Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції -
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 17 жовтня 2014 року

в справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Лізинг
інформаційних технологій» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 17 жовтня 2014 року задоволено
позов ПАТ «Лізинг інформаційних
технологій» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Лізинг інформаційних технологій»
заборгованість за договором про
надання обладнання в розмірі 64 711 грн. 61
коп., судові витрати в розмірі 647 грн. 11
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
змінити рішення суду в частині
стягнення з нього на користь позивача
грошових коштів, а саме: зменшити
стягнуту суму боргу з 64 711,61 грн. 61 коп.
до 1 466,85 грн. 85 коп. Вважає, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом безпідставно було
відхилено заяву про застосування
строку давності до даного спору.
Посилається на те, що в договорі не
встановлено строк, на який він діє, а
отже він є неукладеним. Суд першої
інстанції, задовольняючи позов в
повному обсязі, проігнорував ту
обставину, що фактично вся сума позову
складається з штрафних санкцій, які
невідомо чому саме таким чином
нараховані позивачем та заявлені до
стягнення з пропуском строку позовної
давності, що є порушенням ст.ст.258, 267, 611
Цивільного кодексу України.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 грудня 2010 року
між ЗАТ «Лізінг інформаційних
технологій» в особі СПД ФО ОСОБА_3 та
відповідачем укладено Договір № 120229008
про отримання обладнання в системі
LeaseІТ (а.с. 5).

Відповідно п. 1.1. зазначеного договору
клієнт бере участь в системі LeaseІТ,
зокрема, отримує ІТ - обладнання та інші
товари від постачальників - учасників
системи LeaseІТ, а також отримує послуги
на умовах, визначених обраним клієнтом
Пакетом фінансування LeaseІТ, а оператор
LeaseІТ зобов'язується на підставі заяви
клієнта забезпечити передачу
ІТ-обладнання обраним клієнтом
постачальником та надання клієнту
послуг за умови виконання Клієнтом
вимог, передбачених Пакетом LeaseІТ.

З договору вбачається, що відповідачем
було обрано пакет фінансування LeaseІТ
Десятка.

За умовами обраного клієнтом Пакету
LeaseІТ Десятка платіж при отриманні
обладнання становить 10 % вартості
товару, кількість місячних платежів - 9
рівними частинами, перехід права
власності на майно - після повної
сплати вартості обладнання.

Строк виконання зобов'язання
відповідачем 20 вересня 2011 року.

Відповідно п. 1.2. Договору порядок
отримання ІТ - обладнання, інших
товарів та послуг клієнтом
визначається Правилами отримання
обладнання, інших товарів та послуг в
системі LeaseІТ, які є невід'ємною
частиною цього договору.

Відповідно п. 7.2. Договору у разі
прострочення сплати платежів, клієнт
сплачує плату за прострочення платежів
в порядку та у розмірах, визначених
Правилами.

Пунктом 14.2 Правил отримання ІТ -
обладнання, інших товарів та послуг в
системі LeaseІТ встановлено, що у разі
несвоєчасної оплати клієнтом
нарахованого платежу клієнт сплачує на
користь Оператора LeaseІТ плату за
прострочення платежу в розмірі п'яти
відсотків від погашеної суми
простроченого платежу, якщо погашення
простроченого платежу здійснюється у
розрахунковому періоді, на який
припадає дата оплати за договором; в
розмірі десяти відсотків від суми
простроченого платежу, якщо погашення
здійснюється після закінчення
розрахункового періоду, на який
припадає дата сплати за договором.

Сплата плати за прострочення платежу
не звільняє клієнта від обов'язку в
повному обсязі оплатити платежі,
передбачені пакетом

Як встановлено судом, позивач виконав
свої зобов'язання за договором щодо
надання обладнання відповідачеві, що
не оспорювалось останнім та
підтверджується Актом прийняття -
передачі та накладною на відгрузку
товару (а.с. 13, 14).

Вартість переданого майна становить 6
329,59 грн.

Відповідач в обумовлені угодою строки
умови договору не виконував, що
підтверджується самими письмовими
запереченнями та поясненнями
відповідача, в яких він визнав
наявність боргу по сплаті вартості
отриманого майна, але в розмірі меншому
ніж зазначено позивачем (а.с. 36 - 38, 58 - 60)

Відповідно Структури грошових
нарахувань та надходжень № від 23
квітня 2014 року заборгованість
відповідача за договором від 21 грудня
2010 року перед позивачем становить 64 711
грн. 61 коп. та складається з
заборгованості за отримане обладнання
в розмірі 3 362 грн. 09 коп. та платежів за
порушення строків сплати обумовлених
угодою між сторонами платежів (а.с. 66).

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом. Посилаючись в
обґрунтування позовних вимог на те, що
відповідачем зобов'язання за договором
не виконав, внаслідок чого йому
нараховувалась плата за прострочення
платежу відповідно п. 14.2. Правил та п.
5.4.2. Договору, яка становить 65 420, 06 грн.
та складається з 3 362,09 грн. компенсації
вартості наданого обладнання та 62 057,97
грн. плати за прострочення щомісячних
платежів, просив постановити рішення
яким стягнути з відповідача зазначену
суму заборгованості.

Під час розгляду справи позивач
зменшив вимоги позову - просив стягнути
з ОСОБА_2, заборгованість в розмірі 64
711,61 грн. (а.с. 64 - 65).

Відповідач позов визнав частково - в
розмірі неповернутої суми вартості
отриманого майна - 1 466, 85 грн., в частині
стягнення сум, нарахованих за
прострочення платежів - заперечував.
Заявив про застосування наслідків
спливу строків позовної давності щодо
вимог про стягнення плати за
прострочення платежів, зазначивши, що
такі платежі за своєю правовою
природою є пенею або штрафом, до таких
вимог встановлена позовна давність в
один рік (а.с. 37 - 38, 78 - 79).

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
їх доведеності та обґрунтованості, а
також з відсутності підстав для
застосування позовної давності,
дійшовши до висновку про те, що плата за
прострочення платежу, встановлена п. 14.2
Правил не є неустойкою, оскільки
неустойка нараховується від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання, а
визначена Правилами плата
нараховується у відсотках від
погашеної суми.

Судова колегія погоджується з
висновком суду щодо вирішення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача 3 362,09 грн. компенсації
вартості наданого обладнання, оскільки
цей висновок суду відповідає
встановленим судом обставинам справи
та вимогам закону.

Доводи відповідача про те, що його
заборгованість по сплаті за предмет
лізингу складає лише 1 466,85 грн.,
оскільки ним було сплачено 4 862,65 грн.,
вартість обладнання становить 6 329,50
грн., судова колегія відхиляє, зважаючи
на те, що відповідно до розрахунку
заборгованості сплачені відповідачем
з порушенням строків платежі були
зараховані в порядку пп. 6.8 Правил та ст.
534 ЦК України, яким визначено, що в першу
чергу прострочені платежі
зараховуються на погашення плати за
прострочення щомісячних платежів.

Разом з тим, судова колегія не
погоджується з висновком суду про те,
що плата за прострочення щомісячних
платежів не є неустойкою, та вважає, що
визначена сторонами договору плата за
прострочення щомісячних платежів є
неустойкою, оскільки це відповідає
положенням ч. 1 ст. 549 ЦК України,
відповідно до яких неустойкою є
грошова сума, яку боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
зобов'язання.

Визначення порядку нарахування
неустойки п. 14.2 Правил отримання ІТ -
обладнання, інших товарів та послуг в
системі LeaseІТ з встановленням розміру
процентів та платежу, на який вона
нараховується, залежності нарахування
від періоду оплати, не змінює, на думку
судової колегії, правової природи
платежу за прострочення щомісячних
платежів, який по суті є неустойкою.
Крім того, відповідно до умов договору
на погашення цієї плати за
прострочення щомісячного платежу
зараховуються прострочені грошові
внески в першу чергу, як це передбачено
ст. 534 ЦК України.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що до вимог про стягнення
плати за прострочення щомісячних
платежів,, підлягає застосуванню
позовна давність, про що заявляв
відповідач до постановлення рішення
судом першої інстанції.

З наданого розрахунку заборгованості
вбачається, що плата за прострочення
щомісячних платежів в межах строку
позовної давності, встановленого ст. 258
ч. 2 п. 1 ЦК України, становить 44 745,03 грн.

Враховуючи те, що розмір неустойки
значно перевищує розмір основного
боргу, судова колегія вважає, що в
порядку ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір
неустойки підлягає зменшенню до 3 400
грн.

З огляду на наведене, рішення суду
першої інстанції підлягає зміні в
частині розміру суми, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 17 жовтня 2014 року змінити в
частині суми заборгованості, яка
підлягає стягненню на користь
Приватного акціонерного товариства
«Лізинг інформаційних технологій» з
ОСОБА_2, зазначивши, що стягненню
підлягає заборгованість за договором
про надання обладнання у розмірі: 3 362,09
грн. - компенсація вартості наданого
обладнання та 3 400 грн. - плата за
прострочення щомісячних платежів, а
всього у розмірі 6 762,09 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішенння може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: