справа № 208/2843/13-ц
№ провадження 6/208/105/13
РІШЕННЯ

Іменем
України

18 вересня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська

складі: головуючого судді Гібалюк Т.Я.

при секретарі Бар дадим О. В.

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
«Трамвай» про стягнення заробітної
плати за виконану роботу за
сумісництвом та стягнення моральної
шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Комунального підприємства «Трамвай»
про стягнення заробітної плати за
виконану роботу за сумісництвом в
розмірі 7245,61 грв. та стягнення
моральної шкоди в розмірі 1000 грв.,
витрати на послуги адвоката 300 грв.
Позов мотивує тим, що з 02.02.2012 року
згідно наказу № 22 він працював
начальником служби автотранспорту
Комунального підприємства «Трамвай» .
05 квітня 2012 року директор підприємства
ОСОБА_3 доручив йому очолити за
сумісництвом з оплатою в розмірі 40% від
посадового окладу відділ
матеріально-технічного забезпечення
КП «Трамвай». В той же день колишній
начальник відділу
матеріально-технічного забезпечення
ОСОБА_4 передав йому справи і з 06
квітня 2012 року позивач приступив до
виконання зобов'язань начальника
відділу МТЗ. Згодом йомйу стало відомо,
що наказ про призначення начальником
відділом матеріально-технічного
забезпечення за сумісництвом
директором не підписано. У зв'язку з
тим, що наказ про призначення на посаду
начальника відділу
матеріально-технічного забезпечення
за сумісництвом не був підписаний,
позивач намагався відмовитися від
вказаної посади. Наказом від 28 вересня
2012 року за № 302-а позивач з 01 жовтня 2012
року призначений начальником відділу
матеріально-технічного забезпечення
за сумісництвом з доплатою в розмірі 40%
посадового окладу. Наказом від 04 грудня
за №;365 з 06 грудня 2012 року призупинена
дія наказу № 302-а. Таким чином, з 06
квітня 2012 року но 30 вересня 2012 року він
виконував роботу на посаді начальника
відділу матеріально-технічного
забезпечення за сумісництвом, але за
виконану роботу відповідач заробітну
плату не нараховував і не виплатив.

Розмір тарифної ставки начальника
відділу матеріально-технічного
забезпечення Комунального
підприємства «Трамвай» з квітня 2012
року становив 3111,34 грн. = (1094,00 грн. X 120% х
2,37), а з липня 2012 року - 3134,09 грн. = (1102,00
грн. х 120% X 2,37).

Таким чином, заробітна плата на посаді
начальника відділу матеріально
-технічного забезпечення за
сумісництвом у квітні 2012 року за 16
відпрацьованих днів становила 995,63 грн.
= 3111,34 грн. х 40% : 20 робочих днів х 16
відпрацьованих днів), у травні та
червні 2012 року - по 1244,53 грн. = (3111,34 грн. х
40%), у липні, серпні та вересні 2012 року -
по 1253,64 грн. = (3134„09 грн. х 40%). Всього за
період роботи з 06 квітня 2012 року по 30
вересня 2012 року відповідач просить
стягнути з відповідача у розмірі 7245,61
грн. т акож позивач просить стягнути на
його користь моральну шкоду в розмірі
1000 грв. та витрати на послуги адвоката
300 грв.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував, мотивуючи тим, що 02.02.2012
позивача ОСОБА_1 було прийнято на
роботу начальником служби
автотранспорту. 05.04.2012 начальник
відділу матеріально-технічного
забезпечення ОСОБА_4 дійсно згідно
відповідного наказу був переведений
старшим майстром у депо і посада
начальника зазначеного відділу стала
вакантною. Твердження позивача про те,
що колишній начальник відділу МТЗ
передав йому справи і директор
підприємства доручив йому за
сумісництвом очолити цей відділ не
відповідає дійсності і є неправдивим,
оскільки ніякої передачі справ від
колишнього начальника відділу МТЗ до
ОСОБА_1 не відбувалося і жодних
документів або актів, які повинні
складатися і складаються на
підприємстві у такому випадку, не
існує. Коли посада стала вакантною,
ОСОБА_1 самостійно звернувся до
директора підприємства з проханням
запропонувати саме йому спробувати
себе на посаді начальника відділу МТЗ.
Директор підприємства спочатку мав
певні сумніви щодо пропозиції
позивача, оскільки він не мав досвіду і
відповідних навичок роботи у цій сфері,
але ОСОБА_1 продовжував наполягати на
цьому і зрештою керівництво
запропонувало йому випробувати себе на
вказаній посаді. При цьому взагалі не
йшла мова, і в першу чергу з боку
позивача, про офіційне сумісництво з
доплатою у 40% від посадового окладу.
Дійсно з квітня 2012 року ОСОБА_1 почав
випробовувати себе на посаді
начальника відділу МТЗ, зберігаючи при
цьому у повному обсязі свою заробітну
плату за посадою начальника служби
автотранспорту, яку йому було
нараховано і виплачено у повному
обсязі. Слід зазначити, що і
ствердження позивача про те, що
директор шантажував його примушенням
проводити цінову політику
підприємства усупереч здоровому
глузду не відповідає дійсності,
оскільки діяльність начальника
відділу МТЗ на КП «Трамвай»
здійснюється виключно у межах чинного
законодавства і відповідно до
обов'язків, які зазначені у його
посадовій інструкції, а з подібними
вимогами директор підприємства ніколи
не звертався ні до ОСОБА_1, ні до
будь-якого іншого працівника. Таким
чином, позивач ОСОБА_1 за власним
бажанням, виключно із власної
ініціативи, проти якої не заперечувало
керівництво підприємства,
випробовував себе на посаді начальника
відділу МТЗ. За весь час від нього не
надходило у встановленому порядку
жодних скарг, заяв, вимог щодо
порушення його трудових прав ні до
секретаря , ні до відділу кадрів
підприємства. Через деякий час
директор підприємства з власної
ініціативи запропонував ОСОБА_1 все ж
таки закріпити його перебування на
посаді начальника відділу МТЗ і
перейти з посади начальника служби
автотранспорту на посаду начальника
відділу МТЗ, але ОСОБА_1 відмовився з
причини того, що це йому невигідно,
оскільки згідно штатного розкладу
посадовий оклад начальника служби
автотранспорту є вищим, ніж посадовий
оклад начальника відділу МТЗ, і
попросив директора залишити все як
воно є дотепер. Керівництво КП
«Трамвай» знову пішло назустріч ОСОБА_1
і погодилося, але згодом на підставі
доповідної записки заступника
директора ОСОБА_6, відповідно до наказу
№ 302-а від 28.09.2012 з 01 жовтня 2012 року
ОСОБА_1 було призначено начальником
відділу МТЗ за сумісництвом з доплатою
40% від посадового окладу. Тобто
сумісництво було оформлене не за
вимогою або скаргами позивача, а за
ініціативою саме керівництва
підприємства, що підтверджується
відповідними документами. Також
відповідач вважає, що позивачем
пропущений строк позовної давності з
причини того, що цей спір не є спором
про стягнення заробітної плати, як
вказує позивач, а є звичайним трудовим
спором, задля вирішення якого згідно
чинного трудового позивач мав право
звернутися до суду у тримісячний
термін з дня, коли він дізнався про
порушення свого права. Як видно зі
змісту позовної заяви, ОСОБА_1 дізнався
про нібито порушення свого трудового
права ще у квітні 2012 року. Таким чином,
якщо він вважав, що його перебування на
певній посаді не оформлене належним
чином і його трудові права у цій
частині порушені, він мав звернутися до
суду ще у 2012 році. Поважних причин
пропуску строку позовної давності
позивач не навів. Відповідач не завдав
позивачу моральної шкоди.

Суд, вислухав сторони, вивчив
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 з 02.02.2012 року
згідно наказу № 22 працював
начальником служби автотранспорту
Комунального підприємства «Трамвай» .
З 05 квітня 2012 року він за власним
бажанням виконував роботу начальника
відділу матеріально-технічного
забезпечення КП «Трамвай».

Наказ про призначення позивача ОСОБА_1
начальником відділу
матеріально-технічного забезпечення
за сумісництвом відповідачем не
видавався.

Наказом від 28 вересня 2012 року за № 302-а
позивач з 01 жовтня 2012 року призначений
начальником відділу
матеріально-технічного забезпечення
за сумісництвом з доплатою в розмірі 40%
посадового окладу. Наказом від 04 грудня
за №;365 з 06 грудня 2012 року призупинена
дія наказу № 302-а.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач вважаючи, що його перебування
на певній посаді не оформлене належним
чином і його трудові права у цій
частині порушені, не звертався до суду
з відповідним трудовим спором у
тримісячний строк.

Відповідно до положень ч.1 ст. 233 КЗпП
України, працівник може звернутися про
вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Таким чином, суд вважає необхідним
відмовити позивачеві у задоволенні
його позовних вимог до КП «Трамвай»
про стягнення заробітної плати,
моральної шкоди, витрат на послуги
адвоката у зв»язку з пропущенням без
поважних причин тримісячного строку
звернення до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 10,11,59-61, 209, 212-215, 224-228 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
«Трамвай» про стягнення заробітної
плати за виконану роботу за
сумісництвом та стягнення моральної
шкоди.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
Гібалюк Т. Я.