Справа № 183/4916/14
№ 2/183/3286/14
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Парфьонова
Д.О., секретаря судового засідання
Пошивайло І.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Дніпропетровська міська біржа
нерухомості про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
Позивач звернувся з позовом до
відповідача, в якому просила визнати
дійсним договір купівлі-продажу
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, укладеного 12 березня 1999 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який
зареєстровано на Новомосковській
товарній біржі нерухомості за
реєстраційним номером № 000108 та визнати
за нею право власності на означену
Позов, з посиланням на наявність
укладеного договору купівлі-продажу
від 12 березня 1999 року обґрунтовано
неможливістю вчинення позивачем дій
щодо розпорядження придбаним майном за
договором в зв`язку з відсутністю у
товарної біржі права затверджувати
угоди купівлі-продажу, про що йому
повідомлено під час оформлення
документів на майно. Позивач вважає, що
договір укладено у відповідності до
діючого на момент укладання
законодавства, дотримання суттєвих
умов укладання договору.
Сторони в судове засідання не
з`явились, про дату час та місце
судового розгляду справи повідомлені
належним чином. Від представника
позивача надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності, позивач
підтримав позовні вимоги.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив, заяву
про розгляд справи за його відсутності
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи і від якого
не надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв'язку з тим, що сторони в судове
засідання не з'явились фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

З урахуванням зазначених положень
закону та думки позивача, який в
наданій заяві не заперечував проти
заочного розгляду справи, суд ухвалив
провести заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає
за можливе задовольнити позовні вимоги
з огляду на наступні обставини.

Матеріалами справи встановлено, що 12
березня 1999 року між ОСОБА_1 (покупець) та
ОСОБА_2 (продавець) укладено договір
купівлі-продажу квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 27.9
кв.м., загальною площею 49,9 кв.м., яка
складається з двох кімнат та підсобних
приміщень. Ціна продажу становить 12745,00
грн., які передані продавцю до
підписання угоди. Угода зареєстрована
на товарній біржі "Новомосковська" 12
березня 1999 року за реєстраційним
номером № 000108. 12 березня 1999 року угода
зареєстрована Новомосковським бюро
технічної інвентаризації за
реєстровим номером 137.

Як свідчить укладений договір, при його
укладенні між сторонами досягнуто
згоди щодо істотних умов договору, така
домовленість підтверджена письмовим
доказом, відбулося повне виконання
договорів - позивач передав
відповідачу кошти, а відповідач
позивачу - об`єкти нерухомого майна,
договори зареєстровано на біржі, однак
нотаріально не посвідчено. Станом на
час розгляду справи позивач здійснює
право користування та володіння
домоволодінням та земельною ділянкою,
з доданих до справи документів
порушення прав третіх осіб не
вбачається. Згідно відомостей КП
"Новомосковське міське бюро технічної
інвентаризації" ДОР власником квартири
значиться ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі продажу від 04 квітня 1997 року. В
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, згідно витягу №29504132
від 14 листопада 2014 року відомості щодо
власника відсутні.

У відповідності до технічного паспорту
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, складається з двох кімнат та
підсобних приміщень житловою площею 27.9
кв.м., загальною площею 49,9 кв.м.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України 2003 року,
що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей
Кодекс застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності.

Таким чином на спірні правовідносини
поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року,
чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
власність», чинного на час виникнення
спірних правовідносин, володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не буде встановлено судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором. Договір вважається
укладеним, коли між сторонами в повній
у належних випадках формі досягнуто
згоди по всіх істотних умовах.
Істотними є ті умови договору, які
визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також всі ті умови, щодо яких за заявою
однієї з сторін повинно бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори
купівлі-продажу і реєструвати їх на
товарній біржі передбачено статтею 15
Закону України «Про товарну біржу» №
1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2
якої - угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.

Лист Міністерства юстиції України за №
17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз'яснює, що
угоди укладені на біржі не прирівняні
до нотаріально посвідчених, а тільки
підлягають подальшому нотаріальному
посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963
року) передбачено, що нотаріальне
посвідчення угод обов'язкове лише у
випадках, зазначених у законі.
Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Земельного
Кодексу України від 18 грудня 1990 року №
561-XII, який діяв станом на час укладання
угоди, придбання земельних ділянок, що
перебувають у колективній або
приватній власності, провадиться за
договором купівлі-продажу, який
посвідчується у нотаріальному порядку.

Договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору (стаття 47
цього Кодексу). Договір купівлі-продажу
жилого будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
випадку нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28
квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15
травня 1998 року «Про судову практику по
справам про визнання угод недійсними»,
з підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу. Якщо така угода
виконана повністю або частково однією
з сторін, а друга сторона ухиляється
від її нотаріального оформлення, суд на
підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони,
яка виконала угоду, її
правонаступників або прокурора вправі
визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, що знаходяться у
власності юридичних та фізичних осіб,
затверджені наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству № 56
від 13 грудня 1995, зареєстровані в
Міністерстві юстиції України 19 січня
1996 року за № 31, передбачали підставу
для державної реєстрації договорів
купівлі-продажу, зареєстрованих
біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" від 01
липня 2004р. за № 1952-1 право власності та
інші речові права на нерухоме майно,
набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою. На підставі цього
Закону реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень
здійснюється лише в разі вчинення
правочинів щодо нерухомого майна, а
також за заявою власника (володільця)
нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного
договору купівлі-продажу існував
пробіл у чинному законодавстві, тому
що, згідно ст. ст. 242, 227 ЦК України (1963
року) договір купівлі-продажу житлових
квартир повинен бути нотаріально
засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін
є громадянином, а недотримання даної
вимоги тягне недійсність договору. Тим
часом, у відповідності зі ст. ст. 15
Закону України " Про товарну біржу"
біржі мають право вчиняти угоди з
будь-якими видами нерухомості і такі
угоди не підлягають наступному
нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності
у набувача за договором виникає з
моменту передачі речі, якщо інше не
передбачено законом чи договором (ч. 1
ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст.
153 ЦК УРСР договір вважається
укладеним, якщо сторонами досягнуто
згоди по всіх істотних умовах договору.
Як убачається з положень укладеного
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, сторони за договором - уклали
даний договір, здійснили
купівлю-продаж належної продавцю на
праві власності нерухомого майна.
Позивачем у справі усі умови за
договором виконані. Згідно
вищевказаного договору відчужувана
нерухомість продана позивачу. грошові
кошти за квартиру отримані Продавцем
від Покупця до підписання угоди.
Доказів того, що сторони заперечували
укладений договір, згідно до вимог ст.
237 ЦК України, суду не надано, тому, суд
вважає укладений договір дійсним.

Оскільки, покупець повністю виконав
умови договору купівлі-продажу,
сплатив за придбане майно грошові
кошти, фактично володіє об`єктом
нерухомості та земельною ділянкою, на
якій розташовано об`єкт нерухомості,
угоди купівлі-продажу не визнавались
недійсними, позивач на підставі ст. ст.
128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про
власність» набув право власності на
спірні об`єкт нерухомості та земельну
ділянку і правомірно володіють ними.
Передбачених законом підстав для не
визнання дійсним неоспореного
договору купівлі-продажу спірного
домоволодіння в судовому порядку не
має.

Статтею 392 діючого ЦК України
передбачено право власника майна на
пред'явлення позову про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Таким чином, суд вважає, що сторони
домовилися про усі істотні умови
договору купівлі - продажу об`єкту
нерухомості, виконання договору
відбулося.

За таких обставинах суд вважає, що
укладений між позивачем та
відповідачем договір підлягає
визнанню дійсним.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - Дніпропетровська міська біржа
нерухомості про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності - задовольнити.

Угоду купівлі-продажу квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
укладену 12 березня 1999 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, зареєстровану на товарній
біржі "Новомосковська" 12 березня 1999
року за реєстраційним номером № 000108
визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, що в цілому складається з двох
кімнат та підсобних приміщень житловою
площею 27.9 кв.м., загальною площею 49,9
кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
грн. 60 коп. витрат по сплаті судового
збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя
Д.О. Парфьонов