Справа №162/623/14-ц
провадження 2/162/175/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської
області

під головуванням судді
Гладіч Н.І.,

при секретарі
Пилипчук Р.М.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача - прокуратури
Волинської області Комзюк Н.Н.,

представника відповідача - державної
казначейської служби України
Петрунів Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Любешів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
прокуратури Волинської області та
Державної казначейської служби
України про відшкодування майнової і
моральної шкоди завданої незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до прокуратури Волинської
області та Державної казначейської
служби України про відшкодування
майнової і моральної шкоди завданої
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності діями
органів досудового слідства
прокуратури Волинської області.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.05.2009
року прокурором Любешівського району
була порушена кримінальна справа щодо
неї за фактом привласнення та розтрати
державного майна шляхом зловживання
своїм службовим становищем та вчинення
службового підроблення за ознаками
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст.
366 КК України. 24.06.2009 року відносно неї
було обрано запобіжний захід - підписку
про невиїзд, а 25.06.2009 року постановою
слідчого прокуратури Любешівського
району притягнуто у даній справі як
обвинувачену. Двічі 16 липня 2009 року та
18.01.2010 року кримінальна справа
направлялась до суду і двічі
постановою Любешівського районного
суду від 03.09.2009 року та постановою
Любешівського районного суду від 14.03.2011
року (ухвала апеляційного суду
Волинської області від 16.10.2009 року)
справу було повернуто прокурору для
проведення додаткового розслідування.

У зв"язку з не проведенням органом
досудового розслідування будь-яких дій
в період з 15.03.2011 року по 02 вересня 2011
року звернулась до суду зі скаргою на
постанову прокурора Любешівського
району від 20.05.2009 року про порушення
кримінальної справи щодо неї.
Постановою Любешівського районного
суду від 17.11.2011 року було скасовано
постанову прокурора Любешівського
району від 20.05.2009 року про порушення
кримінальної справи щодо неї по факту
привласнення та розтрати державного
майна шляхом зловживання своїм
службовим становищем та вчинення
службового підроблення за ознаками
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1
ст. 366 КК України, а постановою слідчого
прокуратури від 14.12.2011 року було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи щодо неї за фактом привласнення
та розтрати державного майна шляхом
зловживання своїм службовим
становищем та вчинення службового
підроблення на підставі п. 2 ст. 6 КПК
України (в редакції 1960 року) у зв"язку з
відсутністю складів злочинів в її діях,
передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК
України. Вважає, що таким чином вона
незаконно перебувала під слідством та
судом з 20.05.2009 року по 17.11.2011 року, що
складає 2 роки 6 місяців і 5 днів.

Позивачка зазначила, що внаслідок
незаконного притягнення її до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу - підписки про невиїзд,
незаконного накладення арешту на
майно, грубого порушення права на
захист органом досудового
розслідування, неодноразового
незаконного пред"явлення
обвинувачення у вчиненні злочинів,
яких вона вчиняла, незаконного
неодноразового повідомлення органу
місцевого самоврядування про вчинення
нею посадових злочинів для вжиття
профілактичних заходів, незаконного
перебування під слідством і судом
протягом 2 роки 6 місяців і 5 днів,
порушення її права на розгляд справи
справедливим судом в розумні строки їй
завдано моральну шкоду в розмірі 380050
грн, яка полягає в порушенні нормальних
життєвих зв"язків, погіршення
можливості реалізації своїх звичок та
бажань, погіршення стану здоров"я,
погіршення відносин з рідними та
оточуючими людьми, що призвело до
необхідності прикладати додаткові
зусилля для організації свого життя.

Позивачка просила стягнути на її
користь за рахунок коштів з Державного
бюджету України шляхом їх списання з
рахунку Державної казначейської
служби України завдану їй моральну
шкоду в сумі 380050 грн та майнову шкоду в
сумі 7342,80 грн, яка складається з коштів
за надання юридичної допомоги та
витрат, понесених на оплату проїзду
захисників у зв"язку з участю у слідчих
діях та в суді, а також оплату її
проїзду для участі у розгляді справи в
апеляційній інстанції.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги із зазначених підстав
підтримала повністю, просить їх
задовольнити.

В судовому засіданні та в поданих до
суду запереченнях представник
відповідача - прокуратури Волинської
області Комзюк Н.Н. позов не визнала,
вказала, що кримінальна справа про
обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст.
366 КК України, з реабілітуючи підстав не
закривалась, виправдувальний вирок
стосовно неї не постановлявся, тому
твердження позивачки про притягнення
її до кримінальної відповідальності
необґрунтовані та остання не
відноситься до суб"єктів, які мають
право на відшкодування шкоди,
зазначених у ст. 2 Закону України „Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду". Не підлягають до
задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
понесення нею витрат, пов"язаних з
наданням юридичних послуг адвокатами,
оскільки не подано доказів про оплату
послуг захисників та витрат на оплату
їх проїзду з м. Луцьк до смт. Любешів та
у зворотньому напрямку. Крім того, не
підлягають до задоволення вимоги
позивачки щодо стягнення моральної
шкоди, оскільки з позовної заяви та
доданих до неї документів не
вбачається причинного зв"язку між
незаконними діями слідчого
прокуратури та заподіянням їй
моральної шкоди. Вважає, що вимоги
позивачки про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди не
можуть вважатися законними та
обґрунтованими, а позовна заява не
підлягає до задоволення.

В судовому засіданні представник
Державної казначейської служби
України Петрунів Т.С. позов не визнала і
заперечує проти його задоволення.
Заперечуючи проти позову відповідач у
письмових запереченнях покликається
на те, що процесуальні дії органів
прокуратури при провадженні порушеної
кримінальної справи відносно ОСОБА_1 не
виходили за межі чинного законодавства
України, так як зобов"язані в межах
своєї компетенції порушити
кримінальну справу в кожному випадку
виявлення ознак злочину, вжити всіх
передбачених законом заходів до
встановлення події злочину, винних у
вчиненні злочину, з метою запобігання
ухиленню від дізнання, слідства або
суду, перешкоджанню встановлення
істини у кримінальній справі або
продовження злочинної діяльності, а
також для забезпечення виконання
процесуальних рішень таким органам
надані певні повноваження, в тому числі
застосування запобіжних заходів до
підозрюваного, обвинуваченого,
підсудного. Зазначили, що позивачем не
обгрунтовано розмір завданої йому
моральної шкоди, не підтверджено її
доказами, які б свідчили про характер
та обсяг страждань, характер
немайнових втрат, стан здоров"я,
тяжкість вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
Крім того, ОСОБА_1 належним чином не
обґрунтувала розміру завданої їй
моральної шкоди.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши письмові докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов підставний і підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 20.05.2009 року
прокурором Любешівського району було
порушено кримінальну справу відносно
позивачки за ознаками злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК
України; постановою слідчого
прокуратури Любешівського району від
26.06.2009 року накладено арешт на майно
ОСОБА_1 за місцем її проживання; 25
червня 2009 року здійснено привід ОСОБА_1
до слідчого прокуратури на підставі
його постанови від 25.06.2009 року під час
перебування її на стаціонарному
лікуванні в Любешівський ЦРЛ;
постановою слідчого прокуратури від
24.06.2009 року відносно ОСОБА_1 обрано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд; постановою слідчого
прокуратури від 25.06.2009 року ОСОБА_1
притягнуто як обвинувачену у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст.
366 КК України; 16 липня 2009 року
кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_1 направлено до суду для розгляду
по суті; постановою Любешівського
районного суду від 03.09.2009 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 16.10.2009 року, справу про
обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191, ч. 1
ст. 366 КК України направлено прокурору
Любешівського району для організації
та проведення додаткового
розслідування зі стадії порушення
кримінальної справи через грубі
порушення вимог КПК України (в редакції
1960 року) під час порушення кримінальної
справи та неодноразові грубі порушення
права на захист.

В подальшому, відповідно до постанови
слідчого прокуратури відносно ОСОБА_1
18.11.2009 року обрано запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд;
постановою слідчого прокуратури від
25.11.2009 року ОСОБА_1 притягнуто як
обвинувачену у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК
України та кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст.
366 КК України, 31.12.2009 року направлено до
Любешівського районного суду для
розгляду по суті.

Під час розгляду кримінальної справи у
зв"язку з неповнотою досудового
розслідування в порядку ст. 315-1 КПК
України (в редакції 1960 року) постановою
суду від 12.05.2010 року було надано судове
доручення органу досудового
розслідування про вчинення слідчих
дій, встановлено термін до 12.07.2010 року,
однак судове доручення було виконане
лише 03.03.2011 року, в суді 29.03.2010 року
органом досудового розслідування було
пред"явлено нове обвинувачення, а
постановою суду від 17.11.2011 року за
клопотанням прокурора Любешівського
району кримінальну справу повторно
було направлено органу досудового
розслідування для організації та
проведення додаткового розслідування.

Встановлено, що впродовж періоду з
15.03.2011 року по 02 вересня 2011 року будь-які
слідчі дії по даній справі не
проводилися.

17 листопада 2011 року постановою
Любешівського районного суду було
скасовано постанову прокурора
Любешівського району від 20.05.2009 року
про порушення кримінальної справи
відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366
КК України через відсутність приводів
і підстав для порушення кримінальної
справи, а постановою помічника
прокурора Любешівського району від
14.12.2011 року було відмовлено в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за
фактом привласнення та розтрати
державного майна шляхом зловживання
своїм службовим становищем та вчинення
службового підроблення через
відсутність в її діях складів злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК
України.

Таким чином в суді встановлено, що
упродовж періоду з 20.05.2009 року по 24.11.2011
року органами прокуратури
здійснювалось кримінальне
переслідування відносно ОСОБА_1, вона
незаконно була притягнута до
кримінальної відповідальності, до неї
незаконно було застосовано запобіжний
захід, вчинено інші процесуальні дії,
що обмежили її права, винуватість її у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.
191 та ч. 1 ст. 366 КК України, в суді органом
обвинувачення доведена не була.

А тому у ОСОБА_1 виникло право на
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органами
попереднього слідства та прокуратури.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
досудового слідства, прокуратури або
суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури або суду, виникає
у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду встановлюється законом.

Пунктом 1, 3 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незакнними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду"
встановлено, що відповідно до положень
цього Закону підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян;
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України „Про
оперативно-розшукову діяльність", „Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства.

Частиною 2 ст. 1 Закону України „Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" у
випадках , зазначених в ч.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" та п. 7
Положення про застосування Закону
України „Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду", затвердженого наказом
Міністерства юстиції, Генеральної
прокуратури та Міністерства фінансів
України від 04.03.1996 року №6/5/3/41,
відшкодуванню громадянинові
підлягають:

1. заробіток та інші грошові доходи, які
він втратив внаслідок незаконних дій;

2. майно, конфісковане або звернене в
дохід держави судом, вилучене органами
дізнання чи досудового слідства, а
також майно, на яке накладено арешт;

3. штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином;

4. суми, сплачені громадянином, у зв"язку
з наданням йому юридичної допомоги;

5. моральна шкода.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону „Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" та п.8,9
Положення про застосування цього
Закону відшкодування шкоди у
випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 та
5 ст. 3 Закону, провадиться за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3
Закону і підлягають відшкодуванню,
визначається з урахуванням заробітку,
не одержаного громадянином за час
відбування кримінального покарання.
Розмір цих сум обчислюється, виходячи з
середньомісячного заробітку
громадянина до вчинення щодо нього
незаконних дій. У тих випадках, коли не
можна визначити дохід громадянина,
розмір шкоди визначається виходячи з
встановленого законом мінімуму
заробітної плати.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України „Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" розмір
моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Відповідно до п. 9 Постанови пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року (зі змінами та доповненнями від
25.05.2001 року та 27.02.2009 року) „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. У
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

У позивачки виникло право на
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органом
попереднього слідства та прокуратури,
оскільки, на думку суду, саме
пред"явлення обвинувачення,
застосування щодо особи запобіжного
заходу, необхідність відстоювати свої
права на стадії досудового слідства і в
суді, вже відповідно до Закону України
„Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" є
підставою для звернення до суду з
позовом про відшкодування моральної
шкоди, так як притягнення особи до
кримінальної відповідальності визнано
незаконним постановою Любешівського
районного суду від 17.11.2014 року про
скасування постанови прокурора
Любешівського району про порушення
кримінальної справи від 20.05.2009 року та
постановою помічника прокурора
Любешівського району від 14.12.2011 року
про відмову в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_1 у зв"язку з
відсутністю в її діях ознак складу
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст.
366 КК України.

На думку суду, внаслідок притягнення
ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності в її житті з"явилися
надлишкові перешкоди у вигляді штучно
заподіяного проблемного перебігу
життєвих подій, наповнило її життя
стресовим фактором, спричинило
тривалий психологічний дискомфорт,
штучне обмеження у плануванні
можливостей, погіршення стану здоров"я,
про що ствердила в суді свідок ОСОБА_4 -
її лікуючий лікар, погіршення
стосунків з оточуючими людьми, про що
ствердила в письмових поясненнях дочка
позивачки ОСОБА_5 Наведені обставини
підтверджені дослідженими в суді
письмовими доказами.

При визначенні розміру заподіяної
моральної шкоди, суд, виходячи із засад
розумності, поміркованості та
справедливості, враховуючи глибину та
тривалість моральних страждань
позивачки, особливо викликаних грубим
порушенням її конституційних прав та
прав, гарантованих ст. 6 Конвенції „Про
захист прав людини і основоположних
свобод", а саме порушення права на
захист, що встановлено постановою
Любешівського районного суду від 03.08.2009
року та ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 16.10.2009 року,
порушення презумпції невинуватості,
внаслідок неодноразового письмового
повідомлення органу місцевого
самоврядування про вчинення нею
посадових злочинів від 26.06.2009 року та
від 25.11.2009 року, та неспростування з
власної ініціативи такої інформації,
порушення права на справедливий і
публічний розгляд її справи у продовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, оскільки після
повернення кримінальної справи вдруге
для проведення додаткового
розслідування з 15.03.2011 року по 02 вересня
2011 року будь-які слідчі дії у справі не
проводилися і справу закрито не було,
під час виконання постанови суду від
12.05.2010 року про судове доручення в
порядку ст. 315-1 КПК України ( в редакції
1960 року) термін виконання органом
досудового розслідування було
порушено більше ніж на 8 місяців,
незважаючи на неодноразові вимоги суду
на його виконання.

Суд наголошує, що всі ці незаконні дії
вчинялися органом досудового
розслідування відносно позивачки, яка
визнана інвалідом ІІІ групи
захворювання, яке пов"язане з
наслідками аварії на ЧАЕС, потерпілої
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, а тому була особливо
вразливою внаслідок таких незаконних
дій.

За таких обставин суд вважає, що
позивачка переживала особливі
моральні страждання та переживання,
змушена була докладати додаткових
зусиль для відновлення попереднього
стану життєвих та виробничих
стосунків, рівня ділової репутації.

А тому суд приходить до переконання, що
розмір відшкодування моральної шкоди
слід визначити в розмірі більшому від
мінімального, визначеного Законом
України „Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду" (який становить 1218*30 місяців) та
слід стягнути на користь ОСОБА_1 як
компенсацію за завдану моральну шкоду
в сумі 50000 грн.

Згідно ст. 11 Закону України „Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" у разі
виникнення права на відшкодування
завданої шкоди відповідно до ст. 2 цього
Закону орган дізнання, слідства,
прокуратури та суду зобов"язані
роз"яснити особі порядок поновлення її
порушених прав та свобод, а також
відшкодування завданої шкоди.

Доводи представника відповідача
Казначейської служби України про те, що
позивачем не наведені підстави для
відшкодування майнової шкоди є
безпідставні, оскільки суперечать
встановленим обставинам.

В суді встановлено, що постановою
слідчого прокуратури Любешівського
району від 14.12.2011 року було відмовлено в
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_1 за фактом привласнення
та розтрати державного майна шляхом
зловживання своїм службовим
становищем та вчинення службового
підроблення через відсутність в її
діях складів злочинів, передбачених ч. 2
ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, якою
позивачку фактично було реабілітовано.
Однак орган досудового слідства та
прокуратури не повідомили ОСОБА_1 про
наведений факт, не вручили їй копію
постанови та не роз"яснили їй порядок
поновлення її порушених прав та свобод,
а також порядок відшкодування завданої
шкоди.

Тому суд приходить до висновку, що
вимоги позивачки про стягнення
майнової шкоди обґрунтовані та
підлягають до задоволення. Розмір
витрат, які складаються з витрат на
оплату захисникам за надання юридичної
допомоги, їх проїзду та проїзду
позивачки для розгляду справи в
апеляційній інстанції повністю
доведений позивачкою в суді наданими
документами.

Враховуючи наведене, розмір майнової
шкоди, який підлягає стягненню на
користь позивачки, становить 7342 гривні
80 копійок.

Судові витрати покласти на рахунок
держави.

В іншій частині позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 79, 88, 209, 212, 213, 214,
215, 223 ЦПК України, на підставі ч. 2 ст. 1167,
ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 1, п.
2, ч. 1 ст. 2, ст.ст. 3, 4, 7, 13 Закону України
„Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду", суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до прокуратури Волинської
області та Державної казначейської
служби України про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності діями
органів досудового слідства
прокуратури Волинської області
задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 50 000
(п"ятдесят тисяч) гривень в рахунок
відшкодування завданої моральної
шкоди та 7342 (сім тисяч триста сорок дві)
гривні 80 копійок в рахунок
відшкодування завданої матеріальної
шкоди, шляхом списання цих сум з
єдиного казначейського рахунку,
призначеного для відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду.

Судові витрати покласти на рахунок
держави.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської
області через Любешівський
районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - з дня
отримання ними копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/
Н.І. Гладіч

Згідно з оригіналом.

Суддя Любешівського

районного суду
Н.І. Гладіч