У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, Лукашина Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3,
подану його представником ОСОБА_1, на
рішення Рівненського міського суду від
07 листопада 2014 року в справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 07 листопада 2014 року позов
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3
на користь публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» (далі -ПАТ КБ
«Приватбанк») заборгованість за
договором кредиту №б/н від 29 листопада
2007 року у розмірі 14647 грн. 28 коп. та 243
грн. 60 коп. судового збору.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликався
на його незаконність та
необгрунтованість через
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Вказував, що судовим наказом від 19
січня 2010 року, виданим Хмельницьким
міськрайонним судом, стягнуто з нього
на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№б/н від 29 листопада 2007 року в розмірі
10766,66 грн. Судовий наказ набрав законної
сили та був пред'явлений до виконання.

Стверджував, що в червні 2014 року, тобто
поза межами строку позовної давності,
банк подав до суду позовну заяву про
стягнення з нього заборгованості за
тим же кредитним договором в розмірі
15082,81 грн.

Вважав, що оскільки в кредитному
договорі не зазначена дата повернення
усієї суми кредиту, то датою, від якої
має обчислюватися строк позовної
давності відповідно до ст.251, 252, ч.1 ст.
267, ч.5 ст. 261 ЦК України, є 06 травня 2010
року - набрання судовим наказом
законної сили.

Просив рішення Рівненського міського
суду від 07 листопада 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк»
Лукашин Є.В. просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

________________________________________________________________________
_________________________

Справа №569/2997/14
Головуючий в суді І інст. -
Кучина Н.Г.

Провадження № 22-ц /787/2515/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із наявної
заборгованості за договором кредиту,
яка за судовим наказом була виконана не
належним чином, що не припинило
правовідносин сторін кредитного
договору та не звільнило боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то вразі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 ЦК України. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 29
листопада 2007 року між комерційним
банком "ПриватБанк" ( тепер ПАТ
"ПриватБанк" ) та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір б/н про надання
кредиту у розмірі 6000 грн., зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % на рік, на суму залишку
заборгованості за кредитом, у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку. Даний договір не
оспорювався та не визнавався
недійсним.

Оскільки відповідно до Умов та правил
надання банківських послуг і Тарифів
ОСОБА_3 не виконував зобов'язання за
кредитним договором, судовим наказом
Хмельницького міськрайонного суду від
19 січня 2010 року з нього було стягнуто
заборгованість на користь банку в сумі
10766,66 грн. (а.с.43).

На виконання зазначеного судового
наказу було відкрите виконавче
провадження та борг погашено в повному
обсязі боржником 7 червня 2011 року (а.с.47).

Оскільки заборгованість була погашена
боржником не своєчасно, то банком знову
було здійснено нарахування за
зобов'язаннями кредитного договору і
пред'явлено позов до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, яка
залишилась не погашеною та відповідно
інших платежів за користування
кредитом в сумі 15082,81 грн..

Оскаржуваним рішення суду вимоги банку
були задоволені частково та з ОСОБА_3
було стягнуто заборгованість за
кредитом в сумі 14647,28 грн. та 243,6 грн.
судового збору.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року, зобов'язання припиняється з
підстав, передбачених договором або
законом (частина перша статті 598 ЦК).
Такі підстави, зокрема, зазначені у
статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті
625 ЦК, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526,
599 ЦК.

Отже, місцевий суд дійшов вірного
висновку про наявність (неприпинення
існувавших) між сторонами кредитних
правовідносин та обґрунтовано стягнув
на користь банку суму заборгованості
що виникла у ОСОБА_3 в зв'язку з
невиконанням умов кредитного договору.

Посилання апелянта на пропуск
позивачем строку позовної давності при
зверненні до суду, що є підставою для
відмови в позові, не заслуговує на
увагу.

Місцевий суд даній обставині дав
належну оцінку, навів відповідні
мотиви та обґрунтовано не застосував
наслідки пропуску строку позовної
давності, оскільки такі підстави були
відсутні. Дія кредитної карти ОСОБА_3
закінчилась 1 грудня 2011 року, а до суду
банк звернувся у межах встановленого
законом трьохрічного строку (а.с.48,1).

За таких обставин, оскільки рішення
місцевого суду постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, наведених у ньому, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
від 07 листопада 2014 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: