Ухвала

17 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Коротуна В.М.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про стягнення процентів
за вкладом, трьох процентів річних та
інфляційних втрат,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
Шевченківського районного суду м.
Києва із позовом до ПАТ КБ «Надра» про
стягнення процентів за вкладом, трьох
процентів річних та інфляційних втрат,
посилаючись на те, що між ВАТ «КБ
«Надра», правонаступником якого є ПАТ
«КБ «Надра», та нею 22 квітня 2008 року
укладено договір № 850080 строкового
банківського вкладу (депозиту)
«Класичний без поповнення». За умовами
договору банк прийняв від неї грошову
суму вкладу в розмірі 8 313 270 грн, строком
на 12 місяців з процентною ставкою за
вкладом 18,6 % річних. Свої зобов'язання
за договором вона виконала та
відповідно до платіжного доручення
внесла на депозитний рахунок вказані
грошові кошти. У квітні 2009 року вона
повідомила відповідача про намір
забрати депозитний вклад та нараховані
проценти у зв'язку з настанням строку
їх повернення. Всупереч умов договору
відповідач депозитних коштів та
нарахованих процентів не повернув.
Рішенням суду від 18 листопада
2009 року стягнуто з відповідача на її
користь грошові кошти та нараховані
проценти всього на суму 10 714 302 грн 77 коп.
Вклад та проценти за користування
вкладом за період з 23 квітня 2008 року до
10 листопада 2009 року
повернуто відповідачем лише 14 вересня
2011 року. Позивач зазначала, що
відповідачем відповідно до п. 4.2
договору повинні нараховуватись
проценти за подальший фактичний час
перебування вкладу з 11 листопада 2009
року до 13 вересня 2011 року. За таких
обставин просила стягнути з
відповідача на свою користь суму
процентів за подальший фактичний час
перебування вкладу на вкладному
рахунку у розмірі 2 833 358 грн 68 коп.,
суму інфляційних втрат за весь період
прострочення відповідачем виконання
свого грошового зобов'язання, а також
три проценти річних за весь період
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання в розмірі 706 388
грн 63 коп., а всього - 5 441 255 грн 39 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
13 серпня 2014 року, позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь
ОСОБА_3 5 441 255 грн 29 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 серпня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
справі за касаційною скаргою ПАТ «КБ
«Надра» на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 28 березня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 13 серпня 2014 року відмовлено
на підставі п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України.

У жовтні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ПАТ «КБ «Надра»
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: ст. ст.
1058, 1060, 1061, 1070, 1072 ЦК України.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що, на думку
заявника, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ: від 07 грудня 2012
року у справі за позовом про стягнення
заборгованості за договором
банківського вкладу; від 26 лютого 2014
року у справі за позовом про стягнення
коштів за порушення боргового
зобов'язання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 грудня 2012 року
у справі за позовом про стягнення
заборгованості за договором
банківського вкладу, у відкритті
касаційного провадження у справі за
касаційною скаргою на рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 14 грудня 2010 року та
ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 24 жовтня
2012 року відмовлено на підставі п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України.

Згідно з копією ухвали Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 24
жовтня 2012 року, якою залишено без змін
рішення Центрального районного суду м.
Сімферополя від 14 грудня 2010 року,
апеляційний суд погодився з висновками
суду першої інстанції про задоволення
позову та стягнення з ВАТ «КБ «Надра»
недонарахованих та несплачених
процентів за договором строкового
банківського вкладу, трьох процентів
річних та інфляційних втрат за
прострочення виконання зобов'язання за
договором у порядку ст. 625 ЦК України.
При цьому апеляційний суд керувався ст.
ст. 598, 625, 1058, 1060 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
у справі за позовом про стягнення
коштів за порушення боргового
зобов'язання судові рішення судів
першої й апеляційної інстанцій
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, оскільки судами неповно
встановлено фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11«Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту наданих ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 грудня 2012 року та від
26 лютого 2014 року не вбачається
передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України
підстави для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2014 року.

Зокрема, з ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 грудня 2012 року не
вбачається неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, та що суд дійшов
неоднакових правових висновків
порівняно з ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2014 року, про перегляд
якої подано заяву.

Що стосується ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року, то вона
також не свідчить про неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки цією ухвалою справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
так як судами неповно встановлено
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
не можна стверджувати, що встановлені
судом фактичні обставини справи є
тотожними у порівнянні з ухвалою суду,
про перегляд якої подано заяву.

З урахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку, що в допуску до
провадження Верховного Суду України
справи необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про
стягнення процентів за вкладом, трьох
процентів річних та інфляційних втрат
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик
Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак