Справа № 521/3700/14-ц
Провадження № 2/521/4066/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
Малиновський районний суд міста Одеси
головуючого - судді Гуревського
за секретаря - Гресько О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових
коштів та моральної шкоди, -
До Малиновського районного суду м.
Одеси з позовом звернувся ОСОБА_1 та
після уточненя свої позовних вмоги
просив стягнути з ОСОБА_3 на свою
користь набуті без достатньої правової
підстави грошові кошти у розімір 1750,0
доларів США, суму процентів за
користування чужими коштами без
достатньої правової підстави в розмірі
грн.; стягнути з ОСОБА_4 на свою користь
набуті без достатньої правової
грн. та 6625,0 доларів США, суму процентів
за користування чужими коштами без
достатньої правової підстави в розмірі
грн., а також стягнути з відповідачів
судові витрати на розгляд справи,
посилаючись в обґрунтування своїх
вимог на такі обставини.
18 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПП
«Енко» в особі генерального директора
ОСОБА_4 було укладено Договір про
надання інформаційних
(консультаційних) послуг. Предметом
договору була підготовка, подача,
отримання документів на земельну
ділянку (державного акту) по АДРЕСА_1 та
присвоєння кадастрового номеру. У
відповідності до умов договору, ПП
«Енко», в особі генерального директора
ОСОБА_4, зобов'язався передати ОСОБА_1
належним чином оформленні документи на
право власності на земельну ділянку, у
строк не пізніше 6 місяців, а ОСОБА_1 в
свою чергу зобов'язався сплатити
ОСОБА_4, 6000,0 доларів США, відповідно з
усною домовленістю. Своє зобов'язання
ОСОБА_1 виконав передавши ОСОБА_4 18.03.2011
р. - 1000 дол. США, 06.05.2011 р. - 1000 дол. США,
18.04.2011 р. - 700 дол. США, 06.06.2011 р. - 2000 дол.
США, 02.09.2011 р. - 1300 дол. США, натомість
ОСОБА_4 зобов'язався до 18.09.2011 р.
передати належним чином оформлені
документи на право власності на
земельну ділянку. Однак по закінченню
терміну договору ОСОБА_4 став вимагати
додаткові грошові кошти мотивуючи це
тим, що така послуга коштує дорожче. В
подальшому ОСОБА_1 передавав ОСОБА_4
додаткові кошти, а сааме: 25.02.2012 р. - 3200
гривень, 01.03.2012 р. - 3500 гривень, 14.03.2012 р. -
625 дол. США, 24.04.2012 р. - 3600 гривень, 07.07.2012 р.
- 2000 гривень, 26.07.2012 р. - 5000 гривень, 19.09.2013
р. - 800 гривень, а також 2400 гривень за
сплату податку на землю, 2400 гривень за
виготовлення документів на гаражі.
Через деякий час ОСОБА_4 повідомив
ОСОБА_1, що в подальшому виконувати
взяті на себе обов'язки відповідно до
умов договору № 18/3-11 від 18 березня 2011
року йому буде допомагати ОСОБА_3, на
якого в подальшому була зроблена
нотаріальна довіреність від імені сина
ОСОБА_1 - ОСОБА_7, та ОСОБА_1 йому було
передано кошти у розмірі 1750 доларів
США, що підтверджується розпискою від
11.04.2012 р. 24.04.2012 ОСОБА_4 письмово
гарантував ОСОБА_1 передачу документів
на право власності земельної ділянки
по АДРЕСА_1 площею 15 соток до 15.05.2012, у
разі розбіжностей зобов'язався
повернути витрати на протязі 10 днів.
Згодом ОСОБА_4 заявив, що його знову
підвели, але він продовжує роботу у
зв'язку з чим йому необхідно буде
продовжити договір та доплатити
додаткову суму в розмірі 5000 гривень.
Кошти були надані в повному обсязі, що
підтверджується розпискою. Отже,
ОСОБА_4 станом на 01.01.2013 року було
отримано грошових коштів на суму 6625
ОСОБА_3 Своїх обов'язків та обіцянок
ОСОБА_4 та його помічник ОСОБА_3 не
виконали, у зв'язку з чим 15.01.2014 р. ОСОБА_1
вимушений був звернутися за допомогою
до юриста. За результатами вивчення
матеріалів справи було встановлено, що
відповідно до відомостей з офіційного
сайту Державного підприємства
«Інформаційно-ресурсний центр»
Приватне підприємство «ЕНКО» 15.12.2009 р.
припинило свою діяльність. Отже, ОСОБА_4
не мав права діяти від імені юридичної
особи, яка вже припинила свою
діяльність. У зв'язку з чим Договір про
надання інформаційних
(консультаційних) послуг від 18 березня
2011 року № 18/3-11 укладений між ОСОБА_1 та
ПП «Енко» є нікчемним. У зв'язку з тим,
що діяльність ПП «Енко» була припинена
15.12.2009 р. ОСОБА_4, як колишній
генеральний директор ПП «Енко», не мав
повноважень укладати від імені
підприємства договір № 18/3-11 від 18.03.2011
р. та отримувати кошти за виконання
зазначеного договору. Також отримувати
кошти за надання послуг не мав права і
ОСОБА_3 Отже, кошти отримані ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 від ОСОБА_1 є безпідставним, та
їх повернення регулюється згідно
чинного законодавства.
Згідно вимог ст. 536 ЦК України
відповідно до розрахунків: загальна
сума процентів за користування чужими
коштами без достатньої правової
підстави в розмірі 6625,0 доларів США в
межах річного строку позовної давності
з ОСОБА_4; загальна сума процентів за
користування чужими коштами без
достатньої правової підстави в розмірі
позовної давності складає 5799,88 грн. та
підлягає стягненню з ОСОБА_4 Тобто,
загальна сума за користування чужими
коштами без достатньої правової
підстави, що підлягає стягненню з
процентів за користування чужими
коштами без достатньої правової
підстави в розмірі 1750,0 доларів США в
межах річного строку позовної давності
складає 4992,83 грн. та підлягає стягненню
з ОСОБА_3 У зв'язку із вищезазначеними
обставинами відповідачі заподіяли
позивачу моральну шкоду, яку він оцінює
Позивач надав до суду заяву про
слухання справи за його відсутністю,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі та не заперечує проти заочного
розгляду справи. Крім того подана заява
про винесення окремої ухвали щодо
злочинних дій відповідачів відповідно
до ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, повторно, про дату, час і
місце судового засідання повідомлені
належним чином, поважних причин неявки
в судове засідання суду не представили.
Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та
неповідомленням про поважні причини
такої неявки в судове засідання в
порядку статті 169 ЦПК України,
враховуючи відсутність відповідних
заперечень від представника позивача
ухвалив слухати справу за відсутності
відповідачів, що не з'явилися, у порядку
заочного розгляду справи.
Вислухавши пояснення представника
позивача, позивача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
із частковим задоволенням позову із
наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 березня 2011 року
між ОСОБА_1 та ПП «Енко» в особі
генерального директора ОСОБА_4 було
укладено Договір про надання
інформаційних (консультаційних) послуг
№ 18/3-11.

Предметом договору була підготовка,
подача, отримання документів на
земельну ділянку (державного акту) по
АДРЕСА_1 та присвоєння кадастрового
номеру.

У відповідності до умов договору про
надання інформаційних
(консультаційних) послуг № 18/3-11 від 18
березня 2011 року, ПП «Енко», в особі
генерального директора ОСОБА_4,
зобов'язався передати ОСОБА_1 належним
чином оформленні документи на право
власності на земельну ділянку, у строк
не пізніше 6 місяців, а останній в свою
чергу зобов'язався сплатити ОСОБА_4, 6000,0
доларів США, відповідно з усною
домовленістю.

Своє зобов'язання ОСОБА_1 виконав у
повному обсязі, а саме: передавши
ОСОБА_4 18 березня 2011 року - 1000,0 доларів
США, 06 травня 2011 року - 1000,0 доларів США, 18
квітня 2011 року - 700,0 доларів США, 06
червня 2011 року - 2000,0 доларів США, 02
вересня 2011 року - 1300,0 доларів США,
натомість ОСОБА_4 зобов'язався до 18
вересня 2011 року передати належним
чином оформлені документи на право
власності на земельну ділянку.

Однак по закінченню терміну договору
ОСОБА_4 став вимагати додаткові грошові
кошти мотивуючи це тим, що така послуга
коштує дорожче.

В подальшому ОСОБА_1 передавав ОСОБА_4
додаткові кошти, а саме: 25 лютого 2012
року - 3200,0 гривень, 01 березня 2012 року -
3500,0 гривень, 14 березня 2012 року - 625,0
доларів США, 24 квітня 2012 року - 3600,0
гривень, 07 липня 2012 року - 2000,0 гривень, 26
липня 2012 року - 5000,0 гривень, 19 вересня 2013
року - 800,0 гривень, а також 2400,0 гривень
за сплату податку на землю, 2400,0 гривень
за виготовлення документів на гаражі.

Через деякий час ОСОБА_4 повідомив
ОСОБА_1, що в подальшому виконувати
взяті на себе обов'язки відповідно до
умов договору № 18/3-11 від 18 березня 2011
року йому буде допомагати ОСОБА_3, на
якого в подальшому була зроблена
нотаріальна довіреність від імені сина
ОСОБА_1 - ОСОБА_7, та ОСОБА_1 йому було
передано кошти у розмірі 1750,0 доларів
США, що підтверджується розпискою від 11
квітня 2012 року.

24 квітня 2012 ОСОБА_4 письмово гарантував
ОСОБА_1 передачу документів на право
власності земельної ділянки по АДРЕСА_1
площею 15 соток до 15 травня 2012, у разі
розбіжностей зобов'язався повернути
витрати на протязі 10 днів.

Згодом ОСОБА_4 заявив, що його знову
підвели, але він продовжує роботу у
зв'язку з чим йому необхідно буде
продовжити договір та доплатити
додаткову суму в розмірі 5000,0 гривень,
які були йому надані, що
підтверджується розпискою.

Отже, ОСОБА_4 станом на 01 січня 2013 року
було отримано грошових коштів на суму
6625,0 доларів США та 30900,0 гривень та 1750,0
доларів США - ОСОБА_3

Своїх обов'язків та обіцянок ОСОБА_4 та
його помічник ОСОБА_3 не виконали, у
зв'язку з чим 15 січня 2014 року ОСОБА_1
вимушений був звернутися за допомогою
до юриста.

За результатами вивчення матеріалів
справи було встановлено, що відповідно
до відомостей з офіційного сайту
Державного підприємства
«Інформаційно-ресурсний центр»
Приватне підприємство «ЕНКО» 15 грудня
2009 року припинило свою діяльність.

Отже, ОСОБА_4 не мав права діяти від
імені юридичної особи, яка вже
припинила свою діяльність.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Згідно із змісту ст. 203 ЦК України
визначає загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину. Ч. 2 зазначеної статті
встановлює, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

На підставі того, що діяльність ПП
«Енко» була припинена 15 грудня 2009 року
ОСОБА_4 як колишній генеральний
директор ПП «Енко» не мав повноважень
укладати від імені підприємства
договір № 18/3-11 від 18 березня 2011 року та
отримувати кошти за виконання
зазначеного договору. Також отримувати
кошти за надання послуг не мав права і
ОСОБА_3

Отже, кошти отримані ОСОБА_4 та ОСОБА_3
від ОСОБА_1 є безпідставним.

Згідно зі ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (ст. 536 ЦК
України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами. При
цьому, розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

У випадку, коли договором та законом за
користування чужими грошовими коштами
на період прострочення виконання
грошового зобов'язання розмір
процентів не встановлений, відповідно
до ч. 1 ст. 8 ЦК України за аналогією
повинна застосовуватись ч. 1 ст. 1048 ЦК
України, згідно з якою, якщо договором
не встановлено розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки НБУ.

У відповідністю зі ст. 236 Цивільного
кодексу України нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Отже, сума процентів за користування
чужими коштами без достатньої правової
підстави повинна розраховуватись з дня
безпідставного отримання даних
грошових коштів у відповідності з
розміром облікової ставки, на час
користування грошовими коштами в межах
строку позовної давності.

Формулою для проведення даних дій є:
Облікова ставка НБУ х (К-сть днів : К-сть
днів у році) х Сума безпідставно
одержаних грошей.

При цьому, у відповідності зі ст. 5 ЦК
України, при розрахунку
використовується діюча на період
прострочення Облікова ставка НБУ.

Так, на момент передачі грошової суми
діяла Постанова Правління
Національного Банку України від 07
липня 2010 року № 320, якою облікову ставку
було встановлено в розмірі 7,75 річних.

З 23 березня 2012 року Постановою
Правління Національного Банку України
від від 21 березня 2012 року № 102 облікову
ставку було встановлено в розмірі 7,5 %
річних.

Оскільки Конституцією України,
Декретом Кабінету Міністрів України
від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» та Законом України від 20
травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний
банк України», національна валюта
України є єдиним законним способом
платежу на території України, яка
приймається без обмежень для оплати
будь-яких вимог та зобов'язань
розрахунок процентів за користування
чужими коштами без достатньої правової
підстави повинен розраховуватись в
гривні.

Для розрахунку береться курс НБУ на
день проведення розрахунку
встановлений у розмірі 1520,0110 гривні за
100,0 доларів США.

Відповідно до розрахунків: - загальна
сума процентів за користування чужими
коштами без достатньої правової
підстави в розмірі 6625,0 доларів США в
межах річного строку позовної давності
складає 18901,39 грн. та підлягає стягненню
з ОСОБА_4; - загальна сума процентів за
користування чужими коштами без
достатньої правової підстави в розмірі
30900,0 грн. в межах річного строку
позовної давності складає 5799,88 грн. та
підлягає стягненню з ОСОБА_4

Таким чином, загальна сума за
користування чужими коштами без
достатньої правової підстави, що
підлягає стягненню з ОСОБА_4 складає
24701,27 грн.

Загальна сума процентів за
користування чужими коштами без
достатньої правової підстави в розмірі
1750,0 доларів США в межах річного строку
позовної давності складає 4992,83 грн. та
підлягає стягненню з ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Вина відповідачів у спричинені
майнової шкоди позивачу доведена.

Згідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України, моральна (немайнова) шкода,
заподіяна громадянину або
організаціях діяннями іншої особи, яка
порушила їх законні права,
відшкодовується особою, яка заподіяла
шкоду, якщо вона не доведе, що моральна
шкода заподіяна не з її вини. Моральна
шкода відшкодовується в грошовій або
іншій матеріальній формі за рішенням
суду незалежно від відшкодування
майнової шкоди.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Позивачем вказано, що заподіяна йому
моральна шкода, яка полягає у постійних
моральних страждань, які завдали йому
винними діями відповідачі, постійні
переживання за долю грошей, які позивач
витратив на оплату послуг
відповідачам, у зв'язку із цим виникли
сварки з дружиною, щодо використання
спільних коштів подружжя, які
призводили до непорозумінь з колегами
по роботі, зміну первинного укладу
життя, необхідності отримання
юридичних консультацій та грошових
витрат, а також необхідності витрачати
свій особистий час, що негативно
вплинуло на стан здоров'я.

Суд виходить з того, що розмір
моральної шкоди має бути визначений з
врахуванням вимог розумності,
виваженості, справедливості, має бути
співмірним з заподіяною шкодою і
достатнім для відновлення морального
становища позивача, а тому вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь
позивача моральну шкоду в сумі 10000,0 грн.
та з ОСОБА_4 - 10000,0 грн.

За викладених обставин суд вважає за
необхідне визнати позов частково
обґрунтованим та стягнути з стягнути з
ОСОБА_3 на користь позивача набуті без
достатньої правової підстави грошові
кошти у розімір 1750,0 доларів США, суму
процентів за користування чужими
коштами без достатньої правової
підстави в розмірі 4992,83 грн., моральну
шкоду у розмірі 10000,0 грн.; стягнути з
ОСОБА_4 на користь позивача набуті без
достатньої правової підстави грошові
кошти у розмірі 30900,0 грн. та 6625,0 доларів
США, суму процентів за користування
чужими коштами без достатньої правової
підстави в розмірі 24701,27 грн., моральну
шкоду у розмірі 10000,0 грн., а також
стягнути в рівних частках з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на позивача суму судового збору
у розмірі 972,22 гривень.

На підставі ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинне виконуватися
належним чином згідно умов договору й
вимог ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися в

суд за захистом свого цивільного права
у випадку його порушення з вимогою про
примусове виконання зобов'язання в
натурі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо
сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України суд,
виявивши під час розгляду справи
порушення закону і встановивши причини
та умови, що сприяли вчиненню
порушення, може постановити окрему
ухвалу і направити її відповідним
особам чи органам для вжиття заходів
щодо усунення цих причин та умов.

Суд не вбачає, що при ухваленні цього
заочного рішення є достатні підстави
для ухвалення окремої ухвали щодо
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 5, 16, 203, 215, 387, 526, 536, 1048,
1212, 1214 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215,
217, 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
набуті без достатньої правової
підстави грошові кошти у розімір 1750,0
доларів США, суму процентів за
користування чужими коштами без
достатньої правової підстави в розмірі
4992,83 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,0
грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
набуті без достатньої правової
підстави грошові кошти у розімір 30900,0
грн. та 6625,0 доларів США, суму процентів
за користування чужими коштами без
достатньої правової підстави в розмірі
24701,27 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,0
грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судового
збору у розмірі 972,22 гривень.

Рішення може бути переглянуто судом, що
його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача шляхом звернення із заявою
про перегляд заочного рішення протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.К.Гуревський

16.