Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зміну розміру часток у праві спільної
часткової власності, визначення
порядку користування житловим
приміщенням та усунення перешкод у
користуванні власністю, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 22 травня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 03 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну
розміру часток у праві спільної
часткової власності, визначення
порядку користування житловим
приміщенням, усунення перешкод у
користуванні власністю.

Позивачка посилалась на те, що вона є
власником 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, інші 2/3 частини зазначеної
квартири належить відповідачу ОСОБА_4
Зазначена квартира складається з двох
жилих кімнат, прихожої, кухні, туалету
та ванної кімнати. Одна жила кімната у
зазначеній квартирі площею 17,36 кв. м, а
інша - 10,89 кв. м. Загальна площа квартири
становить 51,28 кв. м, житлова площа - 28,44
кв. м. З урахуванням частки
співвласників позивачці припадає 9,48
кв. м житлової площі, а відповідачці -
18,96 кв. м житлової площі.

На даний час у квартирі мешкають
невідомі їй особи, які начебто є
родичами ОСОБА_4, яких остання поселила
без згоди позивачки. Вони користуються
всією квартирою та не бажають у
добровільному порядку визначити
порядок користування житловим
приміщенням, а також перешкоджають
позивачці у вільному користуванні
квартирою, що порушує її право на
користування частиною квартири, яка
належить їй на праві приватної
власності.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що в двері спірної квартири
вмонтований новий замок і ключа від
нього вона не має, позивачка з
урахуванням уточнень до позовної заяви
просила змінити розмір часток у праві
спільної часткової власності на
квартиру АДРЕСА_1: визнати за ОСОБА_3
право власності на 9/25 частини
квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4
право власності на 16/25 частини вказаної
квартири. Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 грошову компенсацію за
зменшення її частки у квартирі у
розмірі 6 112 грн шляхом перерахування
вказаної суми з депозитного рахунка ТУ
ДСА в Запорізькій області, внесеної
ОСОБА_3 Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_3 у
користування кімнату № 3 площею 10,89 кв.
м, ОСОБА_4 - кімнату № 2 площею 17,55 кв. м та
балкон площею 1,89 кв. м, залишити у
спільному користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 підсобні приміщення: кухню № 4,
ванну кімнату № 7, туалет № 6, коридор №
1, кладову № 5. Усунути ОСОБА_3
перешкоди у користуванні власністю
шляхом вселення її до спірної квартири,
а також стягнути судові витрати у
розмірі 3 896 грн 97 коп.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 22
травня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 03 вересня 2014
року, позов задоволено.

Змінено розмір часток ОСОБА_3 та ОСОБА_4
у праві спільної часткової власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 9/25
частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
16/25 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію у розмірі 6 112 грн
шляхом перерахування вказаної суми із
депозитного рахунка ТУ ДСА в
Запорізькій області, внесеної ОСОБА_3
04 квітня 2014 року.

Визначено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1: виділено ОСОБА_3 у
користування кімнату № 3 площею 10,89 кв.
м, ОСОБА_4 - кімнату № 2 площею 17,55 кв. м та
балкон площею 1,89 кв. м, залишено у
спільному користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 підсобні приміщення: кухню № 4
площею 7,21 кв. м, ванну кімнату № 7 площею
2,07 кв. м, туалет № 6 площею 1,06 кв. м,
коридор № 1 площею 9,92 кв. м, кладову № 5
площею 0,69 кв. м.

Ухвалено усунути ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні власністю шляхом
вселення її до квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 1 045 грн 96 коп.,
витрати на проведення експертизи в
сумі 2 718 грн 23 коп., а всього 3 764 грн
19 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 належить
на праві власності 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_4 фактично є
власником 2/3 частини квартири.

Зазначена квартира загальною площею
51,28 кв. м складається з двох жилих
кімнат площею 17,36 кв. м та 10,89 кв. м, а
також підсобних приміщень: прихожої,
кухні, туалету та ванної кімнати.

Також встановлено, що співвласники не
мають домовленості щодо користування
належною їм на праві спільної
часткової власності квартирою.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від
12 березня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення
порядку користування житловим
приміщенням відмовлено, оскільки на 1/3
частки квартири, що їй належить,
відповідає 9,48 кв. м, а менша кімната має
площу 10,89 кв. м, що призведе до порушення
прав співвласника.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 13
лютого 2014 року № 1 визначити варіанти
користування спірною квартирою
відповідно до належних співвласникам
часток квартири неможливо.

Користування квартирою можливо тільки
з відхиленням від належних
співвласникам часток, так при
виділенні співвласниці ОСОБА_3 у
користування кімнати № 3 площею 10,89 кв.
м, а співвласниці ОСОБА_4, кімнати № 2
площею 17,55 кв. м та балкона площею 1,89 кв.
м, залишивши у їх спільному
користуванні підсобні приміщення:
кухню № 4 площею 7,21 кв. м, ванну кімнату
№ 7 площею 2,07 кв. м, туалет № 6 площею 1,06
кв. м, коридор № 1 площею 9,92 кв. м,
кладову № 5 площею 0,69 кв. м, її частка
збільшиться та буде відповідати 9/25
частки квартири, а частка відповідачки
зменшиться відповідно до 16/25 часток
квартири. Розмір грошової компенсації
в разі зміни часток, яка підлягає
виплаті у разі відчуження своєї частки
одним співвласником іншому, визначений
у сумі 6 112 грн з урахуванням ринкової
вартості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що поділ квартири із
виділом кожному із співвласників
неможливий, відповідачка перешкоджає
позивачці користуватися належною їй
часткою спірної квартири, а тому дійшов
висновку про встановлення порядку
користування співвласниками
квартирою, змінивши їх частки у
квартирі, що належить їм на праві
спільної часткової власності, зі
сплатою відповідачці компенсації (що
визначена з урахуванням ринкових цін)
за зменшення її частки.

Проте з таким висновком судів
погодитись не можна.

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном, визначено
у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст. 41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Поняття спільної часткової власності
викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Отже, право спільної
часткової власності - це право двох або
більше осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються
відповідними відсотками від цілого чи
у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з результатів аналізу
зазначеної правової норми слід дійти
висновку, що ця норма регулює саме
порядок здійснення права часткової
власності, тобто порядок користування
спільною частковою власністю без її
поділу в натурі, наслідком якого є
припинення права спільної часткової
власності. Зокрема, при встановленні
порядку користування будинком кожному
зі співвласників передається у
користування конкретна частина
будинку з урахуванням його частки в
праві спільної власності на будинок.

З наведеної норми вбачається, що закон
не передбачає зміну часток як
результат визначення порядку
володіння та користування об'єктом
спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки з майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (ч. 2 ст. 183 цього
Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст.
364 ЦК України).

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що
виділ в натурі частини неподільної
речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд не з'ясував і в
своєму рішенні не зазначив про те, чи
допускається згідно із законом виділ
часток із зазначеної кватири і чи є
можливим такий виділ часток між
співвласниками з огляду на ч. 2 ст. 183 ЦК
України.

Відповідно до частини другої статті 1299
ЦК України право власності на нерухоме
майно виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини, проте право
власності на нерухоме майно у разі
прийняття спадщини виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації речового права на нерухоме
майно (стаття 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом
із тим суди повинні розмежовувати
право на спадщину як майнове право
(об'єкт спадкування) та виникнення
права власності на спадкове майно як на
об'єкт нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 у встановленому законом порядку
не зареєструвала право власності на 2/3
частини квартири.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
на вказані обставини уваги не звернув
та не врахував вимоги ст. 1299 ЦК України
та положення Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», а тому
дійшов передчасного висновку про
задоволення позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 22 травня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 03 вересня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді: Л.М.
Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська