Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/3379/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Широкової Л.В., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового

засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 28 жовтня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" про визнання договору
іпотеки припиненим,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом в якому просила:
визнати припиненим договір іпотеки б/н
від 30.01.2008 року, укладений між ЗАТ КБ
"ПриватБанк" та нею і посвідчений
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за № 1626; визнати недіючою заборону
відчуження належної їй квартири
АДРЕСА_1, накладену приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за № 1627
30.01.2008 року. На обґрунтування позову
зазначала, що при укладенні 30.01.2008 року
між нею та ЗАТ КБ "ПриватБанк" (нині - ПАТ
КБ "ПриватБанк") договору споживчого
кредиту на суму 60 тисяч доларів США, на
забезпечення виконання нею кредитного
договору було також укладено договір
іпотеки, предметом якого стала вище
вказана квартира. У процесі виконання
нею умов кредитного договору в частині
повернення кредитних коштів, ПАТ КБ
"ПриватБанк" без її згоди в
односторонньому порядку збільшив
розмір відсоткової ставки за
користування кредитом, а тому
іпотечний договір має бути припиненим.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 28.10.2014 року позов
задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк", посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.01.2008 року між
сторонами у справі було укладено
кредитний договір № ZRZ0GK00004216, за яким
Банк надав позивачці, як позичальнику,
споживчий кредит на суму 66480 доларів
США з відсотковою ставкою 1% на місяць
терміном до 30.01.2018 року. У цей же день в
забезпечення виконання зобов'язань
позивача перед Банком було укладено
договір іпотеки (а.с.10-11), предметом
якого є квартира АДРЕСА_1. Починаючи з
02.03.2009 року Банком в односторонньому
порядку було збільшено відсоткову
ставку за кредитним договором до 17,52% на
рік. Вказані обставини сторонами
визнаються.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що наслідком збільшення Банком в
односторонньому порядку відсоткової
ставки за кредитним договором є
збільшення відповідальності
іпотекодавця за договором іпотеки, а
тому останній має бути припиненим.

Проте, такий висновок суду базується
на неправильному застосуванні норм
матеріального права, зокрема ст. ст.
553-559 ЦК України.

Так, відповідно до ст. ст. 553 та 559 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України).

Статтею 572 ЦК України встановлено, що в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Підставами припинення іпотеки є:
припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору; реалізація предмета іпотеки
відповідно до цього Закону; набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки; визнання іпотечного
договору недійсним; знищення (втрати)
переданої в іпотеку будівлі (споруди),
якщо іпотекодавець не відновив її; з
інших підстав, передбачених цим
Законом (ст. 17 закону України "Про
іпотеку").

Зі змісту наведених норм закону
слідує, що іпотека це окремий вид
застави, яка регулюється спеціальним
законом, зокрема Законом України "Про
іпотеку" і положення ст. ст. 553-559 ЦК
України, що регулюють такий вид
забезпечення як порука, на спірні
правовідносини не поширюються.

Оскільки позивачем не надано судом
доказів припинення іпотеки у контексті
ст. 17 Закону України "Про іпотеку", а
положення ч. 1 ст. 559 ЦК України на спірні
правовідносини не поширюються,
підстави для задоволення позову
відсутні.

Враховуючи, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, воно підлягає скасуванню з
ухваленням, в порядку ст. 309 ЦК України,
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 28 жовтня 2014 року
скасувати, ухваливши нове про відмову у
задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" () 121
грн. 80 коп. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді