Справа № 152/2001/14-ц
09 грудня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання -
представника позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2,
співвідповідача - ОСОБА_3,
представника третьої особи,
що не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору,
на стороні позивача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом
Шаргородської міської ради Вінницької
області, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні позивача
ОСОБА_6 - про знесення самочинно
04.11.2014 року Шаргородська міська рада
Шаргородського району Вінницької
області, в інтересах якої діє ОСОБА_1,
звернулася з позовом до ОСОБА_2 про
знесення самочинно збудованої будівлі.
09.12.2014 року представником позивача
подано заяву про збільшення позовних
вимог у зв'язку із залученням до участі
в справі в якості співвідповідача
Позивач просить зобов'язати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, жителів м. Шаргород,
знести за власний рахунок самочинно
збудовану ними альтанку поряд з
будинком, який знаходиться на АДРЕСА_4 і
належить ОСОБА_6; стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь Шаргородської
міської ради Вінницької області
витрати по сплаті судового збору в сумі
Мотивуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що 30.01.2014 року
ОСОБА_6, жителька АДРЕСА_4, звернулася до
Шаргородського районного суду з
позовом до Шаргородської міської ради
на бездіяльність при виявлені
самовільного будівництва та захвату
землі. 17.03.2014 року Шаргородським
районним судом винесено постанову,
якою у вказаному позові ОСОБА_6
Крім того, 17.03.2014 року Шаргородським
районним судом винесено окрему ухвалу,
яку направлено Шаргородській міській
раді для вжиття заходів щодо усунення
причин і умов, що сприяли порушенню
земельного законодавства. 18.04.2014 року
виконавчий комітет Шаргородської
міської ради підготував листа
відповідачам, пропонував в місячний
термін вжити заходів щодо усунення
причин, які сприяли порушенню
земельного законодавства.
10.07.2014 року Вінницьким апеляційним
адміністративним судом постанову
Шаргородського районного суду від
17.03.2014 року скасовано та ухвалено нову
постанову, якою визнано протиправною
бездіяльність Шаргородської міської
ради щодо невжиття належних заходів
реагування при виявленні самовільного
зайняття земельної ділянки та
самовільного будівництва альтанки,
вчинених ОСОБА_2 поряд з належним
ОСОБА_6 на праві власності будинком;
зобов'язано Шаргородську міську раду
вжити належних заходів реагування,
передбачених чинним законодавством,
при виявленні самовільного зайняття
земельної ділянки та самовільного
будівництва альтанки, що вчинені
ОСОБА_2 поряд з належним ОСОБА_6 на праві
власності будинком по АДРЕСА_4.
На виконання постанови Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 10.07.2014 року 02.09.2014 року
адміністративною комісією при
виконавчому комітеті Шаргородської
міської ради винесено постанову №5,
відповідно до якої відповідача ОСОБА_2
визнано винним у вчинені
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 97 КУпАП і
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 85 гривень та зобов'язано в
30-денний термін прийняти міри по
знесенню альтанки та звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки.
Штраф відповідачем сплачено, тобто
вчинене правопорушення визнано. Проте,
встановлений в постанові місячний
термін для знесення самочинного
будівництва, відповідачем було
проігноровано, вимоги, зазначені в
постанові, - не виконано.
17.09.2014 року п. 2 рішенням №121 виконавчого
комітету Шаргородської міської ради
«Про знесення самовільно побудованої
огорожі та альтанки» зобов'язано
відповідачів в місячний термін за
власний рахунок знести самовільно
збудовану між житловими будинками
АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 альтанку.
Вказане рішення вручене відповідачці
25.09.2014 року. Однак, по даний час
відповідачі постанову №5 від 02.09.2014
року та рішення виконкому міської ради
за №121 від 17.09.2014 року не виконали:
самочинно збудовану альтанку не
знесли, що змусило позивача звернутися
до суду.
В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, що діє відповідно до
довіреності від 10.11.2014 року (а.с.30),
позовні вимоги в редакції заяви про
збільшення позовних вимог від 09.12.2014
року, підтримав в повному обсязі,
посилаючись на ті самі обставини.
Просив зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
жителів м. Шаргород, знести за власний
рахунок самочинно збудовану ними
альтанку поряд з будинком, який
знаходиться на АДРЕСА_4 і належить
ОСОБА_6; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь Шаргородської міської ради
Вінницької області витрати по сплаті
судового збору в сумі 243,60 грн. Суду
пояснив, що у зв'язку із невиконанням
відповідачами рішення міськвиконкому
від 17.09.2014 року за №121, що було прийнято
на виконання вимог постанови
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 10.07.2014 року,
позивач змушений звернутися до суду,
оскільки виявлено незаконність
будівництва відповідачами альтанки,
тобто із порушенням вимог ЗУ «Про
архітектурну діяльність» та ЗУ «Про
регулювання містобудівної
діяльності», без виділення для цього
будівництва земельної ділянки та
затвердженої проектної документації,
тобто самочинно. Адміністративною
комісією при виконкомі було складено
протоколи про адміністративне
правопорушення і притягнуто
відповідачів до адміністративної
відповідальності у виді штрафу в
розмірі 85 грн. Штраф відповідачами
сплачено. Проте відповідачі до даного
часу добровільно не усувають порушення
вимог містобудівного законодавства.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов визнали
частково. Суду показали, що є сім'єю,
відповідачка ОСОБА_3 є власником
квартири за АДРЕСА_2, де вони фактично
проживають, хоча зареєстровані в
АДРЕСА_1. Коли було придбано шляхом
купівлі-продажу вказану квартиру, то
тоді ж було придбано і сарай, в якому
попередній власник зберігав дрова та
вугілля, хоча в договорі
купівлі-продажу про це не зазначено.
Згодом вони розвалили сарай, так як він
був старий, і на цьому місці у 2010 році
побудували альтанку. При цьому, до
початку будівництва він запитував
згоду на будівництво альтанки у ОСОБА_6,
котра на той час не заперечувала щодо
будівництва, а на теперішній час
вказує, що ця альтанка їй заважає, бо
збудована з порушенням будівельних
норм. Позов в частині самочинного
будівництва альтанки визнають, але не
визнають обґрунтування позову в
частині самовільного захвату землі,
так як відповідачка зверталася в
міську раду з заявою про виділення їй
земельної ділянки біля будинку по вул.
Свято-Миколаївській, проте, рішення до
цього часу немає не з їх вини. Постанови
адміністративної комісії при
міськвиконкомі про притягнення їх до
адміністративної відповідальності
вони виконали в частині сплати штрафу,
а альтанку зносити не збиралися,
вважали, що вирішать спір із ОСОБА_6
Рішення міськвиконкому від 17.09.2014 року
вони не отримували, але якби і отримали,
то не змогли б виконати, оскільки в них
тяжко хворий син і всі сили та кошти
вони витрачають на його лікування.
Проте, вони є законослухняними
громадянами, і якщо суд прийме законне
рішення про знесення альтанки, вони її
знесуть.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні позивача
ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов Шаргородської міської
ради в редакції заяви від 09.12.2014 року
про збільшення позовних вимог
підтримав, просив задовольнити,
посилаючись на те, що відповідачі
побудували альтанку біля будинку, що
належить ОСОБА_6 без відповідних
дозволів на будівництво та не маючи
права на земельну ділянку.

Вирішуючи спір, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2, що
підтверджується договором
купівлі-продажу квартири від 05.06.2008
року, укладеним між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
відповідачкою, посвідченим державним
нотаріусом Шаргородської ДНК Масилюк
Р.М. (а.с.55).

Право власності відповідачки на
вказану квартиру зареєстроване
Могилів-Подільським МБТІ 23.07.2008 року
(а.с.55, на звороті).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2
одружені (а.с.57), проживають однією
сім'єю в АДРЕСА_2, що зазначили
відповідачі в судовому засіданні і що
не заперечується іншими учасниками
судового розгляду.

Власником житлового будинку за
АДРЕСА_4 є третя особа - ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 26.02.2010 року
та витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 18.03.2010
року (а.с.42, 43).

Як вбачається із пояснень
відповідачів в судовому засіданні,
ними в 2010 році було збудовано альтанку
на земельній ділянці між будинками за
АДРЕСА_4 та за АДРЕСА_2, що не
заперечується представниками позивача
та третьої особи.

Дозволу на будівництво альтанки
відповідачі не мали, земельна ділянка
між вказаними вище будинками
відповідачам Шаргородською міською
радою не виділялася, що визнається
сторонами, тому, в силу вимог ч.1 ст.60 ЦПК
України, вказані обставини доказуванню
не підлягають.

Також, судом встановлено, що третя
особа ОСОБА_6 зверталася у 2014 році до
Шаргородського районного суду з
адміністративним позовом до
Шаргородської міської ради на
бездіяльність при виявленні
самовільного будівництва та захвату
землі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.8).

Постановою Шаргородського районного
суду від 17.03.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_6 відмовлено, але винесено
окрему ухвалу в адресу Шаргородської
міської ради для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню земельного законодавства
(а.с.9-11).

На виконання окремої ухвали суду
виконавчий комітет Шаргородської
міської ради 17.04.2014 року запропонував
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вжити
заходів до усунення порушень
земельного законодавства (а.с.12).

29.05.2014 року виконкомом Шаргородської
міської ради створено тимчасову
комісію з метою виконання окремої
ухвали Шаргородського районного суду
від 17.03.2014 року, яка склала акт про
будівництво відповідачами альтанки
без відповідного дозволу на земельній
ділянці, яка не належить відповідачам,
та зобов'язано відповідачів у місячний
строк усунути вказане порушення (а.с.72).

04.06.2014 року адміністративною комісією
при виконкомі Шаргородської міської
ради прийнято рішення (постанову) про
притягнення відповідачки ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.97 КпАП України і накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в сумі 85 грн. (а.с.75-76).

Штраф відповідачкою сплачено 04.06.2014
року (а.с.77).

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 10.07.2014 року
скасовано постанову Шаргородського
районного суду від 17.03.2014 року та
ухвалено нову постанову, відповідно до
якої визнано протиправною
бездіяльність Шаргородської міської
ради щодо невжиття належних заходів
реагування при виявленні самовільного
зайняття земельної ділянки та
самовільного будівництва альтанки,
вчинених ОСОБА_2 поряд з належним
ОСОБА_6 на праві власності будинком;
зобов'язано Шаргородську міську раду
вжити належних заходів реагування,
передбачених чинним законодавством,
при виявленні самовільного зайняття
земельної ділянки та самовільного
будівництва альтанки, що вчинені
ОСОБА_2 поряд з належним ОСОБА_6 на праві
власності будинком по АДРЕСА_4 (а.с.15-16).

На виконання постанови Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 10.07.2014 року, адміністративною
комісією при виконавчому комітеті
Шаргородської міської ради 02.09.2014 року
прийнято рішення (постанову за №5) про
притягнення відповідача ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності і
накладення адміністративного
стягнення у виді штрафу в розмірі 85
грн., запропоновано відповідачу в
30-денний строк знести самочинно
збудовану альтанку та звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
(а.с.17-18).

Відповідачем ОСОБА_2 частково виконано
постанову адміністративної комісії за
№5 від 02.09.2014 року, оскільки сплачено
штраф (а.с.19).

Проте, відповідачами самочинно
збудована альтанка не знесена, у
зв'язку із чим 17.09.2014 року виконавчий
комітет Шаргородської міської ради
прийняв рішення за №121 «Про знесення
самовільно побудованої огорожі та
альтанки», пунктом 2 якого зобов'язано
відповідачів в місячний термін за
власний рахунок знести самовільно
збудовану між житловими будинками
АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 альтанку (а.с.20).

З пояснень в судовому засіданні
представника позивача вбачається, що
вказане рішення позивачем
направлялося відповідачам, проте,
належних та допустимих доказів цьому
не представлено.

14.10.2014 року адміністративною комісією
Шаргородської міської ради складено
акт про проведення перевірки
виконання відповідачем ОСОБА_2
постанови адмінкомісії від 02.09.2014 року
за №5 та рішення виконавчого комітету
від 17.09.2014 року за №121 (а.с.22). В ході
проведення перевірки адміністративна
комісія встановила, що рішення
адміністративної комісії за №5 від
02.09.2014 року відповідач не виконав,
альтанку не зніс, земельну ділянку не
звільнив, що також підтверджено
фототаблицею (а.с.23).

Вказані вище обставини підтверджені в
судовому засіданні також показаннями
свідка ОСОБА_10, який суду показав, що
відповідачі та третя особа ОСОБА_6
проживають у сусідніх будинках по
АДРЕСА_4. Відповідачами побудовано на
землях, що належить міській раді, без
відповідних дозволів і без виділення
земельної ділянки альтанку між
будинками за АДРЕСА_4, що належить
ОСОБА_6, та за АДРЕСА_2 в якому належить
ОСОБА_3 Шаргородська міська рада
вживала заходів до усунення порушень
земельного законодавства
відповідачами, але безрезультатно,
оскільки відповідачі не знесли
самочинно збудовану альтанку.

Отже, судом встановлено, що відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснили
будівництво альтанки біля будинку за
АДРЕСА_4, який належить ОСОБА_6, на
земельній ділянці, що не належить їм на
праві власності, не перебуває у їх
користуванні, не була відведена для
цієї мети, а також без відповідних
документів, що дають право виконувати
будівельні роботи та належно
затвердженого проекту, тобто
самочинно.

Встановленим судом фактам
відповідають цивільно-правові
відносини щодо правового режиму
самочинного будівництва, які
регулюються Конституцією України, ЦК
України, ЗК України, ЗУ «Про
регулювання містобудівної
діяльності», ЗУ «Про планування і
забудову територій», Конвенцією про
захист прав людини та основоположних
свобод.

Так, згідно із ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9
Конституції України, ратифікована
Законом від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 Конвенції» і є частиною
національного законодавства України,
встановлено, що кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків... має право на справедливий
і відкритий розгляд упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Виходячи з аналізу вказаної норми,
самочинними забудовниками можуть бути
як власники та інші титульні
володільці земельних ділянок, так і
суб'єкти, які взагалі не мають належним
чином оформлених прав на земельну
ділянку.

Відповідно до ст.78 ЗК України,
право власності на землю - це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельною ділянкою.

Згідно із вимогами ст.81 ЗК України,
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Статтею 126 ЗК України ( в редакції, що
існувала на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державним актом.

Суд констатує той факт, що
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на жодній
із передбачених ст.81 ЗК України
підставі не набули права власності на
земельну ділянку, що знаходиться в
АДРЕСА_4, який належить ОСОБА_6, на якій
здійснили будівництво альтанки.

Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,

капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до

затвердженої проектної документації,
державних стандартів, норм і

правил у порядку, визначеному Законом
України «Про регулювання

містобудівної діяльності» (ст.9 ЗУ «Про
архітектурну діяльність»).

Відповідно до ст.29 ЗУ «Про планування і
забудову територій», дозвіл на
виконання будівельних робіт
визначається як документ, що засвідчує
право забудовника та підрядника на
виконання будівельних робіт,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд, видачу
ордерів на проведення земляних робіт.
Дозвіл на виконання будівельних робіт
надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю,
які ведуть реєстр наданих дозволів.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

Частиною 9 статті 30 ЗУ «Про планування і
забудову територій» визначено, що
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом.
Зазначеним законом передбачено
одержання суб'єктом забудови дозволів
на будівництво та виконання
будівельних робіт.

Статтею 26 ЗУ «Про планування і
забудову територій» встановлено, що
забудова територій здійснюється
шляхом розміщення об'єктів

будівництва. Суб'єкти містобудування
зобов'язані додержуватися

містобудівних умов та обмежень під час
проектування і будівництва

об'єктів. Виконавчий орган сільської,
селищної, міської ради вживає

заходів щодо організації комплексної
забудови територій відповідно

до вимог цього Закону. Право на
забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки

відповідно до вимог містобудівної
документації. Проектування та
будівництво об'єктів здійснюється
власниками або користувачами
земельних ділянок у такому порядку: 1)
отримання замовником або
проектувальником вихідних даних; 2)
розроблення проектної документації
та проведення у

випадках, передбачених статтею 31 цього
Закону, її експертизи; 3) затвердження
проектної документації; 4) виконання
підготовчих та будівельних робіт; 5)
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів; 6) реєстрація
права власності на об'єкт
містобудування.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову. Якщо проведення такої
перебудови є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду
підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво (ч.7
ст.376 ЦК України).

Відповідно до п.п.4, 5, 22, 26 постанови №6
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і
правил…Будівництвом об'єкта
нерухомості на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети,
вважається спорудження таких об'єктів
на земельній ділянці, що не віднесена
до земель житлової й громадської
забудови, зокрема, наданій для ведення
городництва, сінокосіння, випасання
худоби тощо, цільове призначення або
вид використання якої не змінено в
установленому законом порядку. Під
наданням земельної ділянки слід
розуміти рішення компетентного органу
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою… Під
метою надання земельної ділянки слід
розуміти вид використання земельної
ділянки (ст.19 ЗК, Класифікація видів
цільового призначення земель,
затверджена наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 23 липня 2010 року №548), зазначений у
рішенні відповідного компетентного
органу державної влади чи місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у користування або передачу у
власність з урахуванням цільового
призначення земельної ділянки. Під
належним дозволом слід розуміти
передбачений ЗУ «Про регулювання
містобудівної діяльності» дозвільний
документ (статті 35-37), що дає право
виконувати підготовчі та будівельні
роботи саме того об'єкту і на тій
земельній ділянці, яка передана з цією
метою певній особі. Під проектом слід
розуміти залежно від категорії об'єкта
будівництва відповідний склад
документації, визначений статтями 1, 7
та 8 Закону України «Про архітектурну
діяльність», отриманої відповідно до
статей 29, 31 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», а також будівельний
паспорт та технічні умови, отримані
відповідно до статей 27, 30 зазначеного
Закону… Відповідно до вимог статті 376
ЦК право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування… Знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. Під істотним
порушенням будівельних норм і правил
слід розуміти, зокрема, недодержання
архітектурних, санітарних,
екологічних, протипожежних та інших
вимог і правил, а також зміну окремих
конструктивних елементів житлового
будинку, будівлі, споруди, що впливає на
їх міцність і безпечність. Знесення
нерухомості, збудованої з істотним
відхиленням від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотним порушенням
будівельних норм і правил (у тому числі
за відсутності проекту), можливе лише
за умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої перебудови. Притягнення
особи до адміністративної чи
кримінальної відповідальності за
самочинне будівництво не позбавляє
відповідні державні органи, органи
місцевого самоврядування або осіб,
права яких порушено самочинним
будівництвом нерухомого майна,
можливості пред'явити позов про
перебудову чи знесення самовільно
збудованого об'єкта нерухомості, а
також про відшкодування витрат,
пов'язаних із приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Отже, факт здійснення відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 будівництва альтанки
між будинками за АДРЕСА_2 та за АДРЕСА_4
на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи та без
належно затвердженого проекту,
встановлено в судовому засіданні і не
оспорюється сторонами.

З огляду на встановлені
обставини, перебудова об'єкту
самочинного будівництва, з метою
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб, зокрема власника
будинку за АДРЕСА_4 ОСОБА_6, а також
самого позивача, який власником
земельної ділянки, на якій зведено
самочинне будівництво, є неможливою і
це є підставою для застосування
крайньою заходу - знесення об'єкту
самочинного будівництва, оскільки
позивачем використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винних осіб
до відповідальності.

Такі висновки викладені у
постанові Верховного Суду України від
19.11.2014 року, яка прийнята за
результатами перегляду судового
рішення з підстав, передбаченої п.1 ч.1
ст.355 ЦПК України, у справі №6-180цс14, та
в силу імперативних положень ст.360-7 ЦПК
України, є обов'язковими у
правозастосуванні (а.с.78-82).

Отже, позов Шаргородської міської
ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про знесення
самовільно збудованої прибудови
підлягає задоволенню.

При цьому суд вважає такими, що не
заслуговують на увагу ствердження
відповідачів про те, що вони не
отримували рішення виконавчого
комітету Шаргородської міської ради за
№121 від 17.09.2014 року, у зв'язку із чим не
знесли альтанку, оскільки з пояснень
відповідачів в судовому засіданні
вбачається, що вони, знаючи про
необхідність знесення збудованої ними
самочинно альтанки з постанови
адміністративної комісії
Шаргородської міської ради від 02.09.2014
року за №5, не мали наміру її зносити
через сімейні обставини - хворобу сина.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідачів в
рівних частинах з кожного на користь
позивача Шаргородської міської ради
судовий збір в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223
ЦПК України, на підставі ст.ст. 376 ЦК
України, ст.ст. 78, 81, 126 ЗК України, ст.9 ЗУ
«Про архітектурну діяльність», ст.ст.26,
29, 30 ЗУ «Про планування і забудову
територій», суд

вирішив:

Позов Шаргородської міської ради
Вінницької області, в інтересах якої
діє ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору, на стороні
позивача ОСОБА_6 - про знесення
самочинно збудованої будівлі -
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
зареєстроване місце проживання яких -
АДРЕСА_3, фактичне місце проживання -
АДРЕСА_2, знести за власний рахунок
самочинно збудовану ними альтанку
поряд з будинком, який знаходиться на
АДРЕСА_4 і належить ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь Шаргородської міської ради
Вінницької області витрати по сплаті
судового збору в сумі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 копійок в рівних частинах,
по 121 (сто двадцять одній) гривні 80
копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя