У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Хрещатик» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Товариство
з обмеженою відповідальністю «Мона»,
про звернення стягнення на заставлене
майно, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Хрещатик» на ухвалу
Печерського районного суду м. Київ від
23 травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Хрещатик» (далі −? ПАТ «КБ «Хрещатик»)
звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ТОВ «Мона»,
про звернення стягнення на заставлене
майно.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Київ від 25 травня 2014 року, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 28 серпня 2014 року, відмовлено у
відкритті провадження.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Хрещатик»
просить скасувати оскаржувані судові
рішення, а справу направити до суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
відмовляючи у відкритті провадження на
підставі ст. 122 ЦПК України,
обґрунтовано керувався тим, що
оскільки позивач, є юридичною особою,
яка звертаючись до суду з позовом про
звернення стягнення на заставлене
майно за рахунок переведення
корпоративних прав у вигляді частки у
статутному фонді ТОВ «Мона», то спір
повинен розглядатись в порядку
господарського судочинства.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Київ від 23 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 28 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняка