Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"18" грудня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Литвиненко Н. В., при секретарі
Ксєломєнос О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди
дійсною та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та
визнання права власності, в
обґрунтування якого вказав, що 01 липня
2014 року, між ним і відповідачем ОСОБА_2
був укладений договір купівлі-продажу,
згідно умов якого, ОСОБА_2 передав йому
у власність житловий будинок з
відносними до нього надвірними
господарськими будівлями і спорудами,
за адресою: АДРЕСА_1, а позивач, в свою
чергу, прийняв будинок і передав
відповідачу обумовлену в договорі
грошову суму в розмірі 60000,00 гривень. На
підтвердження факту отримання
грошових коштів, відповідачем була
видана відповідна розписка. Зазначена
угода дійсно відповідала внутрішній
волі її сторін. Всі істотні умови угоди
виконані в повному обсязі. Однак не
було дотримано вимоги закону про
нотаріальне посвідчення правочину.
Сталося це через обставини, що не
залежали від волі позивача. При
передачі відповідачу грошових коштів,
між ними були узгоджені всі істотні
умови угоди, в тому числі і щодо її
подальшого нотаріального посвідчення,
яке мало здійснюватися за рахунок
відповідача. Після передачі грошей,
позивач запропонував відповідачу
нотаріально посвідчити договір
купівлі-продажу будинку, на що той
пообіцяв зробити це в майбутньому,
посилаючись на свою зайнятість. З того
часу, так і не зміг виконати своє
зобов'язання відносного нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу,
посилаючись на свою постійну
зайнятість і неможливість з'явитися до
нотаріальної контори. Позивач просив
визнати дійсним договір
купівлі-продажу, визнати за ним право
власності на житловий будинок з
відносними до нього надвірними
господарськими будівлями і спорудами,
за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи за його відсутності, підтримав
вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився. Про причини неявки суду не
повідомив, про час та місце слухання
справи повідомлявся.

За таких обставин, суд вважає доцільним
ухвалити заочне рішення, оскільки
відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення.

Позивач не заперечував проти ухвалення
заочного судового рішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали,
оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, дійшов
висновку про те, що позов знайшов своє
підтвердження представленими доказами
і підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно статті 124 Конституції України,
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів, є
визнання права.

Відповідно до частини 1 статті 316
Цивільного кодексу України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 319
Цивільного кодексу України, власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Судом встановлено, що 01 липня 2014 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у простій
письмовій формі, було укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до умов
якого, ОСОБА_2 продав за шістдесят тисяч
гривень, а, ОСОБА_1 купив домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 219 Цивільного
кодексу України, у разі недодержання
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення одностороннього правочину
такий правочин є нікчемним. Суд може
визнати такий правочин дійсним, якщо
буде встановлено, що він відповідав
справжній волі особи, яка його вчинила,
а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка не
залежала від її волі.

Відповідно до частини 1 статті 328
Цивільного кодексу України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно рішення Старо-Кримської
селищної ради від 18 вересня 2014 року №
282, а також договору оренди земельної
ділянки від 06 жовтня 2014 року, на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку від 01.07.2014р., ОСОБА_1
надано в оренду, строком на 10 років,
земельну ділянку площею 0,0628 га, що
розташована за адресою: Донецька
область, місто Маріуполь, сел. Старий
Крим, вулиця Кірова, 42-А. Це свідчить про
те, що між сторонами відбулося фактичне
виконання договору купівлі-продажу,
будинок АДРЕСА_1 дійсно був переданий у
власність ОСОБА_1

Згідно технічного паспорту на
індивідуальний житловий будинок від 21
жовтня 2013 року, складеного міським
комунальним підприємством
«Маріупольське бюро технічної
інвентаризації», до складу
домоволодіння АДРЕСА_1 входить:
житловий будинок літ. А-1, загальною
площею 74,7 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м.;
сіни літ. а-1; ганок літ. а1; вбиральня
літ. В-1; сарай літ. Б-1; душ літ. Г-1;
огорожа № 1.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов
висновку про те, що хоча сторонами і не
додержано вимоги закону щодо
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 01
липня 2014 року, але фактично відбулося
його повне виконання, зазначена угода
дійсно відповідала внутрішній волі її
сторін, а нотаріальному посвідченню
договору перешкоджають обставини, що
не залежать від волі позивача, суд
вважає можливим визнати дійсним такий
договір, та за позивачем слід визнати
право власності на житловий будинок з
усіма відносними до нього надвірними
господарськими будівлями та спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 174, 209, 212, 213, 214, 215,
224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 219, 316, 319, 328
ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
угоди дійсною та визнання права
власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу жилого будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 01 липня 2014 року між ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1, до
складу якого входить: житловий будинок
літ. А-1, загальною площею 74,7 кв.м.,
житловою площею 51,5 кв.м.; сіни літ. а-1;
ганок літ. а1; вбиральня літ. В-1; сарай
літ. Б-1; душ літ. Г-1; огорожа № 1.

Рішення може бути переглянуто судом,
який його прийняв, за письмовою заявою
відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути
подана відповідачем протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Позивачем на рішення може бути подана
апеляція в Апеляційний суд Донецької
області через Іллічівський райсуд м.
Маріуполя протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Н. В. Литвиненко