22-ц/772/3418/2014Головуючий в суді першої
інстанції Луценко Л. В.Категорія
27Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі :

Головуючого :
Чуприни В.О.

Суддів : Чорного
В.І., Оніщука В.В.

При секретарі :
Богацькій О.М.

За участю :
представника позивача ОСОБА_2 -
адвоката ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 29 жовтня 2014 року,
встановила :

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 29.10.2014 р.
вказаний позов задоволений частково:
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором
процентної позики від 02.03.2008 р. в
розмірі 145 964,05 грн.; стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_2 заборгованість за
договором поруки від 01.08.2014 р. у розмірі
838,97 грн. В іншій частині у
задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6
на користь ОСОБА_2 витрати щодо сплати
судового збору у розмірі 1 468,02 грн.

Не погодившись, в апеляційній
скарзі ОСОБА_4 просить скасувати
рішення в частині стягнення з нього
заборгованості за договором
процентної позики в розмірі 145 964,05 грн.
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову
та стягнути понесенні судові витрати.

Скарга обґрунтовується
порушенням норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
зокрема судом не взято до уваги
заперечень відповідача щодо самого
факту укладення договору позики та
обставини передачі-отримання грошових
коштів, дійсної приналежності підписів
відповідача у договорі та його додатку,
яких позивач не довів.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку про відмову у
задоволенні апеляційної скарги з
наступних підстав.

У вересні 2014 р. представник за
договором про надання правової
допомоги від 01.09.2014 р. адвокат ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом в інтересах
ОСОБА_2, посилаючись на те, що 02.03.2008 р.
між ним та ОСОБА_4 був укладений договір
процентної позики, у відповідності до
якого передав останньому 8 750,00 EUR на
умовах повернення до 31.12.2011 р. з
урахуванням суми відсотків.

01.08.2014 р. у забезпечення виконання
зобов'язання за цим договором позики
між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладений договір
поруки, згідно з умовами якого останній
поручився перед кредитором за
виконання ОСОБА_4 частини грошового
зобов'язання у розмірі 50 EUR.

У зв'язку з порушенням
зобов'язання позичальником щодо
повернення коштів в обумовлений строк,
ОСОБА_2 просив: стягнути на його користь
заборгованість з основної суми позики
за договором станом на момент
звернення до суду за офіційним курсом
НБУ, а саме з ОСОБА_4 у розмірі 145
964,05 грн. та солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6
- 838,87 грн., судовий збір солідарно з
відповідачів.

Судом установлено, й це
убачається з матеріалів справи, що
02.03.2008 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 був
укладений договір процентної позики,
відповідно до п. 1 якого, позикодавець
надає позичальнику предмет позики
(грошові кошти) в розмірі, визначеному
цим договором (згідно з додатком), а
останній зобов'язується повернути
названу позику позикодавцю у
визначений цим договором строк, а також
сплатити проценти за весь термін
надання позики у строк та розмірах, що
обумовлені умовами цього договору
(а.с.32).

Сума позики становить за цим
договором 8 750 євро, розмір процентів -
18% річних від суми позики. Нарахування
та сплата процентів здійснюється
позичальником самостійно без окремої
вимоги позикодавця згідно з додатком,
який є невід'ємною частиною цього
договору (п.2).

Згідно п.п.3.1., 3.2 договору строк
надання позики позичальнику становить
з моменту підписання цього договору,
остаточною датою повернення позики є
31.12.2012 р.

Згодом термін дії договору було
пролонговано (продовжено) до 15.07.2013 р.,
про що зроблений та посвідчений
підписами сторін відповідний запис.

На а.с.33 міститься додаток до
вищезазначеного договору позики,
скріплений підписами сторін та який
має назву «Порядок надання та
повернення позики».

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей такого ж роду та такої
ж якості.

Частина 1 ст. 1047 ЦК України
передбачає, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що між сторонами
був укладений договір позики, оскільки
це випливає зі спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, які за
своєю змістовною суттю є аналогічними
запереченням відповідача щодо позову,
залишаються поза увагою з огляду
наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Позичальник має право оспорювати
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

За змістом ч. 2 цієї норми при
укладенні договору позики в письмовій
формі (крім випадків укладення його під
впливом обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини)
безгрошовитість такого договору не
може ґрунтуватись на свідченнях
свідків, а може бути підтверджена лише
належними і допустимими доказами (ч. 2
ст. 58, ст. 59 ЦПК України).

Так, у пункті 3.1 договору від 02.03.2008
р. зазначено, що строк надання позики
позичальнику становить ___з моменту
підписання цього договору.

У додатку до договору про який
йдеться у п.1 договору позики - Порядку
надання та повернення позики та який
посвідчений підписами сторін, чітко
зазначена дата надання позики - 02.03.2008 р.
(а.с.7).

Таким чином, факт підписання
ОСОБА_4 договору позики, а особливо
згаданого Порядку, є доказом отримання
ним від ОСОБА_2 позики в сумі 8 750,00 євро.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 ЦПК України.

У зв'язку з наведеним та з підстав
ст.ст.10,11 ЦПК України як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд спряли
відповідачу у доведеності його
заперечень стосовно приналежності
підпису у договорі кредиту та Порядку
до нього, зокрема можливістю з'ясування
цього питання експертним шляхом.

Проте, від клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи відповідач відмовився, що
свідчить про не конструктивність
обраної ним захисної позиції, яка не
знайшла ним доведеності в ході
розгляду даної конкретної справи.

Інші доводи скарги, які так чи інше
стосуються вищезазначених двох
основних питань, в тому числі й щодо
твердження про необхідність
нотаріального посвідчення підпису
позичальника на договорі та Порядку до
нього, не можуть вважатися
обґрунтованими на законі та обставинах
справи.

Таким чином, апеляційний суд визнає, що
у розгляді справи та ухваленні рішення
суд першої інстанції держався вимог
закону та дійшов обґрунтованого
висновку щодо задоволення позову,
якого доводи апеляційної скарги не
спростовують.

Апеляційну скаргу, з підстав ст. 308
ЦПК України, слід відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 29
жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
(підпис) В.О. Чуприна

Судді: (підпис)
В.І. Чорний

(підпис) В.В. Оніщук