Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко
Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Державного
комунального підприємства
«Луцьктепло» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за
комунальні послуги,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 жовтня 2010 року
та рішення апеляційного суду
Волинської області від 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року Державне комунальне
підприємство «Луцьктепло» (далі - ДКП
«Луцьктепло») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за комунальні послуги.

На обґрунтування позовних вимог
зазначало, що позивач надає послуги з
теплопостачання квартири АДРЕСА_1 у

м. Луцьку, в якій проживають ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 Відповідачі зобов'язані
щомісячно проводити оплату наданих
послуг, однак свої зобов'язання
відповідачі належним чином не
виконують, у зв'язку із чим за період з 1
жовтня 2007 року по 1 травня 2010 року у них
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 6 835 грн 50 коп, з
яких: заборгованість з опалення в
розмірі 3 222 грн 11 коп., заборгованість
за гарячу воду в розмірі 3 613 грн 39 коп.
Позивач зазначав, що договір про
реструктуризацію заборгованості за
послуги з теплопостачання, на
укладення якого відповідачі мали право
згідно з Законом України від 28 грудня

2006 року № 498 - V «Про реструктуризацію
заборгованості за надані послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій і комунальні
послуги, що утворилася станом на 1
грудня 2006 року» відповідачі не
укладали. Тому позивач просив стягнути
з відповідачів заборгованість за
комунальні послуги.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 13 жовтня 2010 року позовні
вимоги ДКП «Луцьктепло» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
комунальні послуги задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ДКП «Луцьктепло»
заборгованість за послуги з
теплопостачання в розмірі

6 835 грн. 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4
на користь ДКП «Луцьктепло» по 34 грн 18
коп. витрати з оплати судового збору з
кожного та по 15 грн витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи з кожного.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 17 липня

2014 року заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 13 жовтня 2010 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ДКП «Луцьктепло» заборгованість за
послуги з централізованого опалення в
розмірі 3 222 грн

11 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ДКП
«Луцьктепло» заборгованість за
постачання гарячої води в розмірі 3 613
грн 39 коп. Стягнуто з

ОСОБА_3 на користь ДКП «Луцьктепло»
судові витрати в розмірі 23 грн 19 коп.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ДКП
«Луцьктепло» судові витрати в розмірі
75 грн 17 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
попередніх інстанцій та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з обов'язку
відповідачів, передбаченого ст. ст. 67, 68
ЖК України, ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
оплачувати вартість наданих
житлово-комунальних послуг.

Скасовуючи заочне рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
суд апеляційної інстанції, врахувавши
подану позивачем заяву про відмову від
позовних вимог в частині стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за послуги з
гарячого водопостачання, виходив із
обов'язку відповідачів, передбаченого
ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», оплачувати вартість наданих
житлово-комунальних послуг та стягнув
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованість за послуги з
централізованого опалення в розмірі 3
222 грн

11 коп., а заборгованість за постачання
гарячої води стягнуто з ОСОБА_4 в
розмірі 3 613 грн 39 коп.

Проте погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки останні зроблені із неповним
з'ясуванням обставин справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4
проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що за період з жовтня 2007
року заборгованість за послуги з
централізованого опалення становить
3222 грн 11 коп., за постачання гарячої
води - 3 613 грн 39 коп. (а. с. 4).

Із особового рахунка від 17 липня 2014
року вбачається, що наймачем квартири
№ 4, що розташована в будинку № 2 по вул.
Миру в м. Луцьку є ОСОБА_5, який
прописаний в вказаній квартирі з 11
травня 1986 року, відомості про виписку з
даної квартири в зазначеному особовому
рахунку відсутні (а. с. 53), якого до
участі у справі не залучено.

Крім того, з особового рахунку
вбачається, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_5,
а ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5, які прописані в
квартирі АДРЕСА_1 з 11 травня 1986 року.

Статтею 64 ЖК Української РСР
передбачено, що члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Вирішуючи спір, суд не виконав
обов'язок, покладений на нього ч. 4

ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої
суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

За положеннями ст. 33 ЦПК України суд за
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

У порушення вимог статей 212, 214 ЦПК
України суд у повній мірі не
визначився з характером спірних
правовідносин; не врахував, що спір
стосується прав й обов'язків всіх
членів сім'ї, які користуються
послугами, наданими позивачем, та в
порушення вимог ст. 33 ЦПК України не
залучив до участі у справі як
співвідповідача.

Оскільки при вирішенні спору судом
порушені норми процесуального права,
які підлягали застосуванню, що
призвело до неправильного вирішення
справи, тому в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 13 жовтня 2010 року та рішення
апеляційного суду Волинської області
від

17 липня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко