Дата документу 04.12.2014
Справа № 334/1493/14-ц
Провадження № 2/334/1178/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у
складі:

головуючого судді Турбіної
Т.Ф.

при секретарі Нестеренко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, розташованою за адресою
АДРЕСА_1. В обґрунтування позову вказує,
що їй на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом належить ?
частина житлового будинку за вказаною
адресою. Відповідачі є співвласниками
іншої ? частини вказаного будинку.
Житловий будинок розташований на
земельній ділянці розміром 3348 кв.м.,
частка якої у розмірі 2730 кв.м.
закріплена за землекористувачами
рішенням виконкому Запорізької
міської ради від 06.09.1954р. №548.

На вказаній земельній ділянці
розташовані наступні будівлі і
споруди: житловий будинок літ.А, ганок
до А1, прибудова літ.а1, прибудова літ.а2,
тамбур літ.а3, прибудова літ.а4, ганок до
літ.а1, ганок до літ.а4, житлова
прибудова літ.А1, житловий будинок літ.
Е, прибудова літ. е, вбиральня літ. Р,
гараж літ. П, вбиральня літ. Т, сарай літ.
Н, сарай літ. О, погріб літ. пг1, сарай
літ. В, літня кухня літ. Д, сарай літ. д,
сарай літ. Л, погріб з шийкою літ. пг,
фундамент під сарай літ. С, водопровід
№3, ворота №4, №5, паркани №№ 6, 7, 8, 9, 10, 1.

З огляду на те, що позивачка, як
співвласник житлового будинку, не має
можливості вільно володіти та
користуватися разом з іншими
співвласниками спільною земельною
ділянкою, а дійти з ними згоди щодо
визначення порядку користування цією
земельною ділянкою не видається
можливим, позивачка на підставі ст. 88
Земельного кодексу України просить
встановити порядок користування
земельною ділянкою площею 3348 кв.м.
житлового домоволодіння,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, та
виділити позивачці у користування
частину земельної ділянки, що
відповідає її фактичному користуванню.

Уточнивши позовні вимоги 17.11.2014р.,
позивачка просить встановити порядок
користування земельною ділянкою
площею 3437 кв.м., виділити їй у
користування земельну ділянку площею
1718,50 кв.м. (зелений маркер 1 варіанту
висновку будівельно-технічної
експертизи №1994 від 14.10.2014р.), а також
просить виділити відповідачці ОСОБА_3
земельну ділянку площею 859,25 кв.м.
(жовтий маркер 1 варіанту висновку
будівельно-технічної експертизи №1994
від 14.10.2014р.), відповідачу ОСОБА_2
земельну ділянку площею 859,25 кв.м.
(голубий маркер 1 варіанту висновку
будівельно-технічної експертизи №1994
від 14.10.2014р.).

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву про
розгляд справи за його відсутності,
проти задоволення позову не заперечує.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явилася, заперечень проти позову
не надала.

Відповідач ОСОБА_3, її представник
проти встановлення заявленого у позові
порядку користування земельною
ділянкою заперечують, вважаючи другий
варіант висновку експертизи таким, що
відповідає інтересам ОСОБА_3 При цьому
зустрічних вимог про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою не заявляють, посилаючись на
відсутність для цього правових
підстав.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши та оцінивши надані докази,
суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником ? частини житлового будинку з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Право
власності позивачка набула на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 05.09.1980р., виданого та
зареєстрованого Другою Запорізькою
державною нотаріальною конторою в
реєстрі за №7154 (а.с.23). Спадкове майно,
на яке видано це свідоцтво, складається
з ? частки житлового будинку з
надвірними спорудами (житловий будинок
літ. А1, літня кухня Б, погріб пг, пг,
туалет ж, К, паркан, водопровід 2, 3),
розташованих на земельній ділянці
площею 2730 кв.м. по АДРЕСА_1.

Щодо інших співвласників цього
житлового будинку судом встановлено,
що рішенням Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 27.09.2007р., яке набрало
законної сили 08.10.2007р., за ОСОБА_3
визнано право власності на ? частину
будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.24-25). ОСОБА_6
будинок належав на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого другою
державною нотаріальною конторою м.
Запоріжжя 29.07.1953р., реєстровий номер 10495
(а.с.24).

Інша ? частина вказаного будинку
належала ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після її смерті Другою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою заведена спадкова справа №1172
за 2008 рік, з якої вбачається, що ОСОБА_7
склала заповіт на ім'я ОСОБА_8, який у
свою чергу звернувся 22.10.2008р. із заявою
про прийняття спадщини. Також із заявою
про прийняття спадщини звернулася
ОСОБА_4, яка має право на обов'язкову
частку у спадщині (а.с.46-49). При цьому
вказані особи із заявами про видачу
свідоцтва про право на спадщину не
зверталися.

Спору щодо користування житловим
будинком і надвірними спорудами між
співвласниками немає.

Згідно ст.ст. 90, 91 Земельного кодексу
Української РСР, чинного на час набуття
позивачкою права власності на ? частину
будинку, на землях міст при переході
права власності на будівлю переходить
також і право користування земельною
ділянкою або її частиною.При переході
будівлі у власність кількох осіб
земельна ділянка переходить в
користування всіх співвласників
будівлі. Особи, яким належить будинок
на праві спільної власності,
користуються земельною ділянкою
спільно. Порядок користування нею
визначається співвласниками будинку
залежно від розміру часток в спільній
власності на будинок.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 30 Земельного
кодексу України 1990 року, при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67 цього
Кодексу, і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. При
переході права власності громадян на
житловий будинок і господарські
будівлі та споруди до кількох
власників, а також при переході права
власності на частину будинку в разі
неможливості поділу земельної ділянки
між власниками без шкоди для її
раціонального використання, земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.
Така ж за змістом норма міститься й у
ст. 120 Земельного кодексу України в
редакції 2001 року.

Стаття 88 Земельного кодексу України, на
яку посилається позивач, регулює
питання володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності. Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» №7, 16.04.2004, у справах за
позовом учасників спільної власності
на землю про встановлення порядку
володіння й користування спільною
земельною ділянкою, на якій
розташовані належні їм жилий будинок,
господарські будівлі та споруди, суд
з'ясовує і враховує можливість
нормального користування будинком і
здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я тощо.
Враховуються також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки.
В разі неможливості перенесення
співвласником господарських будівель
і насаджень на надану в його
користування частину ділянки суд має
обговорити питання про відповідну
грошову компенсацію. При пред'явленні
вимог кожним з учасників спільної
власності про встановлення порядку
користування спільною земельною
ділянкою суд може залишити в спільному
користуванні лише ділянки, роздільне
користування якими встановити
неможливо.

Це також стосується випадків, коли
земельна ділянка знаходиться у
користуванні співвласників жилого
будинку.

За змістом зазначеної постанови при
відсутності угоди співвласників
житлового будинку, який поділено в
натурі , щодо порядку користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані належні співвласникам
жилий будинок, господарські будівлі і
споруди або у випадку, коли суд дійде
висновку, що така угода явно ущемляє
законні права когось із співвласників,
позбавляє його можливості належно
користуватися своєю частиною будинку,
фактично виключає його з числа
користувачів спільної земельної
ділянки, суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
чи протипожежним нормам, питання про
порядок користування земельною
ділянкою вирішує суд.

Згідно ст. 12 ЗК України розпорядження
землями територіальної громади,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання в
користування земельних ділянок із
земель комунальної власності і таке
інше -відноситься до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин.

Статтею 123 ЗК України передбачено, що
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, рішенням
виконкому Запорізької міської ради від
06.09.1954р. №548 за житловим будинком
АДРЕСА_1 закріплена площа
землекористування у розмірі 2730 кв.м.

Розмір земельної ділянки на час
прийняття ОСОБА_1 спадкового майна
складав 2730 кв.м.

Згідно довідки ОП ЗМБТІ від 27.05.2008р., за
даними обстеження земельної ділянки
АДРЕСА_1 станом на 27.05.2008р. встановлено,
що загальна площа земельної ділянки
складає 3348 кв.м., рішенням виконкому
Запорізької міської ради від 06.09.1954р.
№548 за житловим будинком АДРЕСА_1
закріплена площа землекористування у
розмірі 2730 кв.м., лишків земельної
ділянки за цією адресою не виявлено,
самовільно зайнята земля 618 кв.м. (а.с.15).
Таким чином, передана у встановленому
законом порядку у користування
земельна ділянка АДРЕСА_1 складає 2730
кв.м.

Згідно наданої позивачем кадастрової
зйомки, на час звернення до суду з даним
позовом, фактично площа земельної
ділянки АДРЕСА_1 становить 3437 кв.м.,
тобто сторони користуються самовільно
зайнятою землею площею 707 кв.м., яка не
була відведена їм у встановленому
законом порядку.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 погодили між
собою план розподілу земельної ділянки
площею 3437 кв.м. (а.с.60). Згідно цього
плану пропонувалося із земельної
ділянки загальною площею 3208 кв.м.
виділити у користування ОСОБА_1
земельну ділянку площею 1604 кв.м.,
співвласнику ОСОБА_3 - земельну ділянку
площею 802 кв.м., співвласнику ОСОБА_8 -
земельну ділянку площею 802 кв.м.,
земельну ділянку під забудовою площею
229 кв.м. між співвласниками житлового
будинку не розподілялася.

За результатами проведення
будівельно-технічної експертизи №1994
від 14.10.2014р. визначено, що на ідеальну
долю ОСОБА_9 (кв. №3) належить земельна
ділянка площею 1718,5 кв.м., на ідеальну
долю ОСОБА_3 (кв. №2) належить земельна
ділянка площею 859,25 кв.м., на ідеальну
долю ОСОБА_8 (кв. №1) належить земельна
ділянка площею 859,25 кв.м.

Оскільки у наданому сторонами плані
розподілу земельної ділянки
водопровідний колодязь розташований
на земельній ділянці, яка пропонується
у користування ОСОБА_1, експертом
запропоновано три варіанти порядку
користування земельною ділянкою, які
передбачають розташування
водопровідного колодязю на земельній
ділянці, що пропонується у
користування ОСОБА_1, на земельній
ділянці, що пропонується у
користування ОСОБА_3, і на земельній
ділянці, запропонованій у спільне
користування співвласників ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 відповідно.

Позивач просить вирішити спір
відповідно до першого варіанту порядку
користування земельною ділянкою,
оскільки водопровід і колодязь
належать їй.

ОСОБА_3 заперечує проти цього,
посилаючись на те, що позивачка
успадкувала ? частину житлового
будинку з надвірними спорудами, серед
яких був водопровід 2, а отже водопровід
і водопровідний колодязь повинні бути
у спільному користуванні, або ж
знаходитися на земельній ділянці, що
пропонується їй у користування,
оскільки сам водопровід проходить
через її земельну ділянку.

Згідно земельного законодавства,
зокрема, ст.ст. 12, 123 ЗК України, земельні
ділянки надаються в користування на
підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, а не на підставі
судових рішень, оскільки суди
вирішують спори лише в межах земельних
ділянок, які надані користувачам у
відповідності з вимогами чинного
законодавства, тобто користування
земельною ділянкою відбувається з
належного дозволу повноважного на те
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування.

З плану розподілу земельної ділянки
вбачається, що межі ділянок, якими
фактично користуються сторони у справі
і про порядок користування якими
заявлено у позові, виходять за межі
затвердженої земельної ділянки, що
також не заперечується сторонами у
справі, і що спростовує доводи
представника позивача, що ця різниця у
розмірі могла бути викликана
недосконалістю вимірювальних приладів
у 1954 році при виділі земельної ділянки
на місцевості.

Позивачка просить вирішити питання про
визначення порядку користування
земельною ділянкою між сторонами в
межах земельної ділянки площею 3437 кв.м.,
а не в межах земельної ділянки, яка
виділена в користування у
відповідності з вимогами чинного
законодавства. Визначення порядку
користування земельною ділянкою не є
можливим без вирішення питання про
передачу власникам будинку додаткових
707 кв.м. земельної ділянки або передачі
у власність земельної ділянки,
фактична площа якої складає 3437 кв.м. з
встановленням нових меж.

Таким чином, сторони, у відповідності з
вимогами ч. 1 ст. 123 ЗК України, повинні
вирішити питання щодо надання їм
надлишків земельної ділянки з
визначенням нових меж земельної
ділянки.

Отже, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою площею 3437 кв.м. є передчасними,
оскільки питання щодо надання в
користування земельної ділянки
загальною площею 3437 кв.м. з визначенням
нових меж, або надлишків земельної
ділянки, не вирішене у відповідності з
вимогами чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.