АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11грудня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_5 (ОСОБА_5), ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 в інтересах товариства
з обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 26 серпня 2014
року, -

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року ТОВ «Вердикт Фінанс»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5
(ОСОБА_5), ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 серпня 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в
інтересах ТОВ «Вердикт Фінанс»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6
звернувся до суду із запереченнями на
апеляційну скаргу, у яких просив у
задоволенні останньої відмовити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

В суді апеляційної інстанції
представник ТОВ «Вердикт Фінанс» -
Загуменна А.В. апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Відповідачі, належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
прибули, про причини неявки суд не
повідомили, у зв'язку із чим колегія
суддів вважала за можливе слухати
справу у їх відсутність на підставі ч.2
ст.305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

______________________________________________________

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13828/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Кравець Д.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

При розгляді справи судом встановлено,
що 22 липня 2008 року між ВАТ
«УніверсальнийБанк Розвитку та
Партнерства» та ОСОБА_5 (ОСОБА_5)
укладено кредитний договір № 57М (а.с.
7-10).

Згідно з п.п. 1.1-1.3 вказаного договору на
підставі заяви відповідача (а.с. 6)
останньому надано у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 10 330 доларів США, а
відповідач зобов'язався повернути
отримані кошти до 21 липня 2010 року і
сплатити відсотки за користування
кредитом у розмірі 23 % річних.

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4.4 кредитного
договору ОСОБА_5 повинен повертати
кредит та сплачувати відсотки за його
користування, шляхом внесення
визначеної, згідно Додатку № 2 до цього
Договору, суми грошових коштів, не
пізніше 10-го числа місяця, наступного
за місяцем, вказаним у Графіку
погашення кредиту.

Також судом встановлено, що ВАТ
«УніверсальнийБанк Розвитку та
Партнерства» свої зобов'язання за
договором виконало належним чином,
однак ОСОБА_5 після отримання кредитних
коштів не виконано зобов'язань,
визначених кредитним договором,
порушено умови щодо погашення кредиту
та нарахованих відсотків за його
користування.

15 липня 2010 року між ВАТ «БГ Банк», який є
правонаступником ВАТ «Універсальний
Банк Розвитку та Партнерства», та ТОВ
«Вердикт Фінанс» укладено Договір
відступлення права вимоги, згідно з
яким первісний кредитор передав
позивачу право вимоги всіх грошових
зобов'язань за кредитним договором №
57М до відповідача ОСОБА_5 (а.с. 15-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

В забезпечення виконання ОСОБА_5
зобов'язань за кредитним договором, 22
липня 2008 року позивачем укладено
договори поруки № 57М-П1 з ОСОБА_3 та №
57М-П2 з ОСОБА_2 (а.с. 13, 14).

Згідно зі статтями 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

При цьому, положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК
України визначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У зв'язку з порушенням відповідачами
зобов'язань за кредитним договором,
станом на 10 жовтня 2013 року сума
заборгованості в гривневому
еквіваленті становила 80 054,60 грн. та
складалася з: заборгованості по
кредиту - 70 382,17 грн.; заборгованості по
процентах - 7 560,94 грн.; трьох відсотків
річних від простроченої суми
заборгованості - 2 111,49 грн., що
підтверджується наданими позивачем
розрахунками (а.с. 5).

Разом з тим, згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257, ч. 5 ст. 261 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно вимог ст. 262 ЦК України заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

При цьому, у відповідності до вимог ст.
266 ЦК України зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, а саме згідно п.п. 1.3
кредитного договору, сторони дійшли
згоди, що позичальник - ОСОБА_5
зобов'язується повернути банку кредит,
нараховані проценти та комісію не
пізніше 21 липня 2010 року. Таким чином, не
отримавши відповідні кошти в строк
визначений вказаним кредитним
договором позивач з того часу мав право
звернутися до суду з даним позовом
протягом трьох років, проте звернувся -
лише у січні 2014 року, тобто строк, у
межах якого позивач міг звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права, сплинув.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості за кредитним договором
слід відмовити у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Викладені у апеляційній скарзі доводи
апелянта зводяться до посилань на п. 7.2
укладеного між сторонами кредитного
договору, згідно якого договір діє до
повного виконання сторонам взятих на
себе зобов'язань, та до посилань на те,
що боржником ОСОБА_5 було перервано
строк позовної давності шляхом сплати 1
000 грн. ТОВ «Ведикт Фінанс» в рахунок
погашення заборгованості.

Вказані доводи не можуть слугувати
правовими підставами зміни чи
скасування оскаржуваного рішення з
огляду на таке.

Заперечуючи проти доводів апеляційної
скарги відповідачі зазначали, що не
повідомлялись про зміну кредитора за
кредитним договором, а тому ОСОБА_5 не
міг здійснювати жодних проплат на
користь та рахунок позивача, як на те
посилається останній у скарзі.

Вказані обставини не були спростовані
стороною позивача при апеляційному
перегляді оскаржуваного рішення.

Крім того, відхиляючи доводи
апеляційної скарги з приводу
переривання строку позовної давності
колегія суддів виходить із того, що
позивачем не надано будь-яких
первинних документів щодо здійснення
ОСОБА_5 02.04.2014 часткової сплати суми
боргу у розумінні вимог ст. 9 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність».

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконай позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Як вже встановлено, п. 1.3. передбачено
строк виконання договору (повернення
кредиту, нарахованих процентів та
комісії) - не пізніше 21 липня 2010 року.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Обставин збільшення сторонами строку
позовної давності (договірної позовної
даності) при розгляді справи судом не
встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
законними та такими, що відповідають
дійсним обставинам справи.

Інші доводи скарги є безпідставними.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції розглянуто
справу повно та всебічно, з'ясовано
фактичні обставини, вірно встановлено
правовідносини сторін та правильно
застосовано відповідну норму закону,
що їх регулює, з огляду на що апеляційна
скарга має бути відхилена на підставі
п. ч.1 ст.307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко