Справа № 343/2494/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2571/2014
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів,
привласнених внаслідок вчинення
злочину за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Долинського районного суду
від 03 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
від 03 листопада 2014 року задоволено
частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення коштів, привласнених
внаслідок злочину

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
12000,00 грн. (дванадцять тисяч гривень)
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок вчинення злочину і 500,00 грн.
відшкодування витрат на надання їй
правової допомоги згідно з квитанцією
адвоката, а також стягнуто з неї в дохід
держави 243,60 грн. (двісті сорок три
гривні 60 копійок) судового збору. В
решті позову відмовлено за
недоведеністю позовних вимог.

Апелянт незгідний з рішенням суду
першої інстанції, вважає його
необґрунтованим, і таким що суперечить
вимогам законодавства, судом не надано
належної оцінки доказам, здобутих в
судовому засіданні. Суд неповно
з'ясував обставини, що мають істотне
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права.

27 серпня 2009 року Долинським РВ УМВС
стосовно ОСОБА_3 було порушено
кримінальну справу в якій ОСОБА_2
визнано потерпілою. 24 вересня 2009 року
ОСОБА_3 притягнуто як обвинуваченого.

Згідно обвинувального висновку, ОСОБА_2
визнана потерпілою та на підставі
цього зверталась із позовною заявою
про відшкодування шкоди, завданої в
наслідок вчинення злочину. 27 вересня 2011
року постановою Долинського районного
суду апелянта звільнено від
кримінальної відповідальності на
підставі ст. 1 п. «г» ст.6 Закону України
«Про амністію в 2011 році», провадження
по справі закрито. Позовні вимоги
потерпілих, в тому числі ОСОБА_2,
залишено без розгляду.

02 жовтня 2014 року ОСОБА_2 повторно
звернувся до Долинського районного
суду із тими ж позовними вимогами та з
тих же самих підстав, і просила
стягнути з ОСОБА_3 на її користь
відшкодування шкоди, завданої в
наслідок вчинення злочину.

Апелянт зазначає, що перебіг позовної
давності розпочинається ще на стадії
досудового слідства. Тому, в даному
випадку термін позовної давності про
відшкодування шкоди розпочав свій
перебіг з часу коли потерпіла
довідалась про порушення свого права
та про особу яка його порушила, а саме з
часу затвердження обвинувального
висновку, тобто з 08.02.2010 року, а не як
помилково вважає Долинський районний
суд, з наступного дня після набрання
законної сили постанови Долинського
районного суду від 27.09.2011 року. Також
дійшов помилкового висновку, при
винесенні рішення, не обґрунтував на
підставі якої норми закону початок
перебігу терміну позовної давності
слід рахувати.

За таких обставин, суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, допустивши
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Просить рішення суду першої інстанції,
винести нове рішення, яким відмовити в
позові повністю у зв'язку з пропуском
позовної давності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно зі ст. 1166
ЦК України, майнова шкода завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України
передбачено, що вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується постановою
Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 27.09.2011
року у справі № 1-13/2011 про обвинувачення
ОСОБА_3 за ст. 191 ч.ч.1,2 КК України (а.с. 6-7),
останню звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі ст. 1 п.
«г» та ст. 6 Закону України «Про
амністію в 2011 році» від 08.07.2011 року, а
провадження по справі закрито. Позовну
заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Даною постановою суду встановлено вину
ОСОБА_3 в незаконному заволодінні чужим
майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_2
в загальній сумі 12000,00 грн. Дані
обставини згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України
не підлягають доказуванню.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що з
відповідачки на користь позивачки слід
стягнути кошти в сумі 12000,00 грн., які
були привласнені останньою внаслідок
вчинення злочину. В стягненні коштів у
більшій сумі позивачці відмовлено з
підстав не доведеності вини ОСОБА_3 у
заволодінні коштами у сумі, більшій ніж
це встановлено постановою Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 27.09.2011 року.

Судом першої інстанції дано правильну
оцінку доводам представника
відповідачки про пропуск позивачкою
встановленого законом 3-річний строк
позовної давності на звернення до суду
з даним позовом, оскільки перебіг
строку позовної давності щодо
стягнення коштів, привласнених
внаслідок вчинення злочину, почався з
наступного дня після набрання законної
сили постановою Долинського районного
суду Івано-Франківської області від
27.09.2011 року, а з позовом ОСОБА_2
звернулася до суду 02.10.2014 року, тобто в
межах строку позовної давності. З
даними доводами погоджується і суд
апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
03 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

П.І. Проскурніцький