при оформленні зарплатної
картки за місцем роботи. Будь-яка
заборгованість по картці відсутня.

За приписами ст.ст. 10,60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з висновку експерта №
1102 від 11 вересня 2012 року підпис від
імені ОСОБА_2 у графі «Підпис» анкети -
заяви про укладення договору про
надання банківських послуг від 19 липня
2004 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою
особою (а.с.72-73).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Належною формою кредитного договору
на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є
письмова форма. Наслідком недодержання
письмової форми такого договору є його
нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК
України).

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що
вчинений в письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» (
в редакції чинній на час укладення
договору) перед укладенням договору
про надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей ніж ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо).

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами договору споживчого кредиту
такий договір складається із заяви на
видачу кредиту, Умов надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифів банку. Вищенаведене
підтверджується копією заяви від 19
липня 2004 року підписаною ОСОБА_2, з
якої вбачається, що остання,
ознайомившись із Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами Банку, просила відкрити
рахунок і надати банківські послуги у
вигляді кредитного ліміту в сумі 4 000
грн. Вказана сума була перерахована на
банківську картку, яку відповідачка
особисто отримала.

Відповідно до абз. 2 п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.

Згідно з п. 14 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК України (ст. ст. 215,
1048 - 1052, 1054 - 1055), ст. ст. 18-19 Закону України
«Про захист прав споживачів». Суди
повинні розмежовувати кредитний
договір, який є недійсним у силу закону
(нікчемний) або може бути визнаний
таким у судовому порядку (оспорюваний)
з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК, та
кредитний договір, який є неукладеним
(не відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї з його
істотних умов або зміст яких неможливо
встановити, виходячи з норм чинного
законодавства (ст. ст. 536, 638, 1056-1 ЦК).

При вирішенні справи, суд першої
інстанції повно встановив обставини
справи, належним чином перевірив
доводи відповідачки щодо відсутності
її підпису на заяві про отримання
кредиту; дав оцінки висновку експерта,
відповідно до якого підпис на заяві
виконано не позичальником, а іншою
особою, а відповідно, якщо особа не
підписувала заяву, то вона не була
ознайомлена з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, Тарифами
банку; правильно визначився з
правовими наслідками, що тягне за
собою не підписання особою, яка
отримала кредитну картку, заяви про
отримання кредиту та підставно дійшов
до висновку, що в цьому випадку
кредитний договір не є укладеним.

З огляду на встановлені районним судом
обставини та наведені правові норми,
колегія судів погоджується з висновком
суду про відсутність правових підстав
для стягнення з відповідачки
заборгованості за кредитним договором
внаслідок неналежного виконання умов
договору, який є неукладеним, а тому
обґрунтовано відмовив Банку в
задоволенні його позовних вимог.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, а також
узгоджується з нормами матеріального
та процесуального права, які судом
правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що
висновок експерта не може бути
прийнятий до уваги, оскільки експерт
немає певних повноважень щодо
проведення почеркознавчої експертизи,
а також про те, що предметом
дослідження була недостатня кількість
експериментальних та вільних зразків
підпису відповідачки спростовуються
матеріалами експертизи та витягом з
реєстру атестованих судових експертів.

Як вбачається з реєстру атестованих
судових експертів експерт мав
відповідне свідоцтво на проведення,
зокрема, почеркознавчої експертизи,
термін якого сплив 1 серпня 2013 року,
тоді як судова почеркознавча
експертиза по справі проведена 11
вересня 2012 року.

З матеріалів справи та дослідницької
частини висновку експерта встановлено,
що для дослідження експерту були
надані вільні зразки підпису
відповідачки датовані 2003-2005, 2010 та 2011
роками у кількості, що перевищує 30 арк.,
а також за клопотанням експерта судом
відібрані та надані експериментальні
зразки підпису відповідачки. За такого,
колегія суддів не вбачає підстав для
визнання висновку експерту неналежним
доказом по справі.

Інші твердження апеляційної скарги
були перевірені судом першої інстанції
при розгляді справи та їм дана належна
правова оцінка.

На підставі викладеного, колегія
суддів не вбачає підстав, визначених
ст. 309 ЦПК України, для скасування
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 24 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: