У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Маляренка
А.В., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Кредитпромбанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк», до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про звернення стягнення на майно та
виселення без надання іншого жилого
приміщення; за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «Кредитпромбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»,
про розірвання кредитного договору, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення апеляційного суду
Рівненської області від 18 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ
«Кредитпромбанк») звернулося до суду з
позовом, у якому зазначало, що 01 березня
2007 року між ним та

ОСОБА_6 укладено кредитний договір №
09.06/01/07-НВклн, відповідно до умов якого
останній отримав кредит у розмірі 60
тис. доларів США, для придбання
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, зі
строком повернення не пізніше 01
березня 2027 року. На забезпечення
виконання умов кредитного договору між
сторонами 01 березня 2007
року укладено договір іпотеки №
09.06/01/101/07-НВклн, відповідно до умов
якого останній передав в іпотеку
вказану квартиру. 16 березня
2007 року до договору іпотеки укладено
додаткову угоду.

У зв'язку із тим, що за період з 01
березня 2007 року по 16 жовтня 2009 року за
ОСОБА_6 утворилася заборгованість у
розмірі 493 696 грн 90 коп., просило
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом його продажу з прилюдних торгів
за початковою ціною, що встановлюється
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом на
стадії оцінки майна у виконавчому
провадженні), а також виселити ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1

у м. Рівне без надання іншого житлового
приміщення зі зняттям з реєстраційного
обліку.

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
просив розірвати укладений між ПАТ
«Кредитпромбанк» та ним кредитний
договір від 01 березня 2007 року №
09.06/01/07-НВклн з тих підстав, що банк не
виконував своїх зобов'язань щодо
надання йому грошових коштів за
вказаним кредитним договором.

17 грудня 2013 року ОСОБА_6 подав заяву про
заміну сторони відповідача за його
зустрічним позовом з ПАТ
«Кредитпромбанк» на Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
(далі - ПАТ «Дельта Банк»), оскільки між
товариствами укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитним договором від 01 березня 2007
року № 09.06/01/07-НВклн та за іпотечним
договором 09.06/01/101/07-НВклн.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області

від 06 лютого 2014 року позов ПАТ
«Кредитпромбанк» задоволено. Звернуто
стягнення на належну на праві
власності ОСОБА_6 трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, на задоволення грошових вимог
ПАТ «Дельта Банк» за кредитним
договором від 01 березня 2007 року №
09.06/01/07-НВклн, укладеним між
ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6, у
розмірі 493 696 грн 90 коп., шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною, що встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом на
стадії оцінки майна у виконавчому
провадженні).

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з
житлового приміщення - квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення зі зняттям з реєстраційного
обліку за вказаною адресою. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 18 червня

2014 року рішення Рівненського міського
суду Рівненської області

від 06 лютого 2014 року у частині
задоволення позову
ПАТ «Кредитпромбанк» скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позову. У іншій
частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що касаційна скарга
має бути задоволена частково.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд
керувався тим, що набув чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Із такими висновками апеляційного суду
повністю погодитися не можна з огляду
на таке.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Встановлено, що 01 березня 2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Кредитпромбанк» (далі - ВАТ
«Кредитпромбанк»), правонаступником
якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_6
укладено кредитний договір №
09.06/01/07-НВклн, відповідно до п. п. 1.1, 2.1, 2.4
якого останній отримав кредит у
розмірі 60 тис. доларів США зі сплатою
13,92 % річних строком до 01 березня 2027 року
на придбання квартири (а. с. 8−?11, т. 1).

На забезпечення виконання умов
кредитного договору між сторонами 01
березня 2007 року укладено договір
іпотеки № 09.06/01/101/07-НВклн, відповідно до
умов якого останній передав в іпотеку
банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 01
березня 2007 року, посвідченого
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 01
березня 2007 року, про що зроблено запис у
реєстрі за № 572, та зареєстрованого у
Державному реєстрі правочинів 02
березня 2007 року за № 1943204 (а. с. 12−?14, т.
1).

У зв'язку з державною реєстрацією за
іпотекодавцем права власності на
іпотечне майно 16 березня 2007 року до
договору іпотеки від 01 березня 2007 року
укладено додаткову угоду, відповідно
до якої предметом договору іпотеки
зазначено трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу від 01 березня
2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 01
березня 2007 року, право власності на яке
зареєстроване згідно з витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за № 13857277 від 13 березня
2007 року (а. с. 15, т. 1).

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 15 березня 2010 року
стягнуто з ОСОБА_6 на користь ВАТ
«Кредитпромбанк» 493 696 грн 90 коп.
заборгованості за кредитним договором.
Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції від 11 червня 2010 року відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа, виданого
Печерським районним судом м. Києва 19
квітня 2010 року, та надано позичальнику
строк для його добровільного виконання
до 17 червня 2010 року. 09 квітня
2012 року постановою державного
виконавця призначено експерта з метою
оцінки предмета іпотеки.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 рішення
Печерського районного суду м. Києва від
15 березня 2010 року відповідно до п. 4.1
договору іпотеки та ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» 27 квітня 2012 року,
03 вересня 2012 року позичальнику були
надіслані повідомлення-вимоги про
погашення заборгованості протягом 30
днів з моменту отримання або
відповідно до умов п. 4.3 договору
добровільно реалізувати предмет
іпотеки третій особі на погашення
заборгованості, та попереджено, що у
випадку невиконання вимог банку,
останній набуває право на звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення мешканців з житлового
приміщення, що є предметом іпотеки (а. с.
22−?25, т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу
прав вимоги від 26 червня 2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, зареєстрованого в реєстрі за №
1441, ПАТ «Кредитпромбанк»
відступив ПАТ «Дельта Банк» права
вимоги за кредитними договорами (а. с.
2−?4, т. 2).

З наданого ПАТ «Дельта Банк» витягу з
додатку № 1 до договору про передачу
активів та кредитних зобов'язань від 26
червня 2013 року вбачається, що фактичний
розмір невиконаного грошового
зобов'язання ОСОБА_6 за кредитним
договором від 01 березня 2007 року
№ 09.06/01/07-НВклн склав 734 107 грн 41 коп.
(а. с. 5, т. 2).

Відмовляючи у позові ПАТ «Дельта Банк»,
апеляційний суд вказував про
відсутність доказів про державну
реєстрацію правочину щодо
відступлення права вимоги за іпотечним
договором, як це вимагає ч. 3. ст. 24
Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 3. ст. 24 Закону України «Про
іпотеку» правочин про відступлення
прав за іпотечним договором підлягає
нотаріальному посвідченню. Відомості
про таке відступлення підлягають
державній реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Тобто, чинність договору про
відступлення прав за іпотечним
договором з наявністю державної
реєстрації такого договору закон не
пов'язує, так як державній реєстрації
підлягають відомості про таке
відступлення.

Тому висновок суду апеляційної
інстанції про відсутність правових
підстав для залучення ПАТ «Дельта
Банк» як правонаступника
ПАТ «Кредитпромбанк» не ґрунтується на
вимогах закону.

Посилання суду на Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» як на підставу
відмови не є правильним, оскільки
мораторій - це тимчасове обмеження і у
ст. 3 вказаного закону передбачено, що
він втрачає чинність з дня набрання
чинності законом, який врегульовує
питання особливостей погашення
основної суми заборгованості,
вираженої в іноземній валюті, порядок
погашення (урахування) курсової
різниці, що виникає у бухгалтерському
та/або податковому обліку кредиторів
та позичальників, а також порядок
списання пені та штрафів, які
нараховуються (були нараховані) на таку
основну суму заборгованості.

Отже, заборона на примусове стягнення
може діяти лише тимчасово і не є
підставою для відмови у позові про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Апеляційний суд не врахував, що Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» застосовується за умови, якщо
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами −?
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв.
м для житлового будинку. Іпотекодавець
чи позичальник не відноситься до
категорії осіб, які є суб'єктами Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції».

Суд не встановив, чи є вказана квартира
єдиним житловим приміщенням
ОСОБА_6 та чи не є він суб'єктом Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції».

Крім того суд не звернув увагу, що ст. 40
Закону України «Про іпотеку»
передбачає виселення мешканців з
житлового приміщення, переданого в
іпотеку, недотримання якого тягне за
собою неможливість виселення при
розгляді таких позовних вимог.

Апеляційним судом не дотримано вимоги
ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено
фактичні обставини, не досліджено
докази, надані сторонами, та не надано
цим доказам відповідної правової
оцінки, а суд касаційної інстанції
зазначеними повноваженнями не
наділений, тому рішення апеляційної
інстанції належить скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 18 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Л.М. Мазур А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Г.В. Юровська