АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/9384/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Резніченко М.С. Доповідач - Гайдук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення П'ятихатського районного
суду Дніпропетровської області від 25
вересня 2014 року

у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 30 серпня 2005 року
між банком та ОСОБА_2 (дівоче прізвище -
ОСОБА_2) укладено кредитний договір у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на суму залишку з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. У зв'язку з
невиконанням відповідачем зобов'язань
за кредитним договором, станом на 31
липня 2014 року утворилась
заборгованість в розмірі 33464,34 грн., яку
банк просив стягнути з відповідача, а
також покласти на нього судові витрати
(а.с. 3-6).

Рішенням П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області від 25
вересня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
договором від 30 серпня 2005 року в сумі
33464,34 грн., з яких: 6769,57 грн. - сума
заборгованості по кредиту, 24625,04 грн. -
заборгованість по відсоткам, 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина), 1569,73 грн. -
штраф (відсоткова складова). Вирішено
питання розподілу судових витрат (а.с.
42-43).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування та
ухвалення нового про відмову у
задоволенні позову (а.с.46-49).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення
місцевого суду скасуванню, виходячи з
наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що між сторонами був укладений
кредитний договір, строк дії якого за
умовами надання кредиту
пролонговувася автоматично, а оскільки
відповідач не виконував зобов'язання
за договором, то утворилась
заборгованість, яка складається з тіла
кредиту, відсотків за користування
кредитом, штрафних санкцій.

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами був укладений кредитний
договір № б/н від 30 серпня 2005 року, за
умовами якого позивач зобов'язався
надати відповідачу платіжну картку з
кредитним лімітом на термін дії такої
картки, а відповідач зобов'язався
повернути отриманий кредит і сплатити
відсотки у встановленому договором
розмірі та строки, що підтверджується
копією зазначеного договору (а.с. 11).

При цьому, відсотки за кредитом, строки
та порядок погашення заборгованості
були визначені Умовами та правилами
надання банківських послуг за карткою
(далі - Умови).

В судовому засіданні відповідач
заперечуючи проти позову зазначала про
те, що борг не визнає посилаючись на
його погашення під час дії картки.

Відповідно до умов вищевказаного
договору, кінцевий термін виконання
кредитного зобов'язання відповідає
строку дії картки.

Із заяви від 30 серпня 2005 року, яка є
невід'ємною частиною договору,
вбачається, що сума кредитного ліміту
складає 2000 грн., а не 7000 грн. як
зазначено судом першої інстанції в
своєму рішенні, строк дії картки,
виданої відповідачу, становить два
роки, тобто серпень 2007 року (а.с.11).

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з
позовною заявою про захист свого
порушеного права у вересні 2014 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідач під час розгляду справи
судом першої інстанції також заявляла
про сплив позовної давності, що
підтверджується звукозаписом судового
засідання.

Суд першої інстанції на вказані норми
законодавства та фактичні обставини
уваги не звернув, не врахував, що
позивачем було пропущено строк
позовної давності, який він не просив
поновити, тому рішення суду першої
інстанції ухвалено без дотримання
вимог процесуального та матеріального
права, а тому підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення, яким
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню
не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області від 25
вересня 2014 року - скасувати та прийняти
нове, яким у задоволенні вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: