Справа № 204/4869/14-ц
Провадження № 2-о/204/107/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року Красногвардійський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі:

головуючої
судді Токар Н.В.,

при секретарі
Шляховій Н.В.,

за участю представника заявника
ОСОБА_1,

за участю представника
заінтересованої особи
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи -
Красногвардійський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, ОСОБА_4
про встановлення факту, що має юридичне
значення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року заявник звернулась до
суду із заявою, уточнивши вимоги заяви,
просила встановити факт того, що на
підставі акту про передання житлової
будівлі стягувачу в рахунок стягнення
боргу від 15.06.1999 року їй було передано
34/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1, що
складається з житлового будинку А-1;
житлового будинку Б-1; житлового
будинку В-1; сараю П-1; погреб під П-1;
сарай Д-1; сарай Ж-1; сарай К-1; гараж Е-1;
вбиральня 3-1; мощення І; водоколонка
№1,2; споруди №3-5.

В обґрунтування заяви, заявник вказала
в на те, що 25 грудня 1998 року
Красногвардійським районним судом
м.Дніпропетровська було винесено
рішення по справі №2-381 про стягнення з
ОСОБА_4 на її користь 23317 грн. 31 коп.
заборгованості. Рішення суду не
оскаржувалось и набрало законної сили.
Зазначені грошові кошти були сплачені
ОСОБА_4 у якості оплати за нерухоме
майно, а саме 34/200 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, яким він володів на той час на
підставі свідоцтва про прийняття
спадщини. Укладення договору було
неможливо, у зв'язку з існуванням
незареєстрованих прибудов. Пізніше,
незаконні прибудови були узаконені,
проте, ОСОБА_4 відмовився укладати із
нею договір купівлі-продажу
нерухомості. В процесі виконання
рішення суду з'ясувалося, що коштів для
сплати боргу у боржника не існує, у
зв'язку з чим, проводилася реалізація
майна боржника з прилюдних торгів та
ОСОБА_3 було передано 34/200 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджено
актом від 15.06.1999 року, який є чинним. Для
реєстрації її права власності на
зазначене майно, вона звернулась до
нотаріуса, проте, їй було відмовлено у
зв'язку із відсутністю короткої
характеристики переданого їй майна,
тому, вона вимушена звернутись до суду
із вказаною заявою.

У судовому засіданні представник
заявника заяву підтримав в повному
обсязі, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи -
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення заяви, посилаючись на те,
що акт від 15.06.1999 року відповідає
законодавству, чинному на момент
виникнення спірних правовідносин, та
відповідає Інструкції «Про проведення
виконавчих дій», чинної на момент
виникнення спірних правовідносин, та
зазначила, що зміни та доповнення до
процесуальних документів після
завершення виконавчого провадження не
вносяться, крім того, заявником був
пропущений строк звернення до суду із
зазначеною заявою, тому, просила
відмовити в її задоволенні.

Заінтересована особа - ОСОБА_4 у судове
засідання не з'явився, про день і час
слухання справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Вивчивши та дослідивши письмові
матеріали справи у їх сукупності, суд
вважає, що заява задоволенню не
підлягає у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України,
судовим порядком можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
майнових прав громадян.

У судовому засіданні встановлено, що 25
грудня 1998 року Красногвардійським
районним судом м.Дніпропетровська було
винесено рішення по справі №2-381 про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суми заборгованості - 23317 грн. 31 коп.
(а.с.29). Рішення суду не оскаржувалось та
набрало законної сили.

Встановлено, що грошові кошти були
сплачені ОСОБА_4 у якості оплати за
нерухоме майно, а саме 34/200 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, яким він
володів на той час на підставі
свідоцтва про прийняття спадщини.

Укладення договору було неможливо, у
зв'язку з існуванням незареєстрованих
прибудов.

Пізніше, незаконні прибудови були
узаконені, проте, ОСОБА_4 відмовився
укладати з ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу нерухомості.

В процесі виконання рішення суду
з'ясувалося, що коштів для сплати боргу
у боржника не існує, у зв'язку з чим,
проводилася реалізація майна боржника
з прилюдних торгів та ОСОБА_3 було
передано 34/200 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, що підтверджено актом від
15.06.1999 року, який є чинним (а.с.30).

Для реєстрації права власності на
зазначене майно, ОСОБА_3 звернулась до
нотаріуса, проте, їй було відмовлено у
зв'язку із відсутністю короткої
характеристики переданого їй майна
(а.с.31).

За змістом ст.74 ЦК України (в редакції
1963 року), вимога про захист порушеного
права приймається до розгляду судом,
незалежно від закінчення строку
позовної давності.

Відповідно до ст.71 ЦК України (в
редакції 1963 року), загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність)
встановлюється в три роки.

У судовому засіданні встановлено і не
заперечувалось сторонами по справі, що
дійсно проводилась реалізація майна
боржника з прилюдних торгів та ОСОБА_3
було передано 34/200 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджено
актом від 15.06.1999 року.

Згідно ст.76 ЦК України (в редакції 1963
року), перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

В судовому засіданні було з'ясовано, що
акт від 15.06.1999 року про передачу
житлових будівель, заявник отримала
15.06.1999 року, тим самим, маючи зазначений
акт, ОСОБА_3 знала про його існування, та
мала право на звернення до суду із
відповідною заявою. З цього дня,
відповідно до ст.76 ЦК України (в
редакції 1963 року), і починається
перебіг строку позовної давності, коли
особа дізналася про порушення свого
права. Отже, строк позовної давності,
сплинув 16 червня 2002 року. З огляду на це,
заявник звернулася до суду із заявою
тільки 03 липня 2014 року, що підтверджено
вхідним штампом канцелярії суду (а.с.2).
Таким чином, заявником був пропущений
строк звернення до суду.

Посилання представника заявника на те,
що ОСОБА_3 не був пропущений строк
позовної давності для звернення до
суду із зазначеною заявою, оскільки
останнє рішення по її спірному майну
винесено 20.06.2013 року, є незаконними і
необґрунтованими.

Згідно ст.80 ЦК України (в редакції 1963
року), закінчення строку позовної
давності до пред'явлення позову є
підставою для відмови в позові.

За таких обставин, суд вважає, що вимога
ОСОБА_3 про встановлення факту того, що
на підставі акту про передання
житлової будівлі стягувачу в рахунок
стягнення боргу від 15.06.1999 року їй було
передано 34/200 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, що складається з житлового
будинку А-1; житлового будинку Б-1;
житлового будинку В-1; сараю П-1; погреб
під П-1; сарай Д-1; сарай Ж-1; сарай К-1;
гараж Е-1; вбиральня 3-1; мощення І;
водоколонка №1,2; споруди №3-5,
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 57-61, 209, 212-215, 256 ЦПК України, ст. ст.
71, 74, 76, 80 ЦК України (в редакції 1963 року),
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_3,
заінтересовані особи -
Красногвардійський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, ОСОБА_4
про встановлення факту, що має юридичне
значення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Н.В. Токар