У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко
Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Орган опіки
та піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради,
Дніпропетровська міська рада, про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку;

за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» про визнання
права на проживання в приміщенні,
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд», поданою
директором Кочетовим Олегом
Анатолійовичем, на рішення Ленінського
районного суду

м. Дніпропетровська від 5 травня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Дніпровськпромбуд» (далі -
ПАТ «Дніпровськпромбуд») звернулося до
суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітньої

ОСОБА_5, Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Орган опіки
та піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради,
Дніпропетровська міська рада, про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку.

На обґрунтування позовних вимог
зазначало, що ОСОБА_3,

ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_5, мешкають за адресою: АДРЕСА_1.
Приміщення, яке займають відповідачі,
не є житловим фондом, а є
санаторієм-профілакторієм, який
належить ПАТ «Дніпровськпромбуд» на
праві колективної власності, що
підтверджується актом передачі
державного нерухомого майна до
статутного фонду ВАТ
«Дніпровськпромбуд» від 23 червня 1998
року, затвердженим 24 червня

1998 року, реєстраційним посвідченням на
об'єкти нерухомого майна від

4 лютого 1999 року; технічним паспортом
від 23 липня 2007 року (інвентаризаційна
справа № 36854), виданим КП ДМБТІ, з якого
вбачається, що приміщення, яке займають
відповідачі, є кімнатою відпочинку;
планом приватизації Орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від 7
серпня 1995 року, в якому вказано перелік
державного житлового фонду, у тому
числі гуртожитки. Серед них відсутній
об'єкт, в якому мешкають відповідачі.
Частина приміщень будівлі, в якій
мешкають відповідачі, знаходиться в
аварійному стані і є небезпечною для
мешкання, інші приміщення є
непридатними для нормальної
експлуатації, що підтверджується
висновком про технічний стан
будівельних конструкцій будівлі
Придніпровської державної академії
будівництва і архітектури
науково-консалтингового підприємства
«Стеконік ЛТД» від 23 січня 2006 року. Крім
того, в цій будівлі відсутні душові
кімнати, немає газопостачання.
Відповідачам було запропоновано
переселитися в кімнату АДРЕСА_2. Цей
гуртожиток є державним житловим фондом
та знаходиться на балансі ПАТ
«Дніпровськпромбуд», що
підтверджується довідкою ПАТ
«Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013
року № 1-14/9-137. Гуртожиток обладнаний
душовими кімнатами, кухнями та загалом
відповідає санітарним вимогам. Однак
відповідачі відмовляються від
добровільного переселення, що не дає
змоги ПАТ «Дніпровськпромбуд»
виконати свої обов'язки, які
передбачені чинним законодавством.
Тому позивач просив виселити
відповідачів з кімнати № 34 будівлі
санаторію-профілакторію по

АДРЕСА_1 у надане їм житлове приміщення
- кімнату АДРЕСА_2 у

м. Дніпропетровську, згідно з наданим
ордером ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10
червня 2013 року № 1695 та зобов'язати
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
за адресою: кімната АДРЕСА_3.

У вересні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,
звернулися до суду із зустрічними
позовними вимогами до ПАТ
«Дніпровськпромбуд» в якому просили
визнати за ними та сім'єю у складі трьох
осіб правокористування житловим
приміщенням

№ 34, що розташоване у гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1, визнати
протиправними дії ПАТ
«Дніпровськпромбуд» щодо виселення
ОСОБА_3 із сім'єю у складі трьох осіб із
займаного ними житлового приміщення №
34, що розташоване у гуртожитку за
адресою:

АДРЕСА_1, заборонити ПАТ
«Дніпровськпромбуд» вчиняти дії щодо
виселення відповідачів із займаного
ними житлового приміщення № 34, що
розташоване у гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1, та зобов'язати ПАТ
«Дніпровськпромбуд» створити належні
умови для проживання у гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом укладання
договорів про надання комунальних
послуг з відповідними комунальними
службами.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від

5 травня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Дніпровськпромбуд» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, треті особи: Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області,
Орган опіки та піклування Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради,
Дніпропетровська міська рада, про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку відмовлено. У задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5 до ПАТ «Дніпровськпромбуд» про
визнання права на проживання в
приміщенні, визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від

28 липня 2014 року рішення Ленінського
районного суду

м. Дніпропетровська від 5 травня 2014 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі директор ПАТ
«Дніпровськпромбуд» -

ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані
судові рішення попередніх інстанцій та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ «Дніпровськпромбуд»
задовольнити, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Дніпровськпромбуд», суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що зайняте
відповідачами приміщення не віднесене
до житлового фонду, як наслідок, є
нежитловим, а відтак до правовідносин
із приводу володіння та користування
таким спірним майном слід
застосовувати норми цивільного, а не
житлового законодавства.

Проте погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки останні зроблені із неповним
з'ясуванням обставин справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Установлено, що ОСОБА_3 разом із сімʼ?єю
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було заселено в кімнату
АДРЕСА_3 на підставі ордера № 1414.

Згідно з планом приватизації Орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від 7
серпня 1995 року приміщення за вказаною
адресою не належить до категорії
житлових будинків і гуртожитків.
Зазначена будівля є об'єктом
соціально-побутового значення,
створеного за рахунок фонду
соціального розвитку, та має статус
санаторію-профілакторію.

Також актом передачі державного
нерухомого майна у статутний фонд ВАТ
«Дніпровськпромбуд», правонаступником
якого є

ПАТ «Дніпровськпромбуд», від 23 червня
1998 року будівля за адресою:
АДРЕСА_1, передавалася до
статутного фонду підприємства як
санаторій-профілакторій.

Згідно з висновком про технічний стан
будівельних конструкцій будівлі по
АДРЕСА_1 Придніпровської державної
академії будівництва і
науково-консалтингового підприємства
«Стеконік ЛТД» від 23 січня 2006 року та
актом обстеження житлового будинку
зазначена будівля потребує негайного
капітального ремонту, й позивачу
рекомендовано вжити необхідних
заходів.

Протоколом № 4 засідання адміністрації
профспілкової організації ПАТ
«Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013
року було вирішено у зв'язку з
аварійністю будівлі
санаторію-профілакторію за адресою:

АДРЕСА_1, переселити ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 в
кімнату АДРЕСА_2, та видати ордер на
житлову площу.

На підставі рішення адміністрації
профспілки

ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10 червня
2013 року на ім'я ОСОБА_3 видано ордер від
10 червня 2013 року № 1695 на житлове
приміщення в гуртожитку та надано
право займати з родиною з трьох осіб
житлову площу в гуртожитку АДРЕСА_2.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном.

З матеріалів справи вбачається, що
будівля, в якій мешкають відповідачі,
не є житловим фондом, а є
санаторієм-профілакторієм, що належить
ПАТ «Дніпровськпромбуд» на праві
власності, що підтверджується актом
передачі державного нерухомого майна
до статутного фонду

ВАТ «Дніпровськпромбуд» від 23 червня
1998 року.

Відповідно до технічного паспорта від
23 липня 2007 року приміщення, яке
займають відповідачі, є кімнатою
відпочинку, а не житловою кімнатою. Так,
у плані приватизації Орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від 7
серпня 1995 року зазначено перелік
державного житлового фонду, у тому
числі гуртожитки, серед яких відсутній
об'єкт, в якому мешкає відповідач.

Протее, вирішуючи спір, суди не
звернули уваги на те, що відносини,
пов'язані з використанням під житло
приміщень у нежилих будинках, не
призначених для постійного проживання
громадян, регулюються нормами
цивільного, а не житлового
законодавства, незалежно від їх
тривалості.

Також рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від
25 листопада 2009 року, залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 20
квітня 2010 року та постановою Вищого
господарського суду України від 9
вересня 2010 року, встановлено, що
приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд»
здійснювалась відповідно до
законодавства України і воно стало
законним власником майна, переданого
йому у статутний фонд.

Крім того, відповідно до ст. ст. 4-6 ЖК
Української РСР державний житловий
фонд включає в себе жилі будинки
(закінчені будівництвом і здані в
експлуатацію) та жилі приміщення в
інших будівлях, призначені для
постійного проживання громадян.
Відносини, пов'язані з використанням
під житло приміщень у нежилих будинках,
не призначених для постійного
проживання громадян, регулюються
нормами цивільного, а не житлового
законодавства, незалежно від їх
тривалості.

Крім того, жодний нормативно-правовий
акт не передбачає отримання згоди
регіонального відділення Фонду
державного майна України на поселення
осіб у гуртожиток.

Згідно зі ст. 128 ЖК Української РСР
житлова площа у гуртожитку надається
на підставі спільного рішення
адміністрації підприємства та
профспілкового комітету.

Відповідно до п. 3.1 «Положення про
управління державним майном, яке не
увійшло до статутних капіталів
господарських товариств у процесі
приватизації», затвердженого наказом
фонду державного майна України
Міністерства економіки України від 19
травня 1999 року № 908/68, господарські
товариства, на балансі яких перебуває
державне майно, яке не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств у процесі приватизації,
несуть відповідальність за збереження
та ефективне використання такого
майна.

Таким чином, балансоутримувач
зобов'язаний ефективно
використовувати гуртожиток, що
безпосередньо пов'язано з його правами
на поселення мешканців гуртожитку.

Разом із тим позивач мав повноваження
на видачу ордера на поселення
відповідачів у гуртожиток за адресою:
АДРЕСА_2, оскільки згідно з довідкою від
10 червня 2013 року, виданою ПАТ
«Дніпровськпромбуд», гуртожиток за
вказаною адресою є об'єктом державної
власності та знаходиться на балансі
ПАТ «Дніпровськпромбуд».

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суд першої інстанції на порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на
зазначене уваги не звернув, у
достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, та дійшов передчасного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ПАТ
«Дніпровськпромбуд».

Апеляційний суд, переглядаючи рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку, всупереч вимогам ст. 303 ЦПК
України на зазначені положення закону
та обставини справи уваги не звернув,
не перевірив законність ухваленого
рішення та не усунув у межах своїх
повноважень допущених судом першої
інстанції недоліків.

Крім того, судами не перевірено, чи
відповідає установленим чинним
законодавством нормам надана ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 кімната

АДРЕСА_2

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
5 травня 2014 року та ухвала апеляційного
суду Дніпропетровської області від 28
липня 2014 року підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд», подану
директором Кочетовим Олегом
Анатолійовичем, задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 5 травня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 липня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко