АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції -
Подорець О. Б. Доповідач - Котушенко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О.,
Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
19 серпня 2014 року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Позивач вказував
на те, що 25 вересня 2007 року між ними був
укладений кредитний договір, за
умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 4 200 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Посилаючись на неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за
договором, унаслідок чого виникла
заборгованість станом на 01 травня 2014
року у розмірі 18099,39 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом у розмірі 4 114,86 грн., за
процентами - 12 646,46 грн., по штрафу 500 грн.
(фіксована частина) та 838,07 грн.
(процентна складова), позивач просив
стягнути її з відповідача на свою
користь.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
19 серпня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення як
постановленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів не
вбачає передбачених законом підстав
для задоволення апеляційної скарги.

Зі справи вбачається, що 25 вересня 2007
року між сторонами було укладено
договір, за умовами якого відповідач
отримав кредит у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку в
розмірі 1800 грн. зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 3% на
місяць з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку дії картки.
Договір складається із заяви
відповідача, умов і правил надання
банком послуг та правил користування
платіжною карткою.

Згідно з пунктом 9.12 правил надання
банком послуг договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна зі сторін
не заявить про припинення його дії,
договір вважається пролонгованим на
такий самий строк.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою строк
дії картки вказаний на лицевій стороні
карти (місяць і рік), і вона діє до
останнього календарного дня
зазначеного місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами за попередній
місяць, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Пунктом 3.1.3. правил користування
платіжною карткою передбачено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступила письмова заява держателя
про закриття рахунку.

Взяті на себе зобов'язання з погашення
кредиту відповідач виконував
неналежним чином, у зв'язку з чим банк
звернувся до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи відповідач
подав заяву про застосування строку
позовної давності (а.с.28).

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості (а.с.4-6) вбачається, що
свої зобов'язання за кредитним
договором відповідач перестав
виконувати в 2009 році. З вимогами про
стягнення заборгованості банк
звернувся до суду 19 травня 2014 року,
тобто з пропуском строку для
пред'явлення позову, і поважності
причин пропуску цього строку не навів,
а тому суд дійшов обґрунтованого
висновку, що право банку не підлягає
захисту у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що
строк дії картки не припиняє строку дії
договору; з моменту укладення договору
ніхто зі сторін не заявляв про намір
припинити його дію, а тому строк дії
картки та відповідно строк дії
договору автоматично пролонгувався, у
зв'язку із чим строк позовної давності
на звернення до суду із зазначеним
позовом ще не розпочався, не є
підставою для скасування рішення з
огляду на наступне.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є
двостороннім договором, то права й
обов'язки виникають у кожного
контрагента.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності
збігається з моментом виникнення в
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язання
за кредитним договором, позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст
зазначених правових норм, слід дійти
висновку, що за договором про надання
банківських послуг (при отриманні
позичальником кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку), яким установлено не
тільки щомісячні платежі погашення
кредиту, а й кінцевий строк повного
погашення кредиту, перебіг трирічного
строку позовної давності (ст.257 ЦК
України) стосовно щомісячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - не після закінчення
строку дії договору, а після закінчення
кінцевого строку повного погашення
кредиту (ст..261 ЦК України).

Відповідно до умов договору,
укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і
ОСОБА_2, кінцевий термін виконання
кредитного зобов'язання відповідає
строку дії картки. З пояснення
представника позивача видно, що картка
була видана відповідачу на два роки
(а.с.56).

Автоматичне неодноразове продовження
дії картки не змінює терміну виконання
кредитного зобов'язання, отже
продовження дії картки для настання
кінцевого терміну повернення
заборгованості значення немає.
Подальше продовження дії картки є
способом виконання зобов'язання щодо
повернення простроченого кредиту,
процентів і неустойки.

Пролонгація договору передбачає
продовження строку дії договору після
виконання сторонами його умов і
переукладання договору на тих самих
умовах, на яких він був укладений.

Така правова позиція узгоджується з
висновками, викладеними в постановах
Верховного Суду України від 24 вересня
та 22 жовтня 2014 року, яка відповідно до
ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для
всіх судів України.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає
матеріалам справи та вимоги закону, що
регулює зазначені правовідносини,
підстав для його скасування не
встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
19 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
Котушенко С.П.

Судді
Петренко І.О.

Романюк М.М.