солом`янський районний суд м. Києва
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року суддя
Солом`янського районного суду м. Києва
Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву
ОСОБА_2 до слідчого судді
Святошинського районного суду м. Києва,
треті особи Святошинське РУ ГУМВС
України в м. Києві, прокуратура
Святошинського району м. Києва, про
звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах
ОСОБА_2 з позовною заявою до слідчого
судді Святошинського районного суду м.
Києва Ул`яновської О.В., треті особи
Святошинське РУ ГУМВС України в м.
Києві, прокуратура Святошинського
району м.Києва, про звільнення майна
з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим,
що 09.04.2014 року ухвалою слідчого судді
Святошинського районного суду м. Києва
Ул`яновської О.В. в рамках
кримінального провадження було
накладено арешт на автомобіль «Toyota
Highlander», 2012 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, право власності на який
належить ОСОБА_2 Вважаючи накладення
арешту в порядку
Кримінально-процесуального кодексу
України на своє майно незаконним та
необґрунтованим, просить суд в порядку
Цивільно-процесуального кодексу
України усунути перешкоди у здійсненні
права власності шляхом звільнення
даного транспортного засобу з-під
арешту та зняття заборони на його
відчуження, використання та
розпорядження.

Дослідивши позовну заяву, приходжу до
висновку що вона не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства, а
відтак у відкритті провадження слід
відмовити.

Стаття 55 Конституції України гарантує
кожному право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що її права і свободи
порушені або оспорюються, створено
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не
є абсолютним, на цьому наголошує і
Європейський суд з прав людини у своїх
рішеннях «Голдер проти Великої
Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де
ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992
року.

Так, суд не погоджується із доводами
позивача щодо необхідності
застосування до даних правовідносин
правової позиції Верховного Суду
України, викладеної в постанові
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 15 травня 2013
року у справі № 6-26цс13, оскільки
Верховним Судом України були
проаналізовані ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 липня 2011 року, 17 липня, 19
вересня та 10 жовтня 2012 року, а також
колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як суду касаційної інстанції
від 19 січня 2010 року, в яких касаційний
суд перевіряв законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, що існувало на час
його ухвалення. Касаційний суд
зазначав, що право власності особи, яка
не була учасником кримінального
провадження, мало захищатися шляхом
звільнення цього майна з-під арешту,
тобто законодавство про захист права
власності поширювалося на ці
відносини. В порядку ж, передбаченому
кримінальним процесуальним
законодавством, коли арешт на майно
було накладено при провадженні в
кримінальній справі, Верховний Суд
України рекомендував розглядати заяви
боржників на правильність арешту
майна.

Однак, із введенням в дію
Кримінально-процесуального кодексу
України з 19 листопада 2012 року одночасно
були встановлені і нові правила і
порядок накладання і скасування арешту
майна в рамках кримінального
судочинства під час досудового
розслідування чи судового розгляду
певного кримінального провадження. При
цьому, чітко регламентовано, що під час
досудового розслідування ці питання
належать до компетенції слідчого
судді, а під час судового провадження -
суду.

Позивач акцентує увагу на тому, що
арешт на її автомобіль накладено, на її
думку, необґрунтовано, оскільки вона в
кримінальному провадженні №0000295
має лише статус свідка (до речі, згідно
п.25 ч.1 ст.3 Кримінально-процесуального
кодексу України в редакції 2012 року
свідок є учасником кримінального
провадження), вважає себе власником
вищезазначеного майна, стверджує, що
цивільний позов по справі не заявлено,
а розгляд клопотання слідчого про
накладення арешту на майно проведено
без її участі, що позбавило її
можливості довести ці дані до суду,
отже вважає його ще й незаконним, таким,
що прийнятий всупереч ст. 170
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Так, частиною 1 статті 174
Кримінально-процесуального кодексу
України передбачено імперативне
правило, згідно якому, зокрема, інший
власник або володілець, які не були
присутні при розгляді питання про
арешт майна, мають право заявити
клопотання про скасування арешту майна
повністю або частково. Таке клопотання,
як зазначалося судом вище, під час
досудового розслідування
розглядається слідчим суддею, а під час
судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано
повністю чи частково ухвалою слідчого
судді під час досудового розслідування
чи суду під час судового провадження за
клопотанням іншого власника або
володільця майна, якщо вони доведуть,
що в подальшому застосуванні цього
заходу відпала потреба або арешт
накладено необґрунтовано.

Крім того, пунктом 9 частини 1 статті 309
Кримінально-процесуального кодексу
України передбачено право оскарження
ухвали слідчого судді про арешт майна в
апеляційному порядку.

Як вбачається з позовної заяви позивач
фактично оскаржує ухвалу слідчого
судді в порядку цивільного
судочинства. Натомість суд в порядку
цивільного судочинства позбавлений
законом можливості перевірити
обґрунтовані підстави накладення
арешту майна в рамках розслідування
кримінального провадження, на чому
наполягає позивач в своїй позовній
заяві, також можливості ймовірного
застосування конфіскації за вироком
суду в майбутньому по кримінальній
справі, а також дати оцінку доводам
позивача щодо її «невідношення» до
певного кримінального провадження в
контексті накладення арешту на її
автомобіль, при тому що, як зазначено в
ухвалі слідчого судді, останнім
перевірялася надана органом
досудового розслідування інформація
щодо фактів незаконного заволодіння
ОСОБА_2 спільно зі своїм рідним братом
ОСОБА_5 трьома автомобілями, серед яких
і «Toyota Highlander», 2012 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, чим була
спричинена матеріальна шкода СТ
«Діамед», що по суті і було покладено в
обґрунтування винесення даного
рішення (а.с. 1-4, 21-24)

Суд не може перебирати на себе
невластиві для нього повноваження
вищих судових інстанцій по наданню
аналізу процедури і підстав накладання
арешту на певне майно, що буде істотним
порушенням засад судочинства. Також
суд акцентує увагу на тому, що
вищезгадана ухвала слідчого судді від
09.04.2014 року Святошинського районного
суду м. Києва ніким не оскаржена в
апеляційному порядку, також матеріали
справи не містять відомостей щодо
внесення клопотання про скасування
накладеного арешту.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також
інших відносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

В даному випадку за викладених ним
обставин позивач обрав не передбачений
Цивільно-процесуальним кодексом
України спосіб захисту ймовірно
порушених своїх прав.

Згідно п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо заява не підлягає розгляду
в судах в порядку цивільного
судочинства.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 122 ЦПК України, ст. ст. 170, 174, п.9
ч.1 ст.309 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_2 до слідчого судді
Святошинського районного суду м. Києва,
треті особи Святошинське РУ ГУМВС
України в м. Києві, прокуратура
Святошинського району м. Києва, про
звільнення майна з-під арешту -
відмовити у відкритті провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена через
Солом`янський районний суд м. Києва до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя
В.С. Кицюк