22-ц/775/1364/2014(м)
Головуючий у І інстанції Ковальов І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Тельманівського районного суду
Донецької області від 01 липня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тельманівського районного
суду Донецької області від 01 липня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_3 до
дочірнього підприємства «Ілліч-Агро
Донбас» публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення вимог,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час і
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином телефонограмою (а.с. 168),
тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України розглянув справу без його
участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача адвоката ОСОБА_5,
який просив скаргу задовольнити,
пояснення представника відповідача ДП
«Ілліч - Агро Донбас» ПАТ «ММК ім.
Ілліча» Танача Ю.А., яка просила
залишити рішення суду без змін,
вивчивши письмові матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності для звернення до суду.

З таким висновком суду не погодитися не
можна.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ДН
№ 155311 є власником земельної ділянки
площею 5,540 га на території
Михайлівської сільської ради,
кадастровий номер :09:000:0317 (а.с. 3).

03 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ДП «Ілліч -
Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» був
укладений у письмовій формі договір
оренди земельної ділянки, за умовами
якого орендодавець ОСОБА_3 передав
орендарю дочірньому підприємству
«Ілліч - Агро Донбас» ПАТ «ММК ім.
Ілліча» строком на 15 років земельну
ділянку площею 5,54 га, яка належить йому
на підставі вищезазначеного
державного акту на право власності на
земельну ділянку та за актом
приймання-передачі передав цю земельну
ділянку відповідачеві.

Згідно з висновком повторної судової
почеркознавчої експертизи № 5579/02/5580/03
від 06 лютого 2014 року, підпис від імені
ОСОБА_3 у договорі оренди № 910 від 03
січня 2007 року, зареєстрованому ТРВ ДРФ
ДП «ЦДЗК» 05 вересня 2008 року за № 04,
що розташований на зворотній стороні
другого аркушу документу, в графі
«Орендодавець», в рядку «(підпис)» -
виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з
наслідуванням його справжнього
підпису. Ознак попередньої технічної
підготовки при виконанні підпису від
імені ОСОБА_3 не встановлено.

Підписи від імені ОСОБА_3 в акті
приймання-передачі земельної ділянки
(без номера і дати), розташований в
графі «Здав», а також в угоді про
розірвання оренди земельної долі (паю)
без номера та дати, розташований в
графі «Арендодатель» - виконані ОСОБА_3
(а.с. 99-103).

За змістом ст.1 Закону України «Про
оренду землі», оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідні орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Згідно з ст.ст. 16, 18, 19 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
земельної ділянки набирає чинності
після досягнення домовленості з усіх
істотних умов, підписання його
сторонами і державної реєстрації в
порядку, встановленому законом.

В силу ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20
Закону « Про оренду землі», договір
оренди підлягає державній реєстрації
і, виходячи із змісту ст.ст. 210, 640 ЦК
України та ст.18 Закону України «Про
оренду землі», є укладеним з моменту
його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи,
оспорюваний договір містить підписи
сторін орендодавця та орендатора та
зареєстрований у відповідності з
вимогами закону, а тому він є укладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
згідно з положеннями якої зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства ( ч.1). Особа, яка
вчиняє правочин повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч.2). Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч.3).
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ч.4). Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч.5).

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Отже, вирішуючи питання про
застосування строків позовної
давності, слід встановити момент, з
якого особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права,
або про особу, яка його порушила, та
керуватися доказами, які підтверджують
його настання. Встановивши, що строк
позовної давності пропущено без
поважних причин, суд у рішенні зазначає
про відмову в позові з цих підстав, якщо
стороною у спорі до ухвалення рішення
заявлено вимогу про застосування
строку позовної давності, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для відмови.

Зі справи вбачається, що згідно із
відомостями на виплату грошей № 82 за
серпень 2011 року, № 118 за листопад 2011
року та № 06072-002 за липень 2012 року
позивачеві виплачувалася відповідачем
орендна плата у грошовій формі,
отримання якої представник позивача не
заперечував і в суді апеляційної
інстанції.

Оскільки позивач отримував відповідні
кошти, апеляційний суд вважає, що йому
було відомо про існування
правовідносин, які випливають з
договору оренди землі (а.с. 79, 80, 81-82).

Більш того, в своїй апеляційній скарзі
позивач підтвердив, що отримував від
відповідача орендну плату і до
реєстрації договору оренди, тобто до
вересня 2008 року.

Крім того, з підписаного позивачем акту
приймання-передачі земельної ділянки
вбачається, що він, як власник
земельної ділянки, передав цю ділянку в
оренду відповідачеві, що також
свідчить про його обізнаність в
існуванні спірних правовідносин.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що належних доказів тому, що
позивач дізнався про порушення свого
права на користування і володіння
земельною ділянкою лише в грудні 2011
року, позивачем не надано.

Представником відповідача в суді
першої інстанції було заявлено про
застосування судом наслідків спливу
строку позовної давності відповідно до
вимог ст. 267 ЦК України (а.с. 124-125).

Відомостей про порушення позивачем
питання про поновлення пропущеного
строку позовної давності матеріали
справи не містять.

Виходячи з того, що з позовом про
визнання договору оренди недійсним
ОСОБА_3 звернувся лише 05 березня 2013
року, висновок суду першої інстанції
про пропущення позивачем строку
позовної давності для звернення до
суду за захистом свого порушеного
права є правильним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тельманівського районного
суду Донецької області від 01 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді