АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7135/14
Головуючий 1 інст. - Шевченко С.В.
Справа №644/3287/14-ц
Категорія : договірні
Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського
В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 09 вересня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
«Харківський тракторний завод» про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Харківський
тракторний завод ім.. С.Орджонікідзе»
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказував, що 03 листопада 2003 року між ним
та відповідачем були укладені договори
найму житлової площі №292 та №293 на
квартири готельного типу АДРЕСА_1
строком на 5 років. Договорами було
передбачене його право на отримання
вищевказаних кімнат у власність в разі
виконання ним певних умов, а саме:
відпрацювати на підприємстві не менш
ніж 5 років, виплатити вартість кімнат,
не допускати самовільного
перепланування квартири та інше. Після
укладення договорів він вселився в
зазначені житлові приміщення та
зареєструвався в них. Зобов'язання за
договорами він виконав в повному
обсязі, проте, відповідач ухиляється
від передачі кімнат у його власність,
тоді як фактично договори найму були
договорами купівлі-продажу кімнат.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати
дійсними договори купівлі-продажу від
03 листопада 2003 року найму житлової
площі №292 та №293 на квартири готельного
типу АДРЕСА_1, укладеними між ним та ПАТ
«Харківський тракторний завод ім.. С.
Орджонікідзе» та зобов'язати
відповідача передати йому у власність
вищевказані квартири.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти позову,
вказував, що між підприємством та
позивачем мали місце договірні
зобов'язання щодо найму житла, за
умовами яких позивач мав право на
отримання кімнат у власність, однак
шляхом укладання відповідних
договорів купівлі-продажу, однак такі
договори не укладались через
відсутність рішення Наглядової ради
підприємства.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 09 вересня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що між сторонами мають
місце правовідносини щодо найму
житлових кімнат, договори їх
купівлі-продажу не укладалися.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

За змістом ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна
сторона(продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що ОСОБА_1 за договором найму житлової
площі №292 та №293 проживає у квартирі
готельного типу АДРЕСА_1 (а.с.11-14), які на
праві колективної власності належать
ВАТ «Харківський тракторний завод ім..
С. Орджонікідзе» (а.с.34).

Пунктами 2.1.1. та 2.1.2. Договорів
передбачено, що вищевказані квартири
передані наймачу в користування
строком на 5 років, по закінченню
вказаного строку, якщо наймач виконає
зобов'язання, взяті на себе договором,
підприємство зобов'язується передати
наймачу квартиру у власність.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, було встановлено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Так, договір купівлі - продажу квартири
в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин, підлягав і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, у зв'язку з чим, не будучи
укладеним, такий договір не може бути
визнаний судом дійсним на підставі ст.
220 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висловленою у
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 30
січня 2013 року №6-162цс12.

Крім того, однією з умов визнання
правочину дійсним в судовому порядку є
встановлення судом факту ухилення
однієї із сторін від нотаріального
посвідчення правочину, чого позивачем
не доведено.

Представником відповідача в ході
судового розгляду не заперечувалося,
щодо вирішення спору після розгляду
спірного питання Наглядовою радою ПАТ
«ХТЗ».

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Харкова від 09 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: