У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти
С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про стягнення суми
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 28 жовтня 2010 року
нею, її неповнолітнім сином - ОСОБА_6, та
ОСОБА_5, якій майже 80 років, було
здійснено продаж квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_4 Підготовка угоди
купівлі-продажу була здійснена в
скорочений термін, за благанням
відповідача, який зі слів, повинен був
здійснити одночасну купівлю їхньої
квартири та продаж своєї, де були теж
прописані діти, оскільки в свою чергу
обіцяв покупцеві його квартири
звільнити її в скорочений термін. Вона
мала намір після продажу квартири
купити нерухомість, і хоч термін їх
покупки і призначено на грудень 2010 року
- січень 2011 року, вони пішли на зустріч
ОСОБА_4, та погодились виїхати з
проданої квартири у триденний строк,
домовившись, що зняття з реєстрації
(виписка) буде здійснено пізніше, коли
придбають нерухомість, а у разі
затримки вони знайдуть місце для
тимчасової реєстрації. На забезпечення
виконання цієї умови договору вона
надала відповідачу 1 тис. доларів США,
що було еквівалентом 7 977 грн, та
отримала від нього розписку,
відповідно до якої відповідач
зобов'язаний був повернути їй 7 977 грн,
оскільки він отримав зазначену суму
для зобов'язання виписки ОСОБА_5 після
укладення договору купівлі-продажу.
Однак по теперішній час відповідач
зазначену суму не повернув.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила
суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 7 977
грн, як повернення необґрунтовано
отриманої суми та судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від
29 листопада 2012 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 7 977 грн. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 24 червня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач надав
розписку про отримані від позивача
грошові кошти в розмірі 1 тис. доларів
США на забезпечення виписки з проданої
квартири її матері - ОСОБА_5, після чого
зобов'язався повернути грошові кошти,
однак не повернув, тому вони підлягають
стягненню.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають фактичним
обставинам справи, наявним доказам,
яким дана належна правова оцінка
(ст. 212 ЦПК України) й вимогам закону.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що ОСОБА_5 в строк до 31 грудня 2010
року з місця своєї реєстрації, а саме з
квартири АДРЕСА_1 не була знята, отже,
позивач умов договору не виконала, тому
не вбачається підстав для задоволення
позову.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
за договором купівлі-продажу від 28
жовтня 2010 року ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6
продали, а ОСОБА_4 купив
АДРЕСА_1.

Згідно з розпискою від 28 жовтня 2010 року
ОСОБА_4 прийняв від ОСОБА_3 1
тис. доларів США в якості забезпечення
виконання зобов'язань щодо виписки з
проданої квартири її матері - ОСОБА_5, у
строк до 31 грудня 2010 року,
зобов'язавшись повернути грошові кошти
на протязі одного дня з моменту зняття
ОСОБА_5 з реєстрації у вказаний строк.

Відповідно до положень ст. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

З матеріалів справи
вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не
було ніякого письмового зобов'язання.

Разом з тим ОСОБА_5
виконала свою усну обіцянку, а ОСОБА_3
письмовий обов'язок щодо зняття з
реєстрації у квартирі АДРЕСА_1.

При цьому зазначений у
розписці строк - 31 грудня 2010 року,
пропущений ними з поважних причин,
оскільки ОСОБА_5 захворіла, в неї був
обширний інфаркт - міокарду, а потім
вона зламала ногу та пошкодила руку, у
зв'язку з чим змогла виписатись з
квартири лише 16 лютого 2011 року.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Таким чином, ОСОБА_4
було порушено право власності позивача
на грошові кошти, надані в забезпечення
зобов'язання, які він повинен був
повернути.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про те, що відповідач
відмовився від належного виконання
зобов'язання та не вчинив дій,
встановлених у розписці від 28 жовтня 2010
року, є обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив всі
обставини справи, надав їм належну
правову оцінку та ухвалив правильне
рішення.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 24 червня 2014 року скасувати,
заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від
29 листопада 2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В.
Закропивний

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко