Справа № 361/8375/13-ц Головуючий у І
інстанції Пухна О.М.Провадження №
22-ц/780/4170/14 Доповідач у 2 інстанції
ФінагєєвКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 27 березня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом та просив
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором у розмірі 257
067,15 доларів та 2 447 387,35 грн. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що 21 січня 2008
року між ПАТ "РОДОВІД БАНК" та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір,
згідно якого Банк відкрив
позичальникові кредитну лінію на
загальну суму 280 000, 00 доларів США
терміном до 21 січня 2029 року, зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 12,0 % річних. Банк свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав повністю та видав відповідачу
кредит, що підтверджується заявою на
видачу готівки. Однак, відповідач не
виконує належним чином взятих на себе
зобов'язань за договором, в результаті
чого утворилася заборгованість.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27 березня 2014
року позовні вимоги задоволені
повністю.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про зміну рішення суду
першої інстанції через порушення норм
матеріального та процесуального права
та часткового задоволення позову. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції не надав належної оцінки
додатковій угоді до кредитного
договору, згідно якої йому було надано
відстрочку по сплаті періодичних
платежів. Крім того, зазначив, що
стягнення суми процентів за
користування кредитом у розмірі 2219,57
доларів США та щомісячної плати за
обслуговування кредиту у розмірі 11
023,99 грн. є безпідставним, а нарахування
пені у випадку порушення строків
сплати щомісячної плати за
обслуговування кредиту не передбачено
умовами договору та чинним
законодавством.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 21 січня 2008 року
між Відкритим акціонерним товариством
«РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір. Відповідно до якого
банк надав позичальнику кредит на
загальну суму 280 000 доларів США строком
по 21 січня 2029 року, зі сплатою 12
процентів річних. Станом на 03.03.2014
року, згідно наданого позивачем
розрахунку, заборгованість за
кредитним договором складає 257 067,15
доларів США (по тілу кредиту та
відсотках) та 2 447 387, 35 (пені, 3% річних,
плати за обслуговування кредиту).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не виконує взятих
на себе зобов'язань за кредитним
договором, а тому керуючись вимогами
статей 526, 530, 533, 610, 625, 625 ЦК України
задовольнив позовні вимоги у повному
обсязі.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитися з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання, виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідач, отримавши кошти за
кредитним договором належним чином не
виконував умови кредитного договору, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість.

Відповідно до п.п. 4.5. за порушення
строків повернення кредиту та/або
сплати процентів за користування
кредитом, позичальник зобов'язався
сплачувати Банку пеню за кожний день
прострочки у розмірі 1,6 процентів від
суми простроченої заборгованості,
тобто 48% в місяць від простроченої суми.

10 жовтня 2012 року до кредитного
договору між сторонами було укладено
додаткову угоду. Відповідно до якої
було досягнуто згоди, зокрема, щодо
відстрочення сплати заборгованості за
кредитом з жовтня 2012 року по грудень 2012
року включно та відстрочення сплати
процентів та комісій, нарахованих за
кредитом за вересень 2012 року та
процентів і комісій, що будуть
нараховані за жовтень 2012 року. Крім
того, сторони доповнили розділ 7
кредитного договору п.7.4 згідно якого,
щомісячна плата позичальника за
обслуговування кредиту нараховується
банком щомісячно, а у разі
несвоєчасного погашення
заборгованості за кредитом у строк,
встановлений договором, нарахування
плати за обслуговування кредиту
здійснюється до моменту повного
погашення заборгованості за договором.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги у повному розмірі
зазначив, що сума заборгованості за
кредитом підтверджується розрахунком,
наданим позивачем, що знаходиться у
матеріалах справи (а.с. 73-74).

Однак, такі висновки суду не
відповідають обставинам та не
підтверджується наявними у справі
доказами.

Відповідно до п. 4.5 укладеного
сторонами кредитного договору, за
порушення строків повернення кредиту,
та (або) сплати процентів за
користування кредитом позичальник
зобов'язується сплачувати банку пеню.
За змістом укладеного договору
передбачено сплату пені виключно за
невчасне внесення плати по тілу
кредиту та відсотків за користування
кредитом. Сплата пені за несвоєчасне
внесення плати за обслуговування
кредиту в поряду, визначеному п. 1.4
кредитного договору, укладеним
договором не передбачена.

Стягуючи на користь банку 293 559.23 грн.
пені за несвоєчасне внесення плати за
обслуговування кредиту, суд першої
інстанції не звернув уваги, що ні
договором, ні законом не передбачено
підстав до її нарахування, на що
обґрунтовано посилається апелянт в
своїй апеляційній скарзі.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи суд першої інстанції виніс
заочне рішення у відсутність
відповідача ОСОБА_1

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 228, ч. 1 ст.
232 ЦПК України - заочне рішення може
бути переглянуте судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою
відповідача. Заочне рішення підлягає
скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

29 квітня 2014 року відповідач
ОСОБА_1, звертаючись до суду з заявою
про перегляд заочного рішення надав
суду докази поважності його
відсутності в судовому засідання, а
саме довідку, що з 25.03.2014 року по 31.03.2014
року він проходив курс лікування, а
також послався на обставини справи,
які мають істотне значення для її
вирішення. Так позивач зазначив, що
строк позовної давності щодо вимог про
стягнення пені, згідно з вимогами ст. 258
ЦК України становить один рік в зв'язку
з чим просив суд скасувати заочне
рішення та застосувати строк позовної
давності.

Не дивлячись на те, що позивач
надав суду докази поважності своєї
відсутності в судовому засідання, а
також вказував на обставини, які мають
істотне значення, суд першої інстанції
відмовив в задоволенні заяви про
перегляд заочного рішення, яким з
позивача стягнуто на користь банку
пеню, нараховану за межами
встановленого законом строку позовної
давності про застосування якого
просив відповідач.

Відповідно до вимог ст.ст. 256, 258 ЦК
України - позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з розрахунком
заборгованості за кредитним договором,
банком нараховано позивачу пеню за
неналежне виконання умов кредитного
договору в сумі 2 347 603.86 грн., що фактично
перевищує заборгованість по тілу
кредиту та відсоткам разом за період з
2008 року по 03.03.2014 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 266, 267 ЦК
України - сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Приймаючи до уваги, що позивач при
зверненні до суду першої інстанції з
заявою про перегляд заочного рішення
подав заяву про застосування строку
позовної давності, колегія суддів
вважає за необхідне застосувати строк
позовної давності щодо пені
нарахованої за межами річного строку
позовної давності.

Крім того, як зазначив відповідач
в заяві про перегляд заочного рішення,
судом не було направлено в його адресу
копію уточненої позовної заяви в якій
вимоги про стягнення пені збільшені з
321 735.24 грн. до 2 347 603.86 грн. що фактично
підтверджується відсутністю в
матеріалах справи відповідного листа
про направлення такої заяви з доданими
до неї документами та наявністю
дописки в зворотному поштовому
повідомленні (а.с. 80).

За таких обставин, подаючи
апеляційну скаргу на оскаржуване
заочне рішення, відповідач просив суд
зменшити розмір пені, оскільки остання
значно перевищує розмір
заборгованості за кредитом і зазначену
заяву він не мав можливості подати в
суді першої інстанції, оскільки не був
обізнаний з уточненими позовними
вимогами банку і був з поважних причин
відсутній в судовому засіданні в день
ухвалення заочного рішення.

Враховуючи, допущені судом першої
інстанції порушення щодо виконання
вимог ч. 2 ст. 127 ЦПК України, щодо
обов'язку направлення відповідачу
копії позовної заяви з доданими до неї
документами, колегія суддів приходить
до висновку про необхідність розгляду
заяви відповідача про зменшення
розміру пені в ході апеляційного
перегляду рішення суду.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 551 ЦК
України - розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З розрахунку наданого суду
вбачається, що заборгованість
відповідача за тілом кредиту складає 55
675.28 доларів США, в той час як нарахована
пеня складає 1 907 852.5 грн., що значно
перевищує розмір боргу.

Крім того, як вірно зазначає
апелянт в своїй апеляційній скарзі
кредит він отримав в доларах США курс
якого на момент отримання кредиту
становив 505 грн. за 100 доларів США. На
даний момент курс долара США зріс більш
ніж в 2 рази і на день постановлення
рішення складав 1067 грн. за 100 доларів
США.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про можливість
застосування до нарахованої
відповідачу пені положення ст. 551 ЦК
України, та зменшення розміру
нарахованої пені.

Задовольняючи вимоги банку про
стягнення з відповідача 1194.94 грн.
інфляційних втрат від суми
простроченої заборгованості за платою
по обслуговуванню кредиту, суд першої
інстанції порушив ряд норм
матеріального права, що регулює дані
відносини.

Як передбачено нормами Закону від 3
липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію
грошових доходів населення», індекс
інфляції (індекс споживчих цін) - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купує населення для
невиробничого споживання, а ціни в
Україні встановлюються в національній
валюті - гривні. Офіційний індекс
інфляції, що розраховується Державним
комітетом статистики України, визначає
рівень знецінення національної
грошової одиниці України, тобто
купівельної спроможності гривні, а не
іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення
підлягає лише грошова одиниця України -
гривня, а іноземна валюта, яка була
предметом договору, індексації не
підлягає (рішення Верховного Суду
України від 28 березня 2012 р. у справі
6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо
сплати боргу з урахування
встановленого індексу інфляції
поширюються лише на випадки
прострочення грошового зобов'язання,
яке визначене у гривні.

Відповідно до п. 1.4 укладеного
кредитного договору - щомісячна плата
позичальника за обслуговування
кредиту встановлюється в розмірі 0.2%, що
нараховується на суму виданого
кредиту. Оскільки кредит відповідач
отримав в доларах США - вимоги про
стягнення інфляційних на суму невчасно
сплачених коштів за обслуговування
кредиту не ґрунтуються на законі та
задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції в частині визначення розміру
пені, що підлягає стягненню з
відповідача та про стягнення
інфляційних втрат не відповідають
фактичним обставинам справи та не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального права, а
тому в зазначеній частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 27 березня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
"Родовід Банк" 2 447 387.35 грн. (двох
мільйонів чотириста сорока семи тисяч
триста вісімдесяти семи гривень 35
копійок) пені, 3% річних, плати за
обслуговування кредиту скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позов публічного акціонерного
товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, проживаючого
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
на користь публічного акціонерного
товариства "Родовід Банк", місце
знаходження -вулиця Північно-Сирецька,
1-3 місто Київ, , к/р 1 в ГУ
НБУ по м. Києву і Київській області, МФО
321712) 900 000 грн. (дев'ятсот тисяч гривень
пені за несвоєчасне погашення
заборгованості по кредиту та
процентам, 10 444.55 грн. (десять тисяч
чотириста сорок чотири гривні 55
копійок) в якості 3 % річних від суми
простроченої заборгованості по
кредиту та процентам, 1 633.43 грн. (одну
тисячу шістсот тридцять три гривні 43
копійки) в якості 3% річних від суми
простроченої заборгованості за платою
за обслуговування кредиту та 87 117.35 грн.
(вісімдесят сім тисяч сто сімнадцять
гривень 35 копійок плати за
обслуговування кредиту).

В задоволенні іншої частини
позовних вимог про стягнення пені та
інфляційних втрат від суми
простроченої заборгованості за платою
за обслуговування кредиту відмовити.

В іншій частині Рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 27 березня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.