Справа № 456/2748/09
Головуючий у 1 інстанції: Бораковський
Провадження № 22-ц/783/6980/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Федоришина А.В.

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
представника ПрАТ
«Виробничо-комерційна компанія
«Еталон» - Отчак Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Приватного акціонерного товариства
«Виробничо-комерційна компанія
«Еталон» на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 27 жовтня 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 27 жовтня 2009 року задоволено
позов ОСОБА_2 до Стрийської міської
ради, ОСОБА_4 про визнання права
власності на самочинне будівництво.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на самочинне будівництво,
торгівельно-офісні приміщення та
стоматологічний кабінет на АДРЕСА_1 в м.
Стрию Львівської області.

Рішення суду оскаржило Приватне
акціонерне товариство
«Виробничо-комерційна компанія
«Еталон».

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є необгрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
внаслідок неповного з'ясування
обставин справи. Вказує, що суд першої
інстанції не взяв до уваги того, що
самочинна забудова на АДРЕСА_1 в м.
Стрию Львівської області порушує права
ПАТ «Виробничо-комерційна компанія
«Еталон», так як здійснена на частині
земельної ділянки, яка перебуває в
оренді товариства. Крім того зазначає,
що під час розгляду справи судом не
встановлено, чи отримував позивач
дозволи, необхідні для даної забудови,
а також не з'ясовано, чи відповідає
самочинно збудований об'єкт
будівельним нормам та правилам,
встановлених чинним законодавством
України.

Просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення не відповідає
даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Скориставшись своїм правом,
позивач звернувся в суд з позовом, у
якому просив визнати за ними право
власності на самочинно збудовані
торгівельно-офісні приміщення та
стоматологічний кабінет на АДРЕСА_1 в м.
Стрию Львівської області.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

За загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього(ч.2
ст.376 ЦК України).

Земельні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею
регулюються Конституцією України,
Земельним Кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно - правовими актами.

Згідно із ч.1 ст.18 ЗК України до
земель України належать усі землі в
межах її території, в тому числі
острови та землі, зайняті водними
об'єктами, які за основним цільовим
призначенням поділяються на категорії.

Перелік категорій земель
визначений ст.19 ЗК України і одними з
них є землі сільськогосподарського
призначення, землі житлової та
громадської забудови, землі природно
-заповідного та іншого
природоохоронного призначення та інші.

Згідно із ст.39 ЗК України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану земельно -
господарського устрою з дотриманням
будівельних норм, державних стандартів
і норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

Земля в Україні може перебувати у
приватній, комунальній та державній
власності(ч.3 ст.78 ЗК України).

Частиною 1 ст.116 ЗК України
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають право власності та
право користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що
розпорядження землями територіальної
громади віднесено до повноважень
сільських, селищних, міських рад.

Районним судом встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу від
19.11.2002 року ОСОБА_2 придбав у ЗАТ ВКК
«Еталон» два кіоски «ІНФОРМАЦІЯ_1» по
АДРЕСА_2 у м. Стрию.

Відповідно до договору оренди №277
від 08.11.2003 року ОСОБА_2 Стрийською
міською радою передано в оренду
земельну ділянку площею 0,0122 га, яка
знаходиться в місті Стрию по АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету
Стрийської міської ради від 23.12.2003 року
№418 вирішено дозволити управлінню
земельних ресурсів підготовити
технічну документацію для продажу у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки по
АДРЕСА_1 площею 0,0122 га для комерційних
цілей.

Відповідно до державного акту на
право власності на земельну ділянку
від 04.10.2004 року ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 0,0122 га, яка
розташована в м. Стрий, АДРЕСА_1 цільове
призначення якої - обслуговування
кафе-бару.

У матеріалах справи відсутні
докази того, що цільове призначення
цієї земельної ділянки було змінено
або позивачу для будівництва спірних
споруд у визначеному законом порядку
було виділено земельну ділянку.

Дані обставини підтверджують той
факт, що торгівельно-офісні приміщення
та стоматологічний кабінет на АДРЕСА_1
в м. Стрию є самочинним будівництвом.

Відповідно до виписки з рішення
виконавчого комітету Стрийської
міської ради від 24.11.2005 року №375 ОСОБА_2
дозволено проведення
проектно-пошукових робіт по перебудові
існуючих будівель міні-кафе на АДРЕСА_1
на двоповерхову споруду з приміщенням
кафе та магазину з виконанням
комплексного благоустрою та
встановленням світлової вивіски.

Рішенням виконавчого комітету
Стрийської міської ради від 30.05.2007 року
№186 внесено зміни у п.2.11 рішення
міськвиконкому №375 від 24.11.2005 року «Про
дозвіл на переведення житлових
приміщень у нежитлові та проведення
проектно-пошукових робіт…» в частині
надання дозволу на перебудову існуючих
споруд, а саме: замість «двоповерхову
споруду» читати «триповерхову
споруду».

Рішенням виконкому Стрийської
міської ради від 19.10.2007 року №359 внесено
зміни у рішення №375 від 24.11.2005 року в
частині зміни функціонального
призначення, а саме: з кафе та магазину
на розміщення офісно-торгових
приміщень та стоматологічного
кабінету.

У зазначеному рішенні виконкому
№375 від 24.11.2005 року вказано, що до
початку проведення робіт по
реконструкції, будівництву ОСОБА_2 та
інші органи зобов'язані вчинити ряд
дій, серед яких отримання дозволу на
виконання будівельних робіт в
Інспекції архітектурно - будівельного
контролю з наступним прийняттям в
експлуатацію.

Проте, позивачем не подано
доказів того, що умови, вказані у даному
рішенні виконані.

Також колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції не перевірив чи
спірне будівництво велося з
додержанням архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм та правил згідно із
законодавством, містобудівною та
проектною документацією, оскільки
експертний висновок Управління з
питань наглядово-профілактичної
діяльності ГУ МНС України в Львівській
області від 14.09.2007 року №13/1/6006,
технічний звіт та технічний висновку
про стан конструктивних елементів та
інженерного обладнання будинку
АДРЕСА_1 в м. Стрий та інші, які
знаходяться у матеріалах справи,
такими доказами бути не можуть.

Крім того, колегія суддів вважає,
що звернення до суду з позовом про
визнання права власності на самочинне
будівництво має здійснюватися за
наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

Однак, доказів того, що позивач
звертався до компетентних державних
органів, зокрема і до Інспекції
державного будівельного
архітектурного контролю, про прийняття
спірного об'єкта до експлуатації, ним
не подано.

А відтак, звернення до суду з
даним позовом є передчасним і підстав
для його задоволення у суду першої
інстанції не було.

На думку судової колегії,
підставними є доводи апелянта про те,
що судом вирішено питання про права та
обов'язки осіб, які не були залучені до
участі у справі, зокрема, ПрАТ
«Виробничо-комерційна компанія
«Еталон».

Приватне акціонерне товариство
«Виробничо-комерційна компанія
«Еталон» згідно акту приймання -
передачі від 02.07.2002 року володіє та
утримує на балансі нежитлову
будівлю(автостанцію), що знаходиться на
АДРЕСА_1 у м. Стрию.

06.10.2008 року на підставі рішення
Стрийської міської ради №310 від 23.09.2008
року між Стрийською міською радою та
апелянтом було укладено договір оренди
землі, згідно якого орендодавець
передав у довгострокове(10 років),
платне користування земельну ділянку
площею 0,5095 га для обслуговування
будівлі автостанції.

Згідно ст.13 Закону України «Про
оренду землі», який був прийнятий 06.10.1998
року(із змінами та доповненнями),
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.27 цього ж
Закону орендареві забезпечується
захист його права на орендовану
земельну ділянку нарівні із захистом
права власності на земельну ділянку
відповідно до закону.

При проведенні самочинного
будівництва частина цієї земельної
ділянки зайнята позивачем, чим
порушено права орендаря - ПрАТ
«Виробничо-комерційна компанія
«Еталон».

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав і
обов'язків має право на справедливий і
відкритий розгляд упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи,
викладені у цій Конвенції, порушуються,
має право на ефективний засіб
правового захисту у відповідному
національному органі, навіть якщо таке
порушення було вчинене особами, які
здійснювали свої офіційні
повноваження.

Право на судовий захист
передбачається ст.55 Конституції
України, ст.3 ЦПК України, ст.6 Кодексу
адміністративного судочинства.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами
в цивільному процесі є позивач і
відповідач. Позивачами і відповідачами
можуть бути фізичні і юридичні особи, а
також держава.

Згідно з положеннями цивільного
процесуального законодавства
відповідач - це особа, яка має
безпосередній зв'язок зі спірними
матеріальними правовідносинами та, на
думку позивача, порушила, не визнала
або оспорила його права, свободи чи
інтереси і тому притягується до участі
у цивільній справі для відповіді за
пред'явленими вимогами.

Суд за клопотанням позивача, не
припиняючи розгляду справи, замінює
первісного відповідача належним
відповідачем, якщо позов пред'явлено не
до тієї особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у справі
іншу особу як співвідповідача(ч.1ст.33
ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.11
ЦПК України принципу диспозитивності
цивільного судочинства та за змістом
ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до
участі у справі особи як
співвідповідача можливе лише як
результат вирішення судом клопотання
позивача про заміну первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом.

Однак, районний суд, розглядаючи
справу та задовольняючи позов, не
перевірив, чи не порушує самочинне
будівництво, на яке просив визнати
право власності ОСОБА_2, права інших
осіб, зокрема суміжних
землекористувачів, не роз'яснив
позивачу його право відповідно до
вимог ст. 33 ЦПК України притягнути до
участі у справі Приватне акціонерне
товариство «Виробничо-комерційна
компанія «Еталон».

Згідно роз'яснень, даних у п.13
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №14 від 18.12.2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі», суд не має
права вирішувати питання про права та
обов'язки осіб, не залучених до участі у
справі, оскільки це є порушенням норм
процесуального права, які тягнуть за
собою безумовне скасування рішення
суду (пункт 4 частини першої статті 311,
пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК).

Відтак, колегія суддів вважає, що
оскільки судом першої інстанції
вирішено питання про права та обов'язки
ПрАТ «Виробничо-комерційна компанія
«Еталон», яке до участі у справі у не
було залучене, а згідно діючого
законодавства на стадії апеляційного
розгляду суд позбавлений можливості
змінювати процесуальне положення
учасників процесу або залучати до
участі у справі інших учасників
процесу, то оскаржуване рішення з усіх
підстав, які зазначені вище, слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Частиною 5 ст. 88 ЦПК України
визначено, що якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Оскільки позивачем не було
сплачено судового збору при зверненні
до суду, судовий збір не був стягнутий
судом з відповідачів при ухваленні
рішення та задоволенні позову, а тому
судовий збір у розмірі 1183,48 грн. слід
стягнути в користь держави із позивача,
а в в користь Приватного акціонерного
товариства «Виробничо-комерційна
компанія «Еталон» - судовий збір за
подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
«Виробничо-комерційна компанія
«Еталон» задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 27 жовтня 2009
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Стрийської міської
ради, ОСОБА_4 про визнання права
власності на самочинне будівництво.

Стягнути із ОСОБА_2 1183,48 грн. судового
збору в користь держави.

Стягнути із ОСОБА_2 591,74 грн. судового
збору в користь Приватного
акціонерного товариства
«Виробничо-комерційна компанія
«Еталон» за подання апеляційної
скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: