УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_6, третя особа - Приватне
підприємство «Швейна фабрика
«Євро-Стиль», про звернення стягнення
на предмет іпотеки, та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» про припинення договору іпотеки,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» на рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 28 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 15 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ
«Родовід Банк») звернулося до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 31 травня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством «Родовід
Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»)
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк» та Приватним підприємством
«Швейна фабрика «Євро-Стиль» (далі - ПП
«Швейна фабрика «Євро-Стиль») в особі
директора ОСОБА_6 укладений кредитний
договір № 54/02-КЛТМ-07 на загальну суму 321
000 дол. США, за яким банк відкрив
кредитну лінію в межах загальної суми,
кредитиви надаються траншами в
національній валюті або в іноземних
валютах. Строк кредитного договору до 30
травня 2011 року. Процентна ставка за
користування кредитами у національній
валюті 20 % річних, в доларах США - 13,5 %
річних.

Між Банком та ПП «Швейна фабрика
«Євро-Стиль» укладені додаткові угоди
щодо видачі траншів, зміни загальної
суми та процентної ставки.

31 травня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк»
та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки №
54/02-З.1-07, за яким у забезпечення
виконання в повному обсязі зобов'язань
ПП «Швейна фабрика «Євро-Стиль» за
кредитним договором № 54/02-КЛТМ-07 з
можливими змінами і доповненнями до
нього щодо сплати процентів, неустойки,
вчасного та у повному обсязі погашення
основної суми боргу за кредитом та
будь-якого збільшення цієї суми ОСОБА_6
передала в іпотеку нерухоме майно -
нежитлові приміщення.

31 травня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк»
та ОСОБА_6 укладений договір поруки №
54/02-П-07, за яким остання поручилася
відповідати перед банком в тому ж
обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки
що і позичальник.

Позичальник прийняті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконав у визначені строки та станом на
1 жовтня 2010 року утворилася
заборгованість у сумі 847 908 грн 09 коп.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 1 березня 2011
року у справі № 19/215 стягнуто із ПП
«Швейна фабрика «Євро-Стиль» на
користь банку 2 781 085 грн 37 коп., 48880 грн 02
коп. - пені за несвоєчасне погашення
основного боргу, 12193 грн 05 коп. - пені за
несвоєчасне погашення процентів.
Рішенням господарського суду
Полтавської області від 1 листопада 2011
року у справі № 18/2621/11 стягнуто із ПП
«Швейна фабрика «Євро-Стиль» на
користь банку борг у розмірі 460321 грн 93
коп. Рішення не виконані,
заборгованість не погашена.

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулася
до суду із зустрічним позовом до ПАТ
«Родовід Банк» та просила суд визнати
припиненим договір іпотеки від 31
травня 2007 року № № 54/02-З.1-07 укладений
між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 на
підставі ст. ст. 251, 252, 559, 651 ЦК України.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 28 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 15 квітня 2014 року, позов ПАТ «Родовід
Банк» залишено без задоволення.
Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.
Визнано припиненим договір поруки від
31 травня 2007 року № 54/02-П-07 укладений між
ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 Визнано
припиненим договір іпотеки від 31
травня 2007 року № 54/02-З.1-07 укладений між
ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк»
просило скасувати судові рішення,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, у задоволенні зустрічного
позову відмовити, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Так, судами попередніх інстанції
встановлено, що 31 травня 2007 року між ВАТ
«Родовід Банк», правонаступником якого
є ПАТ «Родовід Банк» та ПП «Швейна
фабрика «Євро-Стиль» в особі директора
ОСОБА_6 укладений кредитний договір №
54/02-КЛТМ-07 на загальну суму 321 000 дол. США,
за яким банк відкрив кредитну лінію в
межах загальної суми, кредитиви
надаються траншами в національній
валюті або в іноземних валютах. Строк
кредитного договору до 30 травня 2011
року. Процентна ставка за користування
кредитами у національній валюті 20 %
річних, в доларах США - 13,5 % річних.

31 травня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк»
та ПП «Швейна фабрика «Євро-Стиль»
укладена додаткова угода № 1 до
кредитного договору № 54/02-КЛТМ-07, за
якою банком надано транш у сумі 166 700 грн
з терміном погашення не пізніше 30
травня 2011 року.

4 червня 2007 року між банком та ПП
«Швейна фабрика «Євро-Стиль» укладена
додаткова угода № 2 до кредитного
договору, за якою банком надано транш у
сумі 287 900 дол. США з терміном погашення
не пізніше 30 травня 2011 року. Процентна
ставка за користування кредитом
встановлена у розмірі 13,5 % річних.

12 вересня 2007 року між ВАТ «Родовід
Банк» та ПП «Швейна фабрика
«Євро-Стиль» укладена додаткова угода
№ 3 до кредитного договору № 54/02-КЛТМ-07,
за якою процентна ставка за
користування кредитами встановлена у
гривнях - 20 % річних, за кредитами у
доларах США - у розмірі 13 % річних.

Між ВАТ «Родовід Банк» та ПП «Швейна
фабрика «Євро-Стиль» 26 вересня 2007 року
укладена додаткова угода № 4 до
кредитного договору № 54/02-КЛТМ-07, за
якою збільшено загальну суму до 391 000
дол. США, процентна ставка за
користування кредитами при не
переведенні протягом двох календарних
місяців 80 % надходжень на рахунки банку
за кредитами у гривнях - 22 % річних, у
доларах США - 15 % річних.

Додатковою угодою від 26 вересня 2007 року
№ 5 банком надано транш у сумі 200 тис.
грн з процентною ставкою 20 % річних.

Додатковою угодою від 28 вересня 2007 року
№ 6 банком надано транш у сумі 111 тис.
грн з кінцевим терміном повернення не
пізніше 30 травня 2011 року та процентною
ставкою 20 % річних.

2 жовтня 2007 року між банком та ПП
«Швейна фабрика «Євро-Стиль» укладена
додаткова угода № 7 до кредитного
договору № 54/02-КЛТМ-07, за якою банком
надано транш у сумі 42 500 грн з
процентною ставкою 20 % річних.

Додатковою угодою від 6 жовтня 2008 року
№ 8 процентна ставка за користування
кредитом встановлена за кредитами у
гривні - 23,5 % річних, у доларах США - 16,5 %
річних.

Додатковим договором від 24 лютого 2009
року № 9 пункт 2.11 кредитного договору №
54/02-КЛТМ-07 викладено у новій редакції.

31 травня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк»
та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки №
54/02-З.1-07, за яким у забезпечення
виконання в повному обсязі зобов'язань
ПП «Швейна фабрика «Євро-Стиль» за
кредитним договором № 54/02-КЛТМ-07 з
можливими змінами і доповненнями до
нього щодо сплати процентів, неустойки,
вчасного та у повному обсязі погашення
основної суми боргу за кредитом та
будь-якого збільшення цієї суми ОСОБА_6
передала в іпотеку нерухоме майно -
нежитлові приміщення.

Додатковою угодою від 26 вересня 2007 року
до договору іпотеки № 54/02-З.1-07
укладеною між банком та ПП «Швейна
фабрика «Євро-Стиль» змінено розмір
загальної суми до 391 000 дол. США,
процентну ставку до 20 % річних за
користування кредитами у гривні, до 13 %
річних за користування кредитами у
доларах США.

31 травня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк»
та ОСОБА_6 укладений договір поруки №
54/02-П-07, за яким остання поручилася
відповідати перед банком в тому ж
обсязі на тих же умовах та в ті ж строки,
що і позичальник.

Додатковою угодою від 26 вересня 2007 року
№ 1 змінено розмір загальної суми до 391
000 дол. США та процентна ставка за
користування кредитом у гривні 20 %
річних, за користування кредитом у
доларах США - 13 % річних. Процентна
ставка за користування кредитами при
не переведенні протягом двох
календарних місяців 80 % надходжень на
рахунки банку за кредитами у гривні - 22 %
річних, у доларах США - 15 % річних.

6 жовтня 2008 року укладена додаткова
угода № 2 до договору поруки за якою
процентна ставка за користування
кредитом у гривні - 23,5 % річних, за
користування кредитом у доларах США -
16,5 % річних.

Додатковим договором від 24 лютого 2009
року № 3 укладений між ВАТ «Родовід
Банк» та ОСОБА_6 визначено, що
поручитель ознайомлений з умовами
кредитного договору від 31 травня 2007
року № 54/02-КЛТМ-07 щодо: розміру
загальної суми 391 000 тис. грн; процентна
ставка за користування кредитом у
гривні - 23,5 % річних, за користування
кредитом у доларах США - 16,5 % річних;
зміненим п. 2.1.1 кредитного договору від
31 травня 2007 року № 54/02-КЛТМ-07.

Суд першої інстанції, з яким також
погодилася колегія суддів
апеляційного суду, відмовляючи у
задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк»
та задовольняючи зустрічні позовні
вимоги, виходив з того, що у
зобов'язаннях, в яких беруть участь
поручителі, збільшення кредитної
процентної ставки навіть за згодою
банку та боржника, а також збільшення
суми кредиту, але без згоди поручителя
або відповідної умови в договорі
поруки, не дає підстав покладення на
останнього відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
позичальником своїх зобов'язань перед
банком. Суди дійшли висновку, що
внаслідок укладення додаткових угод до
кредитного договору відбулося
збільшення обсягу відповідальності
боржника, а отже і обсягу
відповідальності поручителя, а також
оскільки додаткові угоди були укладені
без згоди поручителя, це є підставою
для припинення поруки у порядку ч. 1 ст.
559 ЦК України.

Суди попередніх інстанцій дійшли
висновку, що договір іпотеки слід
вважати припиненим відповідно до
положень ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV
(далі - Закон), за якими іпотека
припиняється у разі припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору,
оскільки строк дії основного
зобов'язання закінчився 31 травня 2011
року. Крім того, договір поруки слід
вважати припиненим, оскільки сплинув
шестимісячний строк від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання 31 травня 2011 року для
пред'явлення кредитором вимоги.

Однак з такими висновками судів
попередніх інстанцій повністю
погодитися не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 1 Закону іпотекою
визнається вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону іпотека
має похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору.

Статтею 17 Закону встановлено, що
іпотека припиняється у разі:
припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору; реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону; набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки; визнання іпотечного
договору недійсним; знищення (втрати)
переданої в іпотеку будівлі (споруди),
якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється; з
інших підстав, передбачених цим
Законом.

Суди попередніх інстанцій
вищевикладеного не врахували, не взяли
до уваги того, що сам факт закінчення
строку дії кредитного договору за
наявності заборгованості боржника за
цим договором не є підставою для
припинення договору іпотеки, який
укладений для забезпечення виконання
кредитного договору боржником.

Також відповідно ч. 1 до ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно з матеріалами справи
зобов'язання ПП «Швейна фабрика
«Євро-Стиль» за кредитним договором з
ПАТ «Родовід Банк» змінювалися
неодноразово, в результаті чого
збільшено розмір загальної суми до 391 000
дол. США, розмір процентів за кредитом
зріс спершу з 20 % у гривні та 13,5 % у
доларах США до 23,5 % та 16,5 % відповідно.

Зі зміною розміру загальної суми та
процентів за кредитом були укладені
додаткові угоди до кредитного договору
і до договору поруки, за якими
поручитель ознайомлена з умовами
кредитного договору від 31 травня 2007
року № 54/02-КЛТМ-07 щодо: розміру
загальної суми 391 000 грн; процентної
ставки за користування кредитом у
гривні - 23,5 % річних, за користування
кредитом у доларах США - 16,5 % річних.

Оцінка цих обставин справи має
значення для правильного вирішення
питання про те, чи давала ОСОБА_6 як
поручитель свою згоду на зміну
зобов'язання за кредитним договором,
внаслідок чого збільшився обсяг її
відповідальності. Однак суди їх
залишили поза увагою, оцінки їм не дали
та не з'ясували, чи надавав поручитель
згоду на збільшення обсягу своєї
відповідальності.

Також, регулюючи правовідносини з
припинення поруки у зв'язку із
закінченням строку її чинності ч. 4 ст.
559 ЦК України передбачає три випадки
визначення строку дії поруки: протягом
строку, встановленого договором поруки
(перше речення частини четвертої
статті 559 ЦК України); протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, якщо
кредитор не пред'явить вимоги до
поручителя (друге речення частини
четвертої статті 559 ЦК України);
протягом одного року від дня укладення
договору поруки (якщо строк основного
зобов'язання не встановлено або
встановлено моментом пред'явлення
вимоги), якщо кредитор не пред'явить
позову до поручителя (третє речення
частини четвертої статті 559 ЦК України).

Результат аналізу зазначеної норми
права дає підстави для висновку про те,
що строк дії поруки (будь-який із
зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є
строком захисту порушеного права, а є
строком існування суб'єктивного права
кредитора й суб'єктивного обов'язку
поручителя, після закінчення якого
вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, у тому числі застосування
судових заходів захисту свого права
(шляхом пред'явлення позову), кредитор
вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні частини четвертої
статті 559 ЦК України словосполучення
«пред'явлення вимоги» до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання як умови чинності поруки
слід розуміти як пред'явлення
кредитором у встановленому законом
порядку протягом зазначеного строку
саме позовної, а не будь-якої іншої
вимоги до поручителя. Зазначене
положення при цьому не виключає
можливість пред'явлення кредитором до
поручителя іншої письмової вимоги про
погашення заборгованості за боржника,
однак і в такому разі кредитор може
звернутися з такою вимогою до суду
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого
речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до
поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено в
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто протягом шести місяців з
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами) або з дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або з дня настання строку
виконання основного зобов'язання (у
разі якщо кредит повинен бути
погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій,
не з'ясувавши належним чином момент
виникнення у кредитора права на
звернення з вимогою до поручителя,
дійшли передчасного висновку про
припинення договору поруки.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, суд першої інстанції задовольнив
зустрічні позовні вимоги та визнав
припиненими договори іпотеки та
поруки, однак з прохальної частини
зустрічної позовної заяви ОСОБА_6 не
вбачається вимоги про визнання
припиненим договору поруки, на що суд
апеляційної інстанції уваги не
звернув.

Відповідно до частини першої статті 546
ЦК України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, притриманням, завдатком.

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено,
що боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право в разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення за
рахунок заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять ч. 1 ст. 20
Закону України «Про заставу» від 2
жовтня 1992 року № 2654-XII та ч. 1 ст. 33
Закону.

Таким чином, застава (іпотека) і порука
є різними видами забезпечення
зобов'язань, тому норми, які регулюють
поруку (статті 553-559 ЦК України) не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки, на
суди попередніх інстанцій також уваги
не звернули.

Таким чином, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, що відповідно до
ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішення і передачі справи
на новий розгляд.

Оскільки зазначені порушення було
допущено судом першої інстанції та не
усунені судом апеляційної інстанції,
справу необхідно передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 28 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 15 квітня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.Головуючий

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко