________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/7007/14
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

та надання строку для усунення
недоліків

21.11.2014 року суддя Київського районного
суду м. Одеси Літвінова І.А.,
ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1
в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одеса «про
встановлення факту проживання однією
сім’єю та зобов’язання вчинити певні
дії»,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси
надійшла позовна заява ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одеса, якою
позивач просить:

1.          «Встановити факт,
проживання однією сім’єю ОСОБА_4, який
помер 01 грудня 2013 року, в наслідок
нещасного випадку, пов’язаного з
виробництвом, який стався 01 грудня 2013
року в ТОВ «Союз», з неповнолітніми
дітьми ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2.

2.          Зобов’язати відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одеса
призначити одноразову допомогу на
сім’ю на користь ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, 08.08.2009р.н.»

За загальними правилами, встановленими
ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до
юридичних осіб пред'являються в суд за
їхнім місцезнаходженням.

Відповідач, відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одеса,
знаходиться в Київському районі м.
Одеси по вул. І. Франка, 55.

Позивач також в позовному провадженні
ставить вимогу про встановлення факту,
що має юридичне значення, та просить
встановити факт проживання осіб однією
сім’єю.

За правилами ч. 1 ст. 257 ЦПК України,
заява фізичної особи про встановлення
факту, що має юридичне значення,
подається до суду за місцем її
проживання.

21 листопада 2014 року, на запит суду,
одержано довідку відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області, якою
підтверджено, що місце проживання
позивача в місті Одесі та Одеській
області зареєстрованим у
встановленому законом порядку не
значиться.

Місцем проживання фізичної особи,
згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Довідкою з місця проживання, яка додана
до позовної заяви підтверджено, що
позивач мешкає в Біляївському районі
Одеської області разом з дітьми, в
інтересах яких подано позов.

Позивач в своїй позовній заяві поєднує
дві вимоги, які підлягають розгляду в
різному порядку – в позовному та в
порядку окремого провадження, та
підсудність яких визначається за
різними правилами.

При цьому в позовній заяві позивач
вказує, що приводом звернення до суду в
позовному провадженні послугувала
відмова відповідача - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одеса, у
призначенні одноразової страхової
виплати на сім’ю, відповідно до п. 7 ст.
34 Закону України «Про
загальнообов’язкове соціальне
державне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», також позивач вказує,
що відмовляючи їй вчинити певні дії,
відповідач роз’яснив їй, що для
отримання одноразової допомоги на
сім’ю необхідно надати рішення суду
про встановлення факту проживання
однією сім’єю батька з дітьми.

Вищевказані позивачем обставини нічим
не підтверджені, до позовної заяви
відмова відповідача не додана.

Також звертається увага позивача і на
те, що із змісту позовної заяви взагалі
не вбачається спору про право, оскільки
зі слів позивача, відповідач не оспорює
право позивача на одержання певних
виплат, а лише посилається на
недостатність доказів для їх
нарахувань, а саме – рішення суду про
встановлення факту проживання однією
сім’єю батька з дітьми.

Такий факт підлягає встановленню в
порядку окремого провадження за
правилами глави 6 ЦПК України, якою
встановлено порядок розгляду судами
справ про встановлення фактів, що мають
юридичне значення.

Окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом, за винятком положень щодо
змагальності та меж судового розгляду.

Розгляд спору про право в порядку
позовного провадження можливий лише у
випадку, якщо спір про право буде
виявлений під час розгляду справи про
встановлення факту в порядку окремого
провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30.05.2008 року, якщо виникнення права
на спадкування залежить від доведення
певних фактів, особа може звернутися в
суд із заявою про встановлення цих
фактів, яка, у разі відсутності спору,
розглядається за правилами окремого
провадження. Зокрема, у такому порядку
суди повинні розглядати заяви про
встановлення родинних відносин із
спадкодавцем, проживання з ним однією
сім'єю, постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, прийняття спадщини, яка
відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Отже встановлення судом факту завжди
має преюдиційне значення для розгляду
в подальшому питання про право
заявника. Заявник після встановлення
факту, що має юридичне значення, має
право звернутися до суду з позовами на
захист свого інтересу в разі
виникнення спору про право з іншими
особами.

Нормативно-правовим актом, що регулює
питання звернення до місцевого
загального суду є Цивільний
процесуальний кодекс України,
відповідно до ч. 1 ст. 3 якого кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до п. 5 та п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, та зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

Позивачу пропонується виконати вимоги
п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, шляхом
викладення обставин, якими позивач
обґрунтовує вимоги розглянути
цивільну справу в порядку позовного
провадження та довести, що в даному
випадку наявний спір про право, який
властивий для позовного провадження та
характеризується наявністю сторін з
протилежними юридичними інтересами.

Позивачу необхідно зазначити, чи
звертався він до належного суду з
заявою про встановлення факту в
порядку окремого провадження, чи
встановлено під час розгляду справи
спір про право, та зазначити докази
невизнання права позивача
відповідачем.

Крім того, позивач не зазначає період,
за який він просить встановити факт
проживання однією сім’єю. Позивач в
позовній заяві не зазначив, якими
доказами має намір в суді доводити факт
проживання (а не утримання) ОСОБА_4 до
смерті із його дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Позивач не зазначає наявність підстав
для звільнення від доказування.

Як роз’яснено в п. 7 Постанови № 2 від 12
червня 2009 року Пленуму Верховного суду
України, позовна заява за змістом
повинна відповідати вимогам статті 119
ЦПК. У зв’язку з цим суди мають
звертати особливу увагу, зокрема, на те,
що у позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 60 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що
реалізуючи п.1. ст. 6 Конвенції про
захист прав людини її основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких не
допустити судовий процес у безладний
рух.

Крім вище встановлених обставин, при
ознайомлені із позовною заявою ОСОБА_1
в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одеса,
виявлені й інші підстави для залишення
позовної заяви ОСОБА_1 без руху.

Положеннями пункту 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України встановлено, що позовна заява
повинна містити ім'я (найменування)
позивача і відповідача, а також ім'я
представника позивача, якщо позовна
заява подається представником, їх
місце проживання (перебування) або
місцезнаходження, поштовий індекс,
номери засобів зв'язку, якщо такі
відомі.

За своєю суттю адреса – це умовна
кодифікація місця знаходження
об’єкту, яка застосовується з метою
поштового зв’язку. Правила написання
адреси, встановлені Міністерством
зв'язку, для забезпечення
якнайшвидшого пересилання, зберігання
і доставляння поштових відправлень. На
всіх адресах пишеться: назва вулиці,
номер будинку і квартири; назва
населеного пункту, міста; назва району;
назва області, індекс.

В позовній заяві індекс в адресі
позивача не міститься, вимоги п. 2 ч. 2 ст.
119 ЦПК України виконані неналежно.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вказує,
що мешкає за адресою: вул. Зарічна, б. 1,
с. Секретарівка, Біляївський район
Одеська область, що співпадає із
адресою, зазначеною на штемпелі у
паспорті позивача, копія якого додана
до позовної заяви. Однак до матеріалів
справи позивач надала довідку, в якій
її місцем проживання та місцем
проживання дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в інтересах
яких заявлений позов, вказане - с.
Секритарівка Біляївського р-ну
Одеської обл. по вул. Леніна, 25.

Роз’яснення з цього приводу у заяві
відсутні.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити зміст
позовних вимог.

Як зазначалося вище, одна із вимог
(вимога про встановлення факту, що має
юридичне значення) в позовній заяві
ОСОБА_1 за своїм змістом не є позовною.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Отже позивачу потрібно привести зміст
позовних вимог у відповідність до ст. 16
ЦК України.

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 119 ЦПК України,
позовна заява підписана позивачем без
зазначення дати її подання.

Позивач, не сплачуючи судовий збір,
посилається на положення п. 2 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»,
згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 якого від сплати
судового збору звільняються позивачі -
за подання позовів про відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також смертю
фізичної особи.

Однак, таких вимог позивач не заявляє
та на вирішення суду питання про
відшкодування шкоди не ставить.
Позивач просить суд зобов’язати
відповідача вчинити дії, спрямовані на
нарахування соціальних виплат. Вимоги
про фактичне проведення виплат цих
нарахувань на користь яких-небудь осіб
в позові не заявлені. Також заяви про
встановлення факту проживання однією
сім’ю до об’єктів, звільнених від
сплати судового збору не входять. Тому
позивачу необхідно виконати вимоги ч. 5
ст. 119 ЦПК України та додати до заяви
документ, яким підтверджується сплата
судового збору за дві окремі вимоги
немайнового характеру.

За положеннями ст. 121 ЦПК України, суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119 – 122 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1
в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одеса «про
встановлення факту проживання однією
сім’єю та зобов’язання вчинити певні
дії».

Надати позивачу строк для усунення
недоліків протягом п’яти днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Роз’яснити позивачу, якщо позивач
відповідно до ухвали суду у
встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 ЦПК України
позовна заява буде вважатись поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві, що не
перешкоджає повторному зверненню до
суду з цим позовом у встановленому
порядку.

Копію ухвали направити позивачу для
виконання.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя

Літвінова І. А.