Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

(заочне)

17.12.2014 року
Провадження №2/425/799/14

Справа №425/2501/14-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рубіжне Луганської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -

встановив:

27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням - житловим
будинком АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_4 є
її колишнім чоловіком та відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є її синами, вони
зареєстровані у зазначеному будинку,
проте чоловік з 2012 року в будинку не
проживає, син ОСОБА_3 не проживає в
будинку з 2004 року, син ОСОБА_2 не
проживає в будинку з 2011 року, участі в
утриманні будинку не беруть.
Реєстрація відповідачів в будинку
позивача порушує її права як власника
будинку, тому позивач просить суд
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
будинком.

В судове засідання позивач не
з'явилася, 17.12.2014 року до суду надійшла
заява представника позивача про
розгляд справи без участі позивача та
її представника, позивач свої вимоги
підтримує, проти ухвалення заочного
рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, причин неявки в судове
засідання суду не повідомили, заяви про
розгляд справи в їх відсутності суду не
надали, заперечень на позов не надали.
Відповідачі були викликані до суду
через оголошення у пресі у виданні
«Урядовий кур'єр» № 226 від 04.12.2014 року.
Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України,
відповідач, місцезнаходження якого
невідоме, викликається в суд через
оголошення у пресі. З опублікуванням
оголошення про виклик відповідач
вважається повідомленим про час і
місце розгляду справи.

Враховуючи неявку в судове засідання
належним чином повідомленого
відповідача, відсутності заяви
відповідача про розгляд справи за його
відсутності та згоду позивача на
ухвалення заочного рішення у справі,
суд вважає за можливе розглядати
цивільну справу у відсутності
відповідача та ухвалити заочне рішення
по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225
ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

Враховуючи, що сторони не скористалися
правом брати участь у судовому
засіданні та представник позивача
заявив клопотання про розгляд справи
за його відсутності, суд розглядає
цивільну справу за наявними у справі
матеріалами.

Суд, розглянувши цивільну справу в
межах заявлених позовних вимог,
об'єктивно оцінивши докази, які
містяться в матеріалах справи, вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Рубіжанського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
28.08.2004 року за реєстром № 2482. Право
власності позивача зареєстровано ДКП
«Рубіжанської бюро технічної
інвентаризація» належним чином (а.с. 7-9).

Відповідно до довідки про склад сім'ї №
10157 від 09.10.2014 року у житловому будинку
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, син
ОСОБА_2, син ОСОБА_3, колишній чоловік
ОСОБА_4 (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
НОМЕР_1, виданого відділом ЗАГС
Павловського району Воронежської
області 18.01.2014 року шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 розірвано (а.с. 19).

Згідно акту від 20.10.2014 року, який
складено депутатом Рубіжанської
міської ради Луганської області
Бабенко Д.В. та сусідами позивача
ОСОБА_7, ОСОБА_8, підписи яких засвідчені
заступником міського голови ОСОБА_9,
відповідачі у житловому будинку
позивача не проживають, їх речі в
будинку відсутні (а.с. 15).

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові майна належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно положень ст. 150 ЖК України, які
кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК
України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі у
належному позивачу житловому будинку
відсутні понад один рік, а тому
втратили право користування цим
житлом.

Відповідачі не надали суду жодних
доказів з приводу збереження за ними
права користування житловим будинком
та доказів, які підтверджують
поважність причин відсутності понад 1
рік в цьому будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового та цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Згідно з наведеними вище нормами
цивільного законодавства України,
власник житлового будинку за наявності
будь-яких обмежень у здійсненні ним
права користування та розпорядження
будинком має право вимагати усунення
будь-яких перешкод шляхом звернення до
суду за захистом свого права з позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю.

Як вже зазначалося вище, права власника
квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, згідно з
якими право власника використовувати
житло для власного проживання,
проживання членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на його
власний розсуд. Будь-які обмеження чи
втручання у права власника можливі
виключно на підставах визначених
законом. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження його майна.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги про
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
будинком підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання» зняття з реєстрації
місця проживання особи здійснюється на
підставі, зокрема, судового рішення,
яке набрало законної сили про
позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача слід
стягнути судовий збір в розмірі 243,60
гривень по 81,20 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 224-225 ЦПК
України, ст. 1 Закону України «Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції», суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
такими, що втратили право користування
житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 81,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 81,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 81,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який постановив рішення за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана до суду першої інстанції
протягом десяти днів з моменту
отримання копії заочного рішення. У
разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
через Рубіжанський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Строк,
протягом якого розглядатиметься заява
відповідача про перегляд заочного
рішення, не включається до строку на
апеляційне оскарження.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду Харківської
області через суд першої інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ш. Мирошникова