Справа № 739/2221/13-ц
Номер провадження 2/739/5/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Кочура О.О.,

за участю:

секретаря - Худорба Р.Г., Шевкун О.Є.,

прокурора -Коломієць О.О.,

позивача за первинним позовом та
відповідача за зустрічним
позовом–ОСОБА_14.,

представника позивача- ОСОБА_1.,

відповідача за первинним позовом та
позивача за зустрічним позовом-
ОСОБА_2.,

адвоката-ОСОБА_3.,

представника районного центру
соціальних служб у
Новгород-Сіверському районі-Титаренко
О.Г.,

начальника служби у справах дітей
Новгород-Сіверської РДА -Полівода С.М.,

головного спеціаліста служби у справах
дітей Корюківської РДА -Тополь О.М.,

голови Орлівської сільської ради
-Петрукова В.М.,

голови Козилівської сільської ради -
Рубець П.М.,

соціального працівника Козилівської
сільської ради при Корюківському
районному ценрі соціальних служб для
сімї дітей та молоді-Федченко С.В.,

практичного психолога Козилівської
ЗОШ -ОСОБА_6.,

психолога Новгород-Сіверської
гімназії ім.К.Д.Ушинського -ОСОБА_7.,

свідків:

ОСОБА_8,

ОСОБА_9,

ОСОБА_10,

ОСОБА_11,

ОСОБА_12,

ОСОБА_13,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в
м.Новгород-Сіверський цивільну справу:

за первинним позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_15
про визначення місця проживання
дитини, відібрання дитини і повернення
її за попереднім місцем проживання,
допущення негайного виконання рішення
суду у частині відбирання дитини та
повернення її за попереднім місцем
проживання, та за зустрічним позовом
ОСОБА_15 до ОСОБА_14 про визначення місця
проживання дитини,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_14 звернулася до суду із
первинним позовом до ОСОБА_15 про
визначення місця проживання дитини,
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання,
допущення негайного виконання рішення
суду у частині відбирання дитини та
повернення її за попереднім місцем
проживання, а ОСОБА_15 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_14 про
визначення місця проживання дитини.

В обгрунтування позовних вимог
ОСОБА_14, вказала на те, що попередньо
була у шлюбі із відповідачем за
первинним позовом ОСОБА_15, від шлюбу
мають трьох дітей одна із яких старша
донька повнолітня, а двоє дітей
син-ОСОБА_17 1998 року народження та
донька -ОСОБА_18 2005 року народження
неповнолітня.

Рішенням від 04.02.2013 року
Корюківського районного суду,
Чернігівської області шлюб між ними
було розірвано, але не було спору про
визначення місця проживання
неповнолітніх дітей.

27.08.2013 року позивач за первинним
позовом вступила до шлюбу з ОСОБА_16 та
переїхала з донькою ОСОБА_18 проживати
із с.Орлівка, Новгород-Сіверського
району до с.Козилівка, Корюківського
району, Чернігівської області за
місцем проживання чоловіка. При цьому
залишилась зареєстрованою у АДРЕСА_1.

Син ОСОБА_17 самостійно обрав
проживати із батьком ОСОБА_15, проти
чого вона не заперечувала, а донька
ОСОБА_18 переїхала з нею та відвідувала
Козилівську ЗОШ із 27.11.2013 року до 28.11.2013
року.

28.11.2013 року вона дізналася про те що
батько ОСОБА_15, забрав дочку ОСОБА_18 і
відвіз до свого місця проживання в
с.Орлівка, Новгород-Сіверського району,
Чернігівської області. На її прохання
повернути доньку матері ОСОБА_15
відмовив.

У судовому засіданні позивач за
первинним позовом ОСОБА_14, підтримала
позовні вимоги та не визнала взагалі
зустрічний позов просила суд відмовити
у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_15 до неї про визначення місця
проживання дитини. При цьому пояснила
наступне: за місцем проживання в
с.Козилівка у будинку ОСОБА_16, створені
всі умови для проживання та навчання
доньки ОСОБА_18, школа знаходиться
неподалік від будинку і їй незрозуміло
чому саме без попередження її 28.11.2013
року ОСОБА_15, забрав самовільно доньку,
з якою до цього з моменту переїзду в
с.Козилівка майже не спілкувався та не
піклувався про доньку. Син ОСОБА_17
добровільно обрав у 2013 році місце
проживання із батьком в с.Орлівка.
28.11.2013 року донька ОСОБА_18 прийшла зі
школи, а близько 14 години 15 хвилин
попросилась піти до подруги ОСОБА_19 щоб
разом піти на гурток бісероплетіння. На
що вона погодилась та просила ОСОБА_18
повернутись додому о 16 годині. Після
зазначеного часу вона зателефонувала
на мобільний телефон доньки, але
остання не відповіла і вона пішла до
будинку подружки ОСОБА_19, де мати
ОСОБА_20 відповіла що ОСОБА_18 у них немає
і не було. Вона одразу ж звернулась до
правоохоронних органів, телефонувала
сину ОСОБА_17 у с.Орлівка за місцем
проживання колишнього чоловіка, але
ОСОБА_17 відповів, що ОСОБА_18 у них немає.
Тоді вона пішла до школи, де запитувала
у працівників школи куди ОСОБА_18 пішла
після занять. Поки міліція та
працівники школи займались пошуком
доньки вона додзвонилась ОСОБА_18 на
мобільний та остання повідомила про те,
що вона перебуває у батька. З ОСОБА_16,
вони поїхали до колишнього чоловіка с
.Орлівка, звідки вона хотіла забрати
доньку. Коли вони зайшли до будинку
колишнього чоловіка то вона просила
ОСОБА_18 повернутись, але остання
розплакалась і повертатись не
погодилась і вона не стала силоміць
того вечора забирати доньку. При
наступній зустрічі із ОСОБА_18 вона
побачила що дитина не дуже охайна за
вухами «кора» нерозчісана і худа.
Відвідувати дитину у Орлівській школі
вона не стала жодного разу, оскільки
постійно спілкувалася із донькою по
мобільному а також із вчителями школи.
Коли вже почався судовий розгляд вона
зустрічалась із ОСОБА_18 у присутності
колишнього чоловіка, який на її думку
настроїв ОСОБА_18 проти неї і навіть
ОСОБА_18 питала коли вже у неї
закінчаться гроші на суди та казала їй
що хоче проживати із батьком. Згоди між
нею та ОСОБА_15, щодо визначення місця
проживання дитини позасудовим шляхом
немає, оскільки вона вважає що за новим
місцем проживання в с.Козилівка,
ОСОБА_18 створено всі умови, є школа, у
школі друзі, вона працює офіційно і
може виховувати та забезпечувати
нормальні умови проживання доньки
ОСОБА_18. У відповідача за первинним
позом ОСОБА_15, також гарні умови
проживання, оскільки він має ще
неофіційний дохід, землі, які обробляє
та автомобіль -мікроавтобус який був
придбаний коли ще вони проживали разом,
вона особисто робила ремонт у будинку у
с.Орлівка, також окрім постійного
заробітку сім'я ОСОБА_21 отримувала
кошти за здане молоко, збирали лісові
ягоди, які також продавали.

Відповідач за первинним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_15,
у судовому засіданні первинний позов
не визнав просив відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_14, та
задовольнити його зутрічний позов та
при цьому пояснив наступне: дійсно він
перебував у зареєтрованому шлюбі із
позивачкою за первинним позовом, але у
лютому 2013 року за ініціативою ОСОБА_22,
шлюб було розірвано судом. Від шлюбу
сім'я має трьох дітей, старша донька вже
повнолітня, середній син ОСОБА_17
проживає із ним, а донька ОСОБА_18 2005
року народження 28.11.2013 року
зателефонувала йому особисто на
мобільний телефон та попросила
терміново забрати її до себе в
с.Орлівка. Це було у другій половині
дня. Він відповів донці ОСОБА_18, що на
вулиці холодно йому потрібен час щоб
доїхати до с.Козилівка Корюківського
району тому він попросив доньку зайти
до будинку Козилівського сільського
голови та чекати там, що ОСОБА_18 і
зробила. Після 15 години він на власному
автомобілі виїхав до с.Козилівка,
забрав із будинку сільського голови
Козилівки ОСОБА_5, доньку і вони близько
16 години виїхали до с.Орлівка. Близько 17
години 30 хвилин йому на мобільний
телефон зателефонував дільничий
інспектор міліції та поцікавився про
те, де знаходиться дочка ОСОБА_18, на що
він одразу ж відповів, що по проханню
дочки він забрав її до себе додому.
Знаходячись вдома до них зайшов його
партнер по бізнесу ОСОБА_11, який був
присутній при тому коли приїхали
колишня дружина із новим чоловіком
ОСОБА_16 вже після 19 години забирати
доньку. ОСОБА_18 кричала, не
погоджувалась їхати із мамою, ОСОБА_22
намагалась силоміць її забрати
обгортала у свою куртку, але ОСОБА_18
виривалась і просила залишитись. Також
додав, що він вирішив оформити дитину
до Орлівської школи, де вона пішла у
свій же клас і почувається дуже
комфортно. Їх сім'ю постійно відвідують
соціальні працівники і він є привтаним
підприємцем, займається разом із
ОСОБА_11, приватними перевезеннями, має
більше пяти гектарів земель у
власності, на яких вирощує картоплю і
потім продає урожай, має на праві
власності будинок та додатково орендує
ще один будинок у свого брата, про що
надав договір оренди житлового будинку
у якому кращі умови проживання для
дітей і він не планує створювати нову
сім'ю, оскільки живе заради дітей,
являється віруючою людиною і вважає, що
повністю справляється із своїми
батьківськими обв'язками. Просив суд не
розлучати рідних брата та сестру,
оскільки дітям дуже комфортно разом.

У судовому засіданні представник
позивача за первинним позовом ОСОБА_23,
просив задовольнити первинний позов
його довірительки та відмовити у
зустрічному позові ОСОБА_15, оскільки
він впевнений, що мати не веде
аморальний спосіб життя, працює
офіційно, любить своїх дітей, має нову
сім'ю, і хоча у новій сім'ї не має
власного помешкання, але є місце
проживання, оскільки колишня дружина
ОСОБА_16, лише залишається бути
прописаною з трьома дітьми в АДРЕСА_2,
але там не живе. Також він впевнений, що
дівчинці буде набагато краще жити із
мамою, оскільки дівчатка завжди ближчі
до мам.

У судовому засіданні адвокат
відповідача за первинним позовом та
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_24,
просив відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_14, та задовольнити позов ОСОБА_15,
оскільки дівчинка сама захотіла жити
із батьком та старшим братом сама
подзвонила батькові та просила забрати
її додому за звичним їй місцем
проживання і він також не веде
аморальний спосіб життя є офіційно
приватним підприємцем про що у
матеріалах справи надано
підтверджуючі документи, має постіний
дохід для утримання двох дітей живе
заради дітей і постійно займається
доглядом за ними та їх вихованням і не
має наміру створювати нову сім'ю. Має
власний автомобіль, трактор, землі
будинок на праві приватної власності
та грошові заощадження, які не вносить
на банківський депозит у звязку із
останніми подіями у державі. Також
повідомив суду що декларацію про
доходи та довідку про доходи із
податкової інспекції зараз неможливо
надати суду, а лише після сплину
першого кварталу поточного 2014 року.

Представник третьої особи органу
опіки і піклування Орлівської
сільської ради

ОСОБА_4, у судовому засіданні повідомив
про те, що ОСОБА_15, звернувся до
виконавчого комітету Орлівської
сільської ради із заявою про
визначення місця проживання дитини,
заява останнього була розглянута
виконкомом та було винесено рішення
про доцільність залишення дитини із
заявником ОСОБА_15 та він вважає, що
дійсно дитині буде краще жити із
батьком за звичним місцем проживання.

Представник третьої особи, органу
опіки і піклування Козилівської
сільської ради ОСОБА_5, у судовому
засіданні зазначив про те, що у батьків
ОСОБА_18 після розірвання шлюбу
абсолютно рівні права на дитину, тому у
задоволенні первинного позову
необхідно суду відмовити, а зустрічний
позов ОСОБА_15, задовольнити на його
думку заради дітей.

Представник третьої особи,
соціальний працівник Козилівської
сільської ради при Корюківському
районному ценрі соціальних служб для
сімї дітей та молоді-Федченко С.В., у
судовому засіданні повідомила, що до
28.11.2013 року скарг та заяв відносно даної
сім'ї до неї не надходило, а після
звернення ОСОБА_14, нею у складі комісії
було проведено обстеження
житлово-побутових умов проживання у
помешканні за адресою: АДРЕСА_2, про що
було складено відповідний акт
соціального інспектування. На її думку
ОСОБА_18 2005 року народження необхідно
повернути матері в с.Козилівку,
Корюківського району, Чернігівської
області.

Представник третьої особи- головний
спеціаліст служби у справах дітей
Корюківської РДА Тополь О.М., у судовому
засіданні висловилась про те, що
дівчинку краще залишити проживати із
матір'ю у ОСОБА_16, за місцем фактичного
проживання позивачки за первинним
позовом, де створені належні умови для
проживання дівчинки вона особисто була
з інспектуванням будинку за адресою:
АДРЕСА_2, для дівчинки є окрема кімната
у будинку, дійсно зареєстровані окрім
ОСОБА_16 його колишня дружина з трьома
неповнолітніми дітьми, яка на даний час
зверулась із позовом до Корюківського
районного суду про вселення. Дійсно
заначила, що у відповідності до вимог
СК України батьки мають рівні права на
дітей, якщо місце проживання дітей не
було визначено органом опіки та
піклування або судом, то це питання
необхідно вирішувати.

Представник третьої особи -
начальник служби у справах дітей
Новгород-Сіверської РДА Полівода С.М., у
судовому засіданні висловився про
необхідність залишити ОСОБА_18 2005 року
народження до настання 14 річного віку
проживати із батьком ОСОБА_15, оскільки
на його думку дівчинці буде краще жити
за звичним місцем проживання,
корисніше для психіки дитини не
розлучати її із братом і при винесенні
рішення покладається на розсуд суду.

Прокурор, що приймає участь у справі
у порядку ст.45 ЦПК України- Коломієць
О.О., у задоволенні первинного позову
ОСОБА_14, просила суд відмовити та
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_15,
і визначити місце проживання- ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_5 до досягнення останньою
10-річного віку із батьком ОСОБА_15
ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Орлівка,
Новгород-Сіверського району,
Чернігівської області.

Свідок ОСОБА_6, у судовому засіданні
пояснила, що вона працює практичним
психологом у Козилівській ЗОШ і знає
ОСОБА_18 з листопада 2012 року, коли вона
разом із мамою переїхала проживати в
с.Козилівка Корюківського району. У
бесіді дівчинка повідомляла що батьки
розлучились говорила що, батько робить
їй подарунки мати постійно приймала
участь у навчанні ОСОБА_18 цікавилась у
школі як навчається донька. За своїм
характером дівчинка дуже життєрадісна,
багато читала гарно навчалась мала у
класі друзів. Також у розмові ОСОБА_18
повідомила, що вона опинилась у батька,
тому що попросила його забрати її до
себе, хотіла повернутися додому в
с.Орлівку у мами нова сім'я, тато купив
їй нове ліжко, комп'ютер, мама передала
одяг, тато дає кишенькові гроші в школу
і на запитання психолога з ким хотіла б
проживати у подальшому категорично
відповіла, що із татом, але на думку
психолога дівчинка бажає щоб тато і
мама проживали разом.

Свідок ОСОБА_7,- психолог
Новгород-Сіверської гімназії
ім.К.Д.Ушинського у судовому засіданні
зазначив, що при спілкуванні із ОСОБА_18
про її життя, навчання вона повідомила,
що попросила тата її забрати за
попереднім місцем проживання, хоча
мама її не обіжала, казала, що у
Козилівці її часто залишали саму, мама
кричала на неї, при розмові заначила, що
хоче жити із батьком і братиком, де їй
дуже подобається, у класі багато друзів
десять чоловік. У кінці розмови все ж
таки сказала, що хотіла б щоб батьки
жили разом.

Свідок ОСОБА_8 - директор
Козилівської ЗОШ у судовому засіданні
повідомила, що ОСОБА_18., навчалась у їх
школі із листопада 2012 року по листопад
2013 року, після чого 28.11.2013 року ОСОБА_14,
звернулась до неї та повідомила, що
батько ОСОБА_18, ОСОБА_15 забрав дитину.
Від голови Козилівської сільської ради
ОСОБА_5, вона дізналась номер телефону
батька дитини та зателефонувала йому.
Після чого ОСОБА_15, приїздив до школи,
щоб забрати документи ОСОБА_18 для
переведення її до іншої школи. Вона не
видала документи батькові, оскільки
мітір ОСОБА_18 ОСОБА_14, категорично
заперечувала проти цього і вона
повідомила до служби у справах дітей
Корюківської РДА про даний факт.

Батько при цій розмові коли йому
було відмовлено у видачі документів
ОСОБА_18 був дуже схвильований
незадоволений відмовою і навіть усно
ображав її та залишив письмову заяву
про повернення документів.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
повідомила суду, що вона працює
вчителем початкових класів
Козилівської ЗОШ, у її класі з
листопада 2012 року до листопада 2013 року
навчалась ОСОБА_18 2005 року народження.
Дівчинка дуже активна, весела, здібна
учениця, спостережлива, уважна завжди
охойна і завжди готова до занять. У
класі у неї було багато друзів і за
період навчання вона постійно
спілкувалась з мамою дівчинки, яка була
головою батьківського комітету, батько
жодного разу дитину у школі не
відвідував.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні
повідомила суду, що вона працює
педагогом організатором у
Козилівській ЗОШ, а також є сусідкою
ОСОБА_16, де з 2012 року проживали ОСОБА_14 і
її дочка ОСОБА_18. ОСОБА_18 дуже дружила
із її донькою ОСОБА_19 і багато часу
проводили разом. Зазначила, що за
місцем проживання ОСОБА_14 гарні умови,
вона особисто часто буває у них у
будинку де залишаються прописаними
колишня дружина з трьома
неповнолітніми дітьми ОСОБА_14 і на
даний час є судовий спір про вселення
ОСОБА_12, у будинок.

ОСОБА_18 часто бувала у них вдома і
одразу після переїзду до с.Козилівка
мало говорила про тата, а пізніше коли
тато став брати її на вихідні,
розповідала, про те, як бувала у гостях
у тата і навіть показувала новий
мобільний телефон, який їй купив тато
за 800 гривень і останнім часом дійсно
перед тим як поїхати до тата ОСОБА_18
частіше та більше говорила про нього.
Сім'я ОСОБА_12 є трудящою, вони тримають
господарство, двоє офіційно працюють,
ОСОБА_14 гарна господиня завжди
слідкувала за здоров'ям дитини та
займалась її вихованням. 28.11.2013 року
після обіду її донька ОСОБА_19 зайшла до
неї на роботу та повідомила що ОСОБА_18
обіцяла прийти до неї додому у гості, а
вже після 16 години до неї прийшла
ОСОБА_14, та шукала ОСОБА_18, після чого її
донька ОСОБА_19 розповіла, що ОСОБА_18
казала, що дзвонила татові і просила
забрати її до себе. Вже близько16 години
30 хвилин вони вже точно знали де
ОСОБА_18, але вона не брала трубки на
мобільному телефоні. 29.11.2013 року від
дружини голови Козилівської сільської
ради ОСОБА_28, вона дізналась що ОСОБА_18
прийшла додому до ОСОБА_28 після обіду
де і дочекалась тата, який приїхав і
забрав її.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
пояснила, що вона працює у Козилівській
школі вчителем початкових класів та
проживає по сусідству із сім'єю ОСОБА_14,
з якими перебуває у добросусідських
відносинах та дівчинку ОСОБА_18 знає. На
її думку ОСОБА_18 ще не може самостійно
оцінювати те, з ким буде краще, вона має
образу на маму за те, що мама створила
нову сім'ю тому попросилася до тата, але
дівчинці на її думку краще жити із
мамою, оскільки за час проживання із
батьком із листопада 2013 року на її
думку ОСОБА_18 схудла, бліда, волосся
нерозчісане, але на її запитання із ким
би вона хотіла продорвжувати жити
ОСОБА_18 відповіла що хоче жити із татом,
тому що там для неї звична обстановка.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні
пояснив, що знає сім'ю ОСОБА_21 уже
більше трьох років, працює разом із
ОСОБА_15, вони приватні підприємці
займаються перевезенням пасажирів,
вантажів, обробляють землі, а зібраний
урожай продають. ОСОБА_15, проживає сам з
двома дітьми, діти завжди доглянуті
ОСОБА_18 весела добра слухняна дівчинка
із самого дитинства коли ще сім'я
проживала разом проявляла
прихильність до папи. ОСОБА_15
справляється із виконанням
батьківських обов'язків, у нього
створені всі належні умови для
проживання та розвитку дітей, він веде
здоровий спосіб життя, вміє готувати
їжу і завжди у сім'ї є продукти
харчування. Що стосується роботи, то
ОСОБА_15 заради дітей не їздить у далекі
рейси, які займають більше ніж половину
дня з метою приділення дітям належної
уваги і не планує створювати нову сім'ю.
28.11.2013 року він особисто був свідком вже
після 19 години того як ОСОБА_14, разом із
новим чоловіком приїжджала у будинок
ОСОБА_15, для того, щоб забрати до
с.Козилівка ОСОБА_18, дівчинка дуже
кричала плакала не хотіла йти до матері
просила залишити її у папи, на що
ОСОБА_29 сказала ОСОБА_18: «Якщо ти не
поїдеш зі мною -ти більше мами ніколи не
побачиш». Також до будинку увійшов
чоловік ОСОБА_22- ОСОБА_16 і просив
залишити його на одинці із ОСОБА_18, щоб
поговрити із нею, ОСОБА_18 відмовилась
ще більше почала просити залишитись із
папою і після чого ОСОБА_29 побігла на
кухню взяла кухонний ніж і погрожувала
ОСОБА_18 що поріже собі вени. Дівчинка
сховалась у дальній кімнаті, ОСОБА_29
пішла до неї намагалась загорнути її у
свою куртку і силоміць винести із
будинку. Дитина вирвалась і забігла
знов у кімнату.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
пояснила, що вона є колишньою дружиною
ОСОБА_16, який продовжує проживати з
новою дружиною у будинку їх сім'ї в
АДРЕСА_2, а її із трьома дітьми у 2011 році
вигнав із будинку у якому вона із
неповнолітніми дітьми залишається
зареєстрованою із 2004 року та
звернулась до Корюківського районного
суду із позовом про вселення у власний
будинок разом із дітьми, але рішення по
справі ще не прийнято. Кошти у момент
придбання будинку по вул.Червоний Шлях,
в с.Козилівка надавала її мати.
Позивачку за первинним позовом та
відповідачку за зустрічним позовом
ОСОБА_29 вона знає давно та не має
бажання охаратеризовувати її як
людину, а що стосується колишнього
чоловіка ОСОБА_16, з яким у подальшому
можливо доведеться проживати
малолітній ОСОБА_18, то він зловживає
спиртними напоями, вспильчивий,
неодноразово виганяв її з дітьми серед
зими на вулицю, бив сина ОСОБА_30 та у 2011
році вигнав їх з будинку і зараз вона із
трьома дітьми орендує будинок та чекає
рішення Корюківського районного суду,
щоб вселитися за місцем реєстрації з
неповнолітніми дітьми.

Суд, заслухавши пояснення всіх
учасників процесу, дослідовши надані
сторонами письмові докази приходить до
наступного висновку, що первинний
позов ОСОБА_14 до ОСОБА_15 про визначення
місця проживання дитини, відбирання
дитини і повернення її за попереднім
місцем проживання не підлягає
задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_15
до ОСОБА_14 про визначення місця
проживання малолітньої дитини разом із
батьком підлягає задоволенню. Суд
дійшов такого висновку виходячи із
наступного:

У судовому засіданні встановлено та
не заперечується сторонами що,

1/. Позивач та відповідач попередньо
перебували у зареєстрованому шлюбі від
якого мають трьох дітей, одна із яких
малолітня ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7);

2/. Рішенням Корюківського районного
суду Чернігівської області про
розірвання шлюбу між ОСОБА_22 та ОСОБА_15
від 04.02.2013 року шлюб було розірвано та
дійсно не визачалось місце проживання
неповнолітніх дітей - (а.с.6);

3/. 27.08.2013 року ОСОБА_22, уклала шлюб із
ОСОБА_16, та переїхала проживати із
малолітньою донькою- ОСОБА_18., до
с.Козилівка, Корюківського району у
будинок чоловіка (а.с.8);

4/. Малолітня донька ОСОБА_18
відвідувала Козилівську ЗОШ з
листопада 2012 року по листопад 2013 року
(а.с.11);

5/. 28.11.2013 року батько за проханням
ОСОБА_18 самовільно забрав її до
попереднього місця проживання
с.Орлівка, Новгород-Сіверського району,
про що мати ОСОБА_14, повідомила органи
міліції (а.с.9);

6/. Батько одразу ж влаштував дитину
до Орлівської ЗОШ із 02.12.2013 року де
дитина навчається по теперішній час
(а.с.33);

7/. Мати ОСОБА_14, працює офіційно
працює у Орлівському
психоневрологічному інтернаті та має
дохід (а.с.12-13);

8/. Згідно довідки-характеристики,
виданої Орловською сільською радою
ОСОБА_15 постійно проживає в с.Орліва
зарекомендував себе із позитивної
сторони, двоє неповнолітніх дітей
проживають разом із ним, доброзичливий
ввічливий та спиртними напоями не
зловживає, має доходи скарг та заяв на
нього не надходило (а.с.35);

9/. Рішенням виконакому Орловської
сільської ради від 30.12.2013 року
рекомендовано визначити місце
проживання малолітньої ОСОБА_18., у сім'ї
батька (а.с.79);

10/. ОСОБА_15, згідно виписки із єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців дійсно
являється суб'єктом підприємницької
діяльності (а.с.107).

Згідно вимог ст.60 ЦПК України,- кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказуванню
підлягають обставини які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб які беруть участь у справі виникає
спір.

Стаття 161 СК особливо виділила, що спір
про місце проживання дитини може
вирішуватися щодо «малолітньої
дитини», тобто дитини віком до
чотирнадцяти років. Дитина, якій
виповнилося чотирнадцять років, сама
визначає своє місце проживання
(частина друга статті 29 ЦК, стаття 160 СК).
Тому, якщо виникне спір про місце її
проживання, то він є безпредметним
спором і суд таку заяву повертає
позивачу без розгляду.

Що стосується розгляду спору про місце
проживання малолітньої дитини, то він
розглядається лише тоді, коли дитина
утримується одним із батьків за
допомогою фізичного чи психічного
насильства.

Вирішення спорів про місце проживання
малолітніх дітей у судовому порядку,
якщо батьки не дійшли згоди вирішення
цього спору добровільно викликало і
вимогами міжнародного законодавства,
оскільки Україна стала суб'єктом
міжнародного права і робить усе
можливе для того, щоб урівноправити
наше законодавство до норм
міжнародного права.

Так, відповідно до статті 9 Конвенції
про права дитини, прийнятої
Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989
року і яка набула чинності для України
з 27 вересня 1991 року передбачено:
«Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно із судовим рішенням визначають
відповідно до застосованого закону і
процедур,, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з
пунктом 1 цієї статті всім
заінтересованим сторонам надається
можливість брати участь у розгляді та
викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

У тих випадках, коли таке розлучення
випливає з якого-небудь рішення,
прийнятого Державою-учасницею,
наприклад, при арешті, тюремному
ув'язненні, висилці, депортації чи
смерті (включаючи смерть, що настала
через будь-яку причину під час
перебування даної особи у віданні
держави) одного чи обох батьків або
дитини, така Держава-учасниця надає
батькам, дитині чи, якщо це необхідно,
іншому члену сім'ї на їх прохання
необхідну інформацію щодо
місцеперебування відсутнього члена
(членів) сім'ї, якщо надання цієї
інформації не завдає шкоди добробуту
дитини. Держави-учасниці надалі
забезпечують, щоб подання такого
прохання само по собі не призводило до
несприятливих наслідків для
відповідної особи (осіб).

Верховна Рада України після
ратифікації Конвенції прийняла свій
Закон «Про охорону дитинства» від 2001
року № 30 де у статті 15 зазначено: « у
разі коли батьки не можуть дійти згоди
щодо участі одного з батьків, який
проживає окремо, у вихованні дитини,
порядок такої участі визначається
органом опіки та піклування з цих
питань можуть бути оскаржені до суду».
У статті 14 цього Закону передбачено
заборону розлучати дітей з батьками
всупереч їх волі, за винятком випадків,
коли таке розлучення необхідне в
інтересах дитини і цього вимагає
рішення суду, що набуло законної
чинності.

Під час вчинення дій, пов'язаних з
розлученням дитини з одним або обома
батьками, а також інших дій, що
стосується дитини, у порядку,
встановленому законом, судом
заслуховується думка та побажання
дитини.

Спір про те, з ким із батьків мають
проживати діти, може розглядатися як
при розлученні подружжя, так і після
розлучення.

У зв'язку з цим спір може виникнути
після розірвання шлюбу.

У тому випадку, якщо позов про
розлучення подано одним ії подружжя за
правилами статті 110 СК, то одночасно з
позовом про розірвання шлюбу можуть
бути заявлені вимоги про визначення
місця проживання дитини.

Спори між батьками про визначення
місця проживання малолітньої дитини
відносяться до числа найскладніших і
за методами примусового виконання
рішення. При цьому слід мати на увазі,
що визначення місця проживання дитини -
це не санкції щодо якогось
недбайливого батька. Спорять люблячі і
турботливі батьки, і кому віддати
перевагу залежить від суду та бажання
дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» від 12 червня 1998 року в пункті 24
було зазначено: «суд при вирішенні
спору про місце проживання дитини має
враховувати те, хто з батьків виявляє
більшу увагу до дитини і турботу про
неї, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов до
виховання дитини».

У зв'язку з цим позивач за первинним
позовом ОСОБА_14, не надала доказів
своєї переваги у вихованні та турботи
за малолітньою донькою ОСОБА_18 також не
надано жодного доказу що ОСОБА_15, веде
аморальний спосіб життя, грубий із
дитиною чи не має постійного заробітку,
житла, а навпаки у судовому засіданні
встановлено, що дитина добровільно
повернулась до попереднього місця
проживання, бажає проживати із батьком
та братом і судом не встановлено
загрози для життя чи здоров'я дитини зі
сторони ОСОБА_15, тому суд виходить із
інтересів дитини та того з ким із
батьків їй буде комфортніше і вважає
недоцільною перевагу матері перед
батьком, як пріорітет у даному спорі.

Суд, ураховує поведінку батьків щодо
дітей після розлучення, як часто вони
зустрічаються з дітьми, яку надають їм
матеріальну допомогу, і чи мають вони
другу сім'ю чи ні тощо.

Також суд враховує стан здоров'я дітей,
батьків, а саме ОСОБА_14 яка згідно
довідки Корюківської районної лікарні
знаходиться у стані вагітності існує
загроза переривання вагітності.

Суд ретельно дослідив та перевірив
із якою метою позивач за первинним
позовом ОСОБА_14, просить повернути
дитину за попереднім місцем проживання
на житлову площу власником якої вона не
являється.

Актуальними і на сьогодні у спорі про
визначення місця проживання дитини
залишається роз'яснення колишнього
Верховного Суду СРСР, що при вирішенні
спорів, з ким із батьків має проживати
дитина, суд має на увазі рівність прав
обох батьків та у даному випадку суд
виходить із інтересів ОСОБА_18
враховуючи при цьому хто із батьків має
реальну можливість забезпечити краще
матеріально дитину приділити їй більше
часу та займатись її вихованням,
матеріально житлово-побутові умови
батьків та особисту прихильність
дитини до одного із батьків.

Відповідно до статті 19 СК для
всебічного з'ясування всіх обставин,
пов'язаних з визначенням місця
проживання малолітньої дитини, суд
залучає до участі у справі орган опіки
та піклування. Обов'язок останнього
надати суду письмовий висновок після
проведення ретельного обстеження і
вивчення умов життя батьків. Після
закінчення обстеження складається
висновок, що представляє собою
пропозицію про те, у кого з батьків
доцільніше було б залишити дитину. Якщо
при обстеженні виявиться, що дитину не
можна залишити у обох батьків, то про це
також зазначається в письмовому
висновку.

Відповідно до статті 12 Конвенції про
права дитини, статті 171 СК дитина, яка
може висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішенні спорів між
батьками про визначення її місця
проживання в судовому засіданні з
додержанням вимог Цивільного
процесуального кодексу та з
урахуванням віку дитини, стану,
здоров'я, розумового розвитку.

У даному випадку психологами було
проведено бесіду із дитиною і суд
враховує, що у даній розмові дитина
категорично висловила бажання
залишитися проживати із батьком.

Отже суд остаточно приходить до
висновку що ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_5
повинна залишитись проживати із
батьком ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_1,
а у задовленні позовних вимог позивача
за первинним позовом ОСОБА_14, необхідно
відмовити.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_14
необхідно стягнути на користь ОСОБА_15
суму сплаченого ним судового збору.

Керуючись ст.ст.7, 19, 141, 160-162, 171 СК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року №16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»,
ст.ст.10, 60, 88, 215 ЦПК України Суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первинного позову
ОСОБА_14 до ОСОБА_15 про визначення місця
проживання дитини, відібрання дитини і
повернення її за попереднім місцем
проживання, допущення негайного
виконання рішення суду у частині
відбирання дитини та повернення її за
попереднім місцем проживання -
відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_14
про визначення місця проживання дитини
- задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_5, із
батьком ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_1
до досягнення ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_5
чотирнадцятирічного віку, а саме до
ІНФОРМАЦІЯ_7.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_15
судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три)
гривні, 60 копійок сплачений ОСОБА_15 при
поданні зустрічного позову.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча:
О.О.Кочура