Провадження № 2- 5364/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне /

31 жовтня 2014 року Солом"янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - судді -
Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Боровик
О.О.

розглянувши у відкритому судового
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і
просить стягнути з відповідача 531
260,00гр.боргу за договором позики.

Посилається в позові на те, що 08.08.2011
року між ним та відповідачем був
укладений Договір позики, за яким він
надав

відповідачу в борг 50 000,00 дол. США.

Строк повернення боргу ними за
договором був обумовлений 10.08.2011 року.

В цей день відповідач повернув йому
7000,00 дол. США і заявив, що решту суми
повертати не буде, так як у нього таких
коштів немає.

Виходячи з цього, просить задовольнити
позов.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої вимоги та доповнив, що на протязі
трьох років він неодноразово
спілкувався з відповідачем з приводу
повернення боргу, в тому числі під час
знаходження спору в суді, останній
постійно обіцяв повернути кошти, однак
свої зобов»язання перед ним не виконує.

Виходячи з цього, просив стягнути суму
боргу за курсом НБУ станом на день
ухвалення рішення судом.

Відповідач у судове засідання
неодноразово не з"являвся, про час
розгляду справи сповіщався належним
чином у порядку, визначеному ст.76 ЦПК
України, однак судові повістки
поверталися до суду без вручення з
відмітками поштового відділення про
повернення в зв»язку з його
непроживанням за приведеною в справі
адресою.

Виходячи з цього, повідомлення
відповідача про час розгляду справи
судом було здійснено в порядку,
визначеному ч.9 ст. 74 ЦПК України, тобто
через оголошення в пресі.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Таким чином, заслухавши думку позивача,
суд вважає за можливе провести заочний
розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про
обгрунтованість вимог позивача,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За правилами статті 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 кодексу позичальник
зобов"язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Встановлено, що 08.08.2011 року між
сторонами був укладений Договір
позики,за яким позивач передав
відповідачу в борг 50 000, 00 дол. США, про
що відповідачем була видана
власноручна розписка.

З розписки відповідача вбачається, що
він зобов»язався повернути суму боргу
10.08.2011 року.

/ а.с.4 /

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що на виконання умов договору
відповідач 10.08.2011 року повернув йому
7000,00 дол. США, решту суми боргу не
повернув до цього часу.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК
України позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право
на захист особа здійснює на свій
розсуд.

Таким чином, законодавством України
кожній особі гарантовано та закріплено
право на судовий захист своїх прав та
вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач, належно повідомлений про
час розгляду справи, своїм правом не
скористався, проти вимог позивача
заперечень не подав і наявність
боргових зобов»язань перед позивачем
не спростував.

З точки зору закону в разі пред'явлення
позову про стягнення боргу позивач
повинен підтвердити своє право
вимагати від відповідача виконання
боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного
застосування статей 1046, 1047 ЦК України,
суд повинен встановити наявність між
позивачем і відповідачем
правовідносин за договором позики,
виходячи з дійсного змісту та
достовірності документа, на підставі
якого доказується факт укладення
договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з
відповідачем договору позики та
передачу йому грошових коштів позивач
у судовому засіданні надав суду
оригінал розписки відповідача про
отримання грошових коштів, наявність
якої у нього є свідченням невиконання
відповідачем умов договору позики.

Виходячи з викладеного вище,
невиконання відповідачем зобов»язань
за договором позики, суд приходить до
висновку про обґрунтованість вимог
позивача та їх задоволення.

Звертаючись до суду позивач просить
стягнути суму боргу в українській
гривні станом на день звернення до
суду.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» гідно з частиною першою
статті 192 ЦК законним платіжним
засобом, обов'язковим до приймання
за номінальною вартістю на всій
території України, є грошова одиниця
України - гривня. У зв'язку з цим при
задоволенні позову про стягнення
грошових сум суди повинні зазначати
в резолютивній частині рішення розмір
суми, що підлягає стягненню, цифрами
і словами у грошовій одиниці України
- гривні. При стягненні періодичних
платежів суд має вказати період,
протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

Станом на день ухвалення рішення курс
Національного банку України долара США
до гривні становить 1 дол. США х 1295, 2788
грн.

Позивач у судовому засіданні просить
стягнути з відповідача суму боргу за
курсом НБУ станом на день ухвалення
рішення.

Виходячи з даної норми закону суд
приходить до висновку про задоволення
вимог позивача та стягнення з
відповідача на його користь суми боргу
в гривні, що за курсом НБУ на день
ухвалення рішення становить 556969, 89 гр. /
43000,00 х 1295, 2788 = 556969, 89гр./

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Виходячи з цього та розміру
задоволених судом вимог позивача суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача на його користь 3654,00гр.
судового збору. Сплаченого ним при
зверненні до суду, та 908, 46гр. судових
витрат, понесених позивачем,
пов»язаних з публікацією в пресі
оголошення про виклик відповідача в
судове засідання.

Керуючись ст.ст.15,16, 526, 1046, 1047, ч.1 ст.1049,
ч.1 ст.1051 ЦК України, ст.ст.3-4, 10-11, 57-60, 79,
ч.1 ст.88,209, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 556
969, 89 гр. боргу, 3654,00гр. судового збору та
908, 46гр. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: