Справа № 758/9913/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

06 листопада 2014 року Подільський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Гребенюка В. В. ,

за участю секретаря - Шабатин Н.
А., розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2014 р. ОСОБА_1 (надалі за текстом
- позивач) звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 (надалі за текстом -
відповідач), про стягнення боргу за
договором позики.

Зазначив, що 01.05.2012 р. позивач надав
відповідачу кошти у розмірі 6 000 грн. зі
сплатою 10 % на місяць, отримання
відповідачем вищезазначених коштів
підтверджується договором позики № 1,
де остання зобов'язується повернути
кошти до 30.06.2012 р. Крім того, 29.08.2013 р. між
позивачем та відповідачем було
укладено договір позики № 2, відповідно
до якого позивач передав відповідачу 6
975 грн. з терміном повернення 31.12.2013 р. зі
сплатою 25 % річних. Факт отримання
коштів за договором позики № 2
підтверджується розпискою. Відповідач
у визначений строк, не виконала взяті
на себе зобов'язання, від виконання
своїх зобов'язань ухиляється. Позивач
вживав заходи щодо врегулювання спору
в досудовому порядку, зокрема, 19.02.2014 р.
на адресу відповідача направляв вимогу
про повернення коштів, однак,
відповідач коштів не повернула, в
зв'язку з чим, позивач звернувся за
захистом порушеного права до суду.

До початку судового засідання позивач
подав заяву про розгляд справи за його
відсутності та вказав, що позов
підтримує з викладених в ньому підстав,
проти ухвалення заочного рішення не
заперечує (а.с. 29).

На виконання вимог ч. 3 ст. 122 Цивільно
процесуального кодексу України (надалі
за текстом - ЦПК України), судом було
направлено запит до органів реєстрації
місця проживання фізичної особи (а.с. 13),
згідно отриманої відповіді відповідач
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а. с.
14).

Згідно ст. 74 ЦПК України судові
повістки - про виклик та телеграми зі
зворотнім повідомленням направлялись
за зареєстрованим у вставленому
законом порядку місця проживання
фізичної особи - відповідача. У разі ж
їх відсутності за даною адресою,
вважається, що судовий виклик вручений
належним чином.

Відповідач в судові засідання не
з'явилася, про день, час і місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином. Так, в судове засідання
відповідач викликалася судовою
повісткою зі зворотнім повідомленням
на 10.09.2014 р., 30.09.2014 р. та 06.11.2014 р. (а.с. 16, 18,
20, 25 - 28).

У разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки, суд
може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК
України).

Зважаючи на вищевикладене та
відсутність заперечень позивача, суд
приходить до висновку про можливість
розгляду позову у відсутності
відповідача та постановлення заочного
рішення по справі.

Суд, з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дійшов висновку про
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, 01.05.2012 р. позивач
надав відповідачу кошти у розмірі 6 000
грн. зі сплатою 10 % на місяць, отримання
відповідачем вищезазначених коштів
підтверджується договором позики № 1,
де остання зобов'язується повернути
кошти до 30.06.2012 р. (а.с. 6).

29.08.2013 р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір позики № 2,
відповідно до якого позивач передав
відповідачу 6 975 грн. з терміном
повернення 31.12.2013 р. зі сплатою 25 %
річних (а.с. 7). Факт отримання коштів за
договором позики № 2 підтверджується
також розпискою (а.с. 8). Безпосередньо
зі змісту вказаної розписки від 29.08.2013
р. вбачається, що відповідач по справі
отримала грошові кошти в сумі 6 975 грн.

Відповідач у визначений строк, не
виконала взяті на себе зобов'язання,
від виконання своїх зобов'язань
ухиляється.

Позивач вживав заходи щодо
врегулювання спору в досудовому
порядку, зокрема, 19.02.2014 р. на адресу
відповідача направляв вимогу про
повернення коштів (а.с. 9 - 10).

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу
України (надалі за текстом - ЦК України)
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов
являються неприпустимими, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом. Боржник, який прострочив
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливості виконання, що
випадково настала після прострочення.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За таких обставин, на основі з'ясованих
обставин справи, на які посилаються
сторони, як на підставу своїх вимог,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача на
користь позивача суми боргу за
договором позики № 1 у розмірі 28 300 грн.
та за договором позики № 2 у розмірі 9 569
грн. 86 коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до принципу
диспозитивності цивільного процесу
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Розрахунки позивача відповідачем
спростовані не були, дійсність
договорів та виданої відповідачем
розписки не заперечувалась.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а відтак,
з відповідача підлягає стягненню на
користь позивача 323 грн. 93 коп. судового
збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 525 - 527, 610, 612, 625, 1046 - 1050 ЦК України,
ст. ст. 57 - 62, 64 - 65, 88, 168, 209, 212 - 215, 218, 224 - 233,
294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму
боргу за договорами позики у розмірі 32
393 (тридцять дві тисячі триста
дев'яносто три) гривні 08 копійок;

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
судовий збір у розмірі 323 (триста
двадцять три) гривні 93 копійки;

Рішення може бути переглянуте судом за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії;

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленого ЦПК України;

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя В. В. Гребенюк