Справа № 183/5706/14
№ 2/183/3631/14
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Парфьонова Д.О., за
участі секретаря судового засідання
Пошивайло І.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне
управління Державної міграційної
служби у Дніпропетровської області,
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
У вересні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача, в якому з
урахуванням уточнених позовних вимог,
посилаючись на те, що йому на праві
спільної часткової власності належить
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, інша частина будинку
належала матері позивача ОСОБА_4,
спадкоємцем за заповітом якої є ОСОБА_3,
просила визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування означеним
будинком. В обґрунтування позовних
вимог вказувала на те, що відповідач,
племінник позивача у вказаному
приміщенні не мешкає з 2011 року,
особистих речей в будинку не має.
Позивач надала заяву згідно якої
просить розглядати позов за її
відсутності, наполягає на задоволенні
позовних вимог, не заперечує проти
заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив, заяву
про розгляд справи за його відсутності
Від третьої особи-1 повідомлень про
причини неявки не надходило,
повідомлено про дату, час та місце
судового розгляду належним чином.
Третя особа-2 надала суду заяву, згідно
якої позовні вимоги підтримує, просить
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи і від якого
не надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених положень
закону та думки позивача, який згідно
заяви не заперечував проти заочного
розгляду справи, суд ухвалив провести
заочний розгляд справи.

У зв'язку з тим, що сторони в судове
засідання не з'явилися, на підставі
ст.197 ЦПК України, фіксування судового
процесу технічними засобами не
здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
свідків, суд вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги з огляду
на наступні обставини.

Судом встановлено, що позивачу, згідно
договору дарування від 04 листопада 1995
року та з урахуванням зміни прізвища
внаслідок укладання шлюбу на праві
спільної сумісної власності належить
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, іншим володільцем
майна є ОСОБА_5 /а.с.10-11/.

В будинку за вказаною адресою також з 21
лютого 2011 року зареєстровано ОСОБА_2 -
відповідач по справі, який на момент
реєстрації в будинку був племінником
позивача та онуком ОСОБА_5

Як вбачається з актів комісії у складі
голови квартального комітету № 12,
мешканців будинків по АДРЕСА_3 -
відповідач з 21 лютого 2011 року по дату
складання акту року фактично не
проживає за адресою місця реєстрації.

Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК
України, довів за допомогою належних та
допустимих доказів, з урахуванням
положень ст. ст.57-59 ЦПК України,
зазначені обставини, того, що у будинку
за адресою: АДРЕСА_1 відповідач не
проживає більше року, а лише
зареєстрована в ньому.

У відповідності до п.39 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014
року, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом із ним, мають право
користування цим житлом відповідно до
закону (особистий сервітут, частина
перша статті 405 ЦК України). Суди
повинні мати на увазі, що таким законом
не може бути ЖК УРСР, а застосуванню
підлягають норми, передбачені главою 32
ЦК України. Оскільки інше не
встановлено законом, договором чи
заповітом, на підставі яких
встановлено сервітут, то відсутність
члена сім'ї понад один рік без поважних
причин є юридичним фактом, що є
підставою для втрати членом сім'ї права
користування житлом. У цьому випадку
положення статей 71, 72 ЖК УРСР
застосуванню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається
його власником. Член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
житла або законом.

Так, згідно матеріалів справи не
вбачається наявності договору чи
заповіту, на підставі яких встановлено
сервітут відповідача щодо
користування квартирою позивача,
матеріали справи свідчать про
відсутність відповідача у будинку, що
належить позивачу більше, ніж 1 рік.

За таких обставин, зібрані у справі
докази та їх оцінка вказують на
наявність підстав для визнання
відповідача, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
вищезазначеною адресою.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд бере до уваги, що при
зверненні до суду позивачем сплачено
судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому
відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
судовий збір в розмірі 243,60 гривень
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215,224,226
ЦПК України суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Головне управління Державної
міграційної служби у
Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судові
витрати у сумі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя
Д.О. Парфьонов