22-ц/775/1663/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Соловйов О.Л.
Доповідач Попова С. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Ігнатоля Т.Г.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та її представника -
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк», Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Дельта життя» про визнання
недійсним договору страхування,
окремих положень кредитного договору,
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із даним позовом до ПАТ «Дельта
Банк», ПрАТ «СК «Дельта життя»,
посилаючись на наступне. 07.12.2013р.
позивачка уклала із ПАТ «Дельта Банк»
кредитний договір № 001-04177-071213 строком
на 12 місяців, за яким їй надано кредит у
розмірі 8277,70грн., що складається: з суми
на придбання товару - 7000грн., комісії з
надання довідки про відсутність
заборгованості - 15 грн., страхового
платежу страховику ПрАТ «СК «Дельта
життя» - 1262,70грн. за укладеним нею
договором добровільного страхування
життя № 001-04177-071213 від 07.12.2013р.
Виплативши кредит достроково шляхом
щомісячних платежів по 1300грн. на
загальну суму 7800грн., позивачка
звернулась до ПАТ «Дельта Банк» з метою
отримання довідки про відсутність
заборгованості, але її повідомили про
наявність боргу - 477,70грн. Вона написала
заяву про дострокове припинення дії
договору страхування, за якою ПрАТ «СК
«Дельта життя» прийнято рішення про
припинення дії цього договору з 26.06.2014р.
і належність їй до виплати викупної
суми 102,68грн. Але цю викупну суму банк не
виплатив, а звернув на погашення боргу,
не видавши довідку про повне погашення
заборгованості. Позивачка посилається
на порушення щодо неї низки норм Закону
України «Про захист прав споживачів» і
вказує на істотний дисбаланс її
інтересів із відповідачами, який
полягає в тому, що умови про обов'язкове
укладення договору страхування їй
нав'язані всупереч ч. 8 ст. 11 вказаного
Закону і замість бажаного кредиту на
суму 7000грн. їй надано 8277,70грн., куди
необґрунтовано включено одноразовий
страховий платіж 1262,70грн. (порушення
ч.ч. 2, 5, 7 ст. 18 Закону), це свідчить про
нечіткість і недвозначність положень
договору щодо суми кредиту; посадова
особа банку ОСОБА_3, що не є працівником
страхової компанії «Дельта-Життя» не
мала права укладати з позивачкою
договір страхування, тобто діяла з
перевищенням своїх повноважень. У
зв'язку з цим просила визнати
недійсними окремі положення
кредитного договору - п.п. 4.1-4.5 частини 4;
абз. 4 п.п. 1.1 частини 5; у абз. 2 п. 2.1
частини 5 слова «поточний рахунок
Страховика, зазначений у п. 4.2 частини 4
цієї Пропозиції, …та сплати страхового
платежу»; п. 6.7 частини 5; в абз. 6.8
частини 5 «п. 6.7…Страховика…Страховий
платіж…Страховиком…»; в графіку
платежів (всього) 8777,70грн. і сума
погашення основної суми кредиту
(всього) 8227,70грн.; визнати недійсним
договір добровільного страхування
життя, укладений із ПрАТ «СК «Дельта
життя» А також в порядку застосування
наслідків недійсності кредитного
договору та договору страхування
просила стягнути з ПрАТ «СК «Дельта
життя» 682,32 грн., як решту надмірно
сплаченої суми страхового платежу за
мінусом викупної суми 102,68грн., а з ПАТ
«Дельта Банк» - 102,68грн.- викупну сума, не
сплачену їй з вини банку. А також
просила відшкодувати за рахунок ПАТ
«СК «Дельта Банк» спричинену моральну
шкоду в розмірі 1000грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
17 жовтня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ПрАТ «СК
«Дельта життя» про визнання недійсним
договору страхування, окремих положень
кредитного договору, відшкодування
моральної шкоди відмовлено у повному
обсязі.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1
і її представник - ОСОБА_2., посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права просили рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_1 і її представника -
ОСОБА_2, які підтримали доводи скарги,
заперечення проти скарги представника
відповідача ПАТ «Дельта Банк» -
Ємельяненка І.В., розглянувши справу
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у
відсутність повідомленого належним
чином про дату і час розгляду справи
представника співвідповідача ПрАТ «СК
«Дельта життя», від якого надійшла
заява про вирішення справи у його
відсутність, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, за таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
07.12.2013р. між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор)
і ОСОБА_1 (позичальник) укладено
кредитний договір у вигляді заяви №
001-04177-071213, за яким позивачка отримала
споживчий кредит у сумі 8277,70грн. на:
придбання товару (вікон за 9650грн., з
яких - 7000грн. кредитний ресурс), оплату
комісії банку в розмірі 15грн. (п. 2.9) і
сплату страхового платежу в розмірі
1262,70грн. (п. 4.5), що має сплатити на
рахунок страховика згідно із цим
договором і укладеним в той же день
позичальником (застрахована особа) із
ПрАТ «СК «Дельта життя» договором
добровільного страхування життя №
001-04177-071213.

З 23.12.2013р. по 23.05.2014р. позивачкою на
рахунок ПАТ «Дельта Банк» здійснені
щомісячні платежі у розмірі по 1300грн.
згідно квитанцій на загальну суму
7800грн.

25.06.2014р. позивачка звернулась із заявою
про припинення дії договору
добровільного страхування життя, яка
наступного дня задоволена ПрАТ «СК
«Дельта життя» та страхувальнику
перераховано на розрахунковий рахунок
викупну суму 102,68грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено
матеріально-правових підстав для
визнання недійсним окремих положень
кредитного договору і договору
страхування в цілому та застосування
наслідків недійсності цих правочинів у
вигляді стягнення грошових сум, що
робить неможливим задоволення і
супутніх вимог про відшкодування
немайнової шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсним, позивач у силу ст.
10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, якою
вмотивовано вимогу про визнання
договору страхування недійсним,
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається зі змісту оспорюваних
договорів - окремих положень
кредитного договору у формі заяви і
договору страхування, позивачка
погодилась на включення до складу
споживчого кредиту суми страхового
платежу в розмірі 1262,70грн. (п. 1.1, п. 4.5);
підтвердила своє розуміння і згоду на
укладення договору, можливість
прийняття пропозиції банку щодо
укладення кредитного договору
впродовж 30-ти календарних днів,
ознайомлення в письмовій формі з
інформацією про умови кредитування і
орієнтовну сукупну вартість кредиту (п.
2, 6.1, 6.4, 6.9); правила погашення кредитної
заборгованості і застосування
штрафних санкцій (п. 4, п. 5 і доданий
графік платежів) тощо.

Суд першої інстанції правильно
врахував, що сторони врегулювали свої
відносини на власний розсуд,
погодились виконувати свої
зобов'язання. З достатньою
переконливістю суд відхилив доводи
позивачки щодо наявності ознак
дисбалансу інтересів кредитора і
позичальника, включення до умов
договору несправедливих умов у вигляді
збільшення суми виданого кредиту на
суму страхового платежу 1262,70грн., в чому
ОСОБА_1 помилково вбачила порушення
щодо неї ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Тому аналогічні доводи в апеляційній
скарзі позивачки і її представника із
посиланням на нав'язування
позичальникові укласти договір
страхування не знайшли свого
підтвердження в ході перевірки
законності і обґрунтованості рішення
суду першої інстанції.

Однією з підстав для визнання
недійсними умов кредитного договору і
договору страхування позивачкою як у
змісті позовної заяви, так і в доводах
апеляційної скарги відзначено
нечіткість і двозначність умов
договору щодо суми кредиту, які згідно
із ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів» мають тлумачитись на
користь позичальника.

Однак, ці доводи не знайшли свого
підтвердження.

Так, як йшлось вище, позивачка у змісті
заяви ствердила розуміння всіх умов, в
тому числі включення до загальної суми
кредитного ресурсу 8277,70грн. і суми
страхового платежу 1262,70грн. Як
з'ясовано, позивачкою не використано
передбачену договором (частина 2 заяви)
змогу відкликати свою заяву-пропозицію
на укладення договору протягом 30 днів.
Тож, ці умови є обов'язковими до
виконання сторонами.

Як встановлено, сумарно згідно
первісних платіжних документів
позивачка сплатила 7800грн. із загальної
суми взятого кредиту 8277,70грн. Відтак,
станом на день припинення дії договору
з ініціативи позивачки на 26.06.214р. в неї
існувала заборгованість в сумі 477,70грн.,
яку кредитором було запропоновано
погасити.

Умови договору і відзначені у графіку
платежі є чіткими для розуміння і решта
непогашеної суми, що зазначена вище, є
математично вірною.

Виходячи зі змісту позовної заяви і
апеляційної скарги позивачка виключає
з вимог про стягнення коштів з банку
недоплачену суму страхового платежу
суму 477,70грн., по суті визнаючи
обґрунтованість вимог банку про її
існування і необхідність погашення.

Разом з тим, заявляючи вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
позивачка непослідовно відзначає, що
така вимога банку про борг 477,95грн.,
втілена неодноразово у
смс-повідомленнях, викликала в неї
дратування і душевні хвилювання.

В таких заходах банку, спрямованих на
захист своїх майнових прав, колегія
суддів не вбачає ознак агресивної
форми підприємницької діяльності, на
що суб'єктивно посилається позивач.

Тим більше непослідовною є позиція
позивача щодо здійснення часткової
плати страхового платежу з загальної
суми 1262,70грн. і відмова погасити
недоплачену решту.

Наявність заборгованості у позивачки
на момент припинення дії договору з її
ініціативи унеможливлювала видачу
кредитором позичальникові довідки про
повне погашення кредиту, як правильно
визначився суд першої інстанції.

Не відповідають дійсності і доводи
позивачки та її представника у
апеляційній скарзі про незаконне
позбавлення ОСОБА_1 права на дострокове
погашення кредиту і стягнення за це
додаткової плати.

Так, між сторонами узгоджено положення
у п. 6.1.3. договору страхування, за яким
страхувальник може ініціювати
дострокове припинення дії цього
Договору з дотриманням визначених
вимог.

Пунктом 7.4. страхувальник може
ініціювати дострокове припинення дії
договору та отримати викупну суму,
розмір якої розраховується
математично з урахуванням витрат на
ведення справи за цим договором, що
становлять 70 %.

Таким право позивачка скористалась,
наслідком чого стало прийняття рішення
про припинення дії договору з 26.06.2014р.

Як видно з матеріалів справи, у графік,
що є невід'ємною частиною кредитного
договору, не включено будь-яких
додаткових сум, не обумовлених
договором, за дострокове погашення
кредиту, і таких умов не визначено у
змісті оспорюваних договорів.

Колегія суддів не погоджується із
доводами позивача щодо
безпідставності зарахування викупної
суми, що має виплачуватись страховиком,
в рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору, бо ці доводи
спростовуються змістом п. 6.8 заяви (а.с.
7зв.), за яким саме позивачка
уповноважила кредитора за рахунок
страхових сум погасити виниклу
заборгованість по кредиту.

Тож, не встановлено порушень ч. 8 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» щодо позивачки.

Підставою для визнання недійсним
договору страхування позивачка вказує
неповноважність працівника ПАТ
«Дельта Банк» ОСОБА_3 підписувати
договір страхування від імені
страхової компанії «Дельта життя».

Але ці доводи не є слушними, не вказують
на порушення прав позивача з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
банкам забороняється діяльність у
сфері матеріального виробництва,
торгівлі (за винятком реалізації
пам'ятних, ювілейних і інвестиційних
монет) та страхування, крім виконання
функцій страхового посередника.

Суд врахував суть наведеної норми і
правильно витлумачив у рішенні
відсутність заборони в діяльності
банку виконувати функцію страхового
посередника.

У пункті 1.1 оспорюваного договору
страхування відзначено, що ця угода
укладається страховиком - ПрАТ «СК
«Дельта життя» в особі кредитора - ПАТ
«Дельта Банк», що має ознаки виконання
останнім функцій страхового
посередника.

З огляду на зібрані матеріали,
страховиком не заперечується факт
укладення договору представником
банку ОСОБА_3, її повноваження не
оспорюються ПрАТ «СК «Дельта життя», бо
на вимогу застрахованої особи - ОСОБА_5
страховиком було здійснено низку
юридичних дій у вигляді прийняття
рішення про припинення договору
страхування, розраховано викупну суму
(а.с. 12).

В ході перевірки законності і
обгрунтованості судового рішення не
встановлено порушень прав позивача з
боку кредитора або страховика, в сенсі
заявлених позовних вимог, вмотивованих
положеннями ст. 227 ЦК України, Закону
України «Про захист прав споживачів»,
Закону України «Про банки і банківську
діяльність».

За не доведенням факту порушення прав
позивачки у виниклих правовідносинах,
не утворенням складу правопорушення,
відсутні підстави для відшкодування
моральної шкоди, як правильно вирішив
суд позовні вимоги і в даній частині.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи за
позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні
їм правовідносини, поясненням сторін
та наданим доказам дав належну оцінку.
Суд правильно застосував матеріальний
закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України,
дійшов обґрунтованого висновку про
недоведеність порушень щодо позивачки
актів законодавства, і наявності
підстав для визнання за ст.ст. 203, 227 ЦК
України окремих положень кредитного
договору і договору страхування
недійсними, що є підставою для відмови
у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що
збігаються із мотивацією заявлених
вимог у змісті позовної заяви, не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
позивачем і його представником не
надано і в суді апеляційної інстанції.
Порушень норм процесуального права,
які б могли призвести до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга позивачки і
її представника підлягає відхиленню, а
рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 та
її представника - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
17 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді