АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
13 листопада 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
судової адміністрації України,
Державної казначейської служби
України про стягнення компенсації за
несвоєчасну виплату заробітної плати.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся у суд з
позовом до Державної судової
адміністрації України, Державної
казначейської служби України про
стягнення компенсації за несвоєчасну
виплату заробітної плати.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2014 р. провадження
у справі за вказаним позовом закрито на
підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить ухвалу
суду першої інстанції скасувати, а
справу направити для продовження
розгляду до того ж суду.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу,
районний суд виходив з того, що вимоги
позивача не підлягають вирішенню в
порядку цивільного судочинства.

Між тим, такі висновки суду першої
інстанції не ґрунтуються на матеріалах
справи та не узгоджуються з
положеннями норм процесуального права.

Так, зі змісту позовної заяви
убачається, що ОСОБА_1 заявлено вимогу
про стягнення компенсації у зв'язку з
несвоєчасним виконанням судового
рішення про стягнення на його користь
недоплаченої суми посадового окладу та
щомісячного грошового утримання.

Отже, даний спір є спором про право
позивача на грошову компенсацію за
затримку виконання рішення суду, а
оплата компенсації за порушення
зобов'язань не відноситься до
управлінських функцій.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів, що никають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Закриваючи провадження у справі,
районний суд на зазначене уваги не
звернув, не визначився з характером
спірних правовідносин, не врахував, що
юрисдикція спору визначається за
сукупністю критеріїв, серед яких не
лише суб'єктивний склад учасників
спірних правовідносин, а й характер
таких правовідносин і дійшов
помилкового висновку про
підвідомчість спору суду
адміністративного судочинства лише на
підставі того, що заявлений спір
пов'язаний з прийняттям, проходженням
та звільненням з публічної служби.

З огляду на викладені обставини, ухвала
суду першої інстанції, як постановлена
з порушенням процесуального права,
підлягає скасуванню, а справа -
передачі для продовження розгляду до
того ж суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2014 року
скасувати, а справу передати для
продовження розгляду до того ж суду.

Головуючий:

Судді:

Справа №757/28590/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/15103/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Москаленко К.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.