Провадження № 2/520/7366/14
УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів
забезпечення позову

10.12.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого – судді
Прохорова П.А.,

при секретарі –
Козловій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі заяву позивача про
застосування заходів забезпечення
позову у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ
частки із спільного майна в натурі для
звернення стягнення на неї, -

встановив:

В провадженні Київського районного
суду м. Одеси перебуває цивільна справа
№520/16843/14-ц. (ухвала про відкриття
провадження від 10.12.2014 року).

Разом із позовною заявою позивач подав
до суду заяву про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на все майно
відповідачів з метою забезпечення
грошових вимог позивача на випадок
задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України
заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Сторони в судове засідання не
викликались.

Суд, проаналізувавши матеріали справи,
встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
кодексом, заходи забезпечення позову. У
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено причини, у зв’язку з
якими потрібно забезпечити позов, вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності, а також інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується, зокрема,
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб. Види забезпечення
позову мають бути співрозмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

На час вирішення судом питання про
застосування заходів забезпечення
позову серед матеріалів справи
відсутні будь-які відомості щодо
належного відповідачам на праві
власності майна, на яке можливо було б
накласти арешт, як це просить позивач, а
з такого суд доходить висновку про
необґрунтованість та передчасність
заявленого позивачем клопотання про
застосування заходів забезпечення
позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України,
суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви позивача про
застосування заходів забезпечення
позову – відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає,
заперечення на неї можуть бути
включені до апеляційної скарги на
рішення суду.

Суддя

П.А. Прохоров