Провадження № 22-ц/779/2505/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Мелінишин Г.П.

суддів: Ковалюка Я.Ю.,
Матківського Р.Й.

секретаря: Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ПП «Агентство журналістських
розслідувань» про стягнення
невиплачених при звільненні грошових
коштів, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди за апеляційною скаргою
Приватного підприємства «Агентство
журналістських розслідувань» на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 22 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
невиплачених при звільненні грошових
коштів, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що з
15.07. по 12.08.2013 року працював у
відповідача старшим зміни охорони.
Однак, при звільненні йому лише
частково сплатили заробітну плату.
Посилаючись на те, що його розмір
заробітної плати становив 180 грн. на
добу, саме з розрахунку цієї суми
просив стягнути на його користь 3632,55
грн. заборгованості із заробітної
плати, компенсацію за невикористані
дні щорічної відпустки та 10 000 грн.
моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського
міського суду від 11 серпня 2014 року
проведено заміну первісного
відповідача належним відповідачем - ПП
«Агентство журналістських
розслідувань».

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 22 жовтня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ПП
«Агентство журналістських
розслідувань» на користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 460,55 грн. та 200,00 грн. моральної
шкоди. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Рішення в частині
стягнення заробітної плати звернуто до
негайного виконання. Також вирішено
питання розподілу судових витрат.

На дане рішення в частині задоволення
позову ПП «Агентство журналістських

розслідувань» подало апеляційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
справи. Апелянт вказує на помилковість
висновку суду щодо встановлення
позивачу заробітної плати в розмірі
1148,00 грн. При цьому судом не прийнято до
уваги, що позивач працював неповний
місяць та згідно заяви його прийнято на
роботу з окладом 0,5 ставки від
мінімальної заробітної плати. Даний
факт підтверджується додатком №1 до
договору № 3283 від 15 липня 2013 року про
надання охоронних послуг в дислокації
постів, а також постановою про закриття
кримінального провадження від 30.09.2014
року. З врахуванням відпрацьованого
часу, суми нарахування за цей період в
розмірі 838,98 грн., обов'язкових платежів
в розмірі 151,53 грн., позивач повинен був
отримати 687,45 грн. Саме таку суму
заробітної плати підтверджено і
матеріалами перевірки Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління міндоходів в
Івано-франківській області та
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Івано-Франківській
області. Відповідно вказану суму
ОСОБА_2 і було виплачено. Однак, суд до
уваги цих обставин не прийняв та не дав
їм належної правової оцінки.

Також суд не врахував, що позивачем
пропущено строк звернення до суду із
позовом про вирішення трудового спору,
а це є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Зважаючи на те, що заробітна плата
виплачена позивачу у повному обсязі, за
відсутності, отже, неправомірної
поведінки відповідача, безпідставним є
і висновок суду про часткове
задоволення позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди.

Тому просив рішення суду скасувати.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи скарги
підтримала з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 доводів скарги не визнав
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що при звільненні позивачу не
виплачено всі належні суми,
заборгованість із заробітної плати на
час розгляду справи в суді становить
460,55 грн., яку і слід стягнути на його
користь з відповідача. Крім того, суд
дійшов висновку про відшкодування
відповідачем моральної шкоди у зв'язку
з невиплатою позивачу грошових сум при
звільненні.

Проте, з такими висновками
місцевого суду в частині стягнення
заробітної плати погодитись не можна,
оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи та не
ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції та вбачається із
матеріалів справи, ОСОБА_2 з 15.07.2013 року
по 12.08.2013 року перебував у трудових
відносинах з відповідачем, де працював
на посаді старшого зміни охорони.
Наказом №12/08-13 від 12.08.2013 року його
звільнено з роботи з підстав,
передбачених п.5 ст. 36 КЗпП України
(переведення працівника, за його
згодою, на інше підприємство, в
установу, організацію).

Обґрунтовуючи підстави позову,
позивач посилався на те, що при
звільненні з ним не було проведено
повного розрахунку, при цьому виходив
із розрахунку заробітної плати 180,00 грн.
за добу.

Частиною 1 ст. 1 Закону України
«Про оплату праці» та ч. 1 ст. 94 КЗпП
України визначено, що заробітна плата -
це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Разом з тим,
статтею 3 ЗУ «Про оплату праці»
законодавчо встановлено розмір
заробітної плати за просту,
некваліфіковану працю, нижче якого не
може провадитися оплата за виконану
працівником місячну, а також погодинну
норму праці (обсяг робіт)- мінімальну
заробітну плату.

Згідно положень ст. 56 КЗпП України
у випадку встановлення за угодою між
працівником і власником або
уповноваженим органом неповного
робочого дня або неповного робочого
тижня оплата праці проводиться
пропорційно відпрацьованому часу або
залежно від виробітку.

З'ясовано, що відповідно до штатного
розпису ПП «Агентство журналістських
розслідувань» посадовий оклад
охоронника з 01 липня 2013 року
встановлено в розмірі мінімальної
заробітної плати - 1148,00 грн.

Із змісту заяви про прийняття на роботу
вбачається, що ОСОБА_2 просив прийняти
його на посаду охоронника з окладом 0,5
ставки від мінімального розміру
заробітної плати на час
випробувального терміну строком 30 днів
(а.с.97). Відповідно на таких умовах він і
прийнятий на роботу згідно наказу №
15/07-13 від 15.07.2013 року.

Наведена обставина підтверджується
також контрактом на виконання
обов'язків охоронця від 15.07.2013 року,
укладеним між сторонами, та долученим в
засіданні апеляційного суду, і цієї
обставини позивач не заперечував.

Встановлено, що за період з 15.07.2013 року
по 12.08.2013 року ОСОБА_2 було нараховано до
виплати 687,45 грн. заробітної плати.
Відповідно йому виплачено 14.08.2013 року
495,50 грн., 27.12.2013 року - 189,95 грн. Вказана
обставина сторонами не заперечується.
Підтверджена вона і матеріалами
перевірки Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління міндоходів в
Івано-франківській області та
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Івано-Франківській
області.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалене судове
рішення в частині вирішення позовних
вимог про стягнення заборгованості із
заробітної плати не відповідає вимогам
ст. ст. 212-214 ЦПК України та підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову в цій
частині.

Що стосується рішення суду в частині
відшкодування моральної шкоди, то
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

За наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, яке призвело
до його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Отже, сама по собі заборгованість
із заробітної плати не може бути
підставою для стягнення на користь
позивача моральної шкоди, без
підтвердження доказами тих наслідків,
що свідчать про її заподіяння.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Матеріалами справи підтверджено, що
частину заробітної плати в сумі 189,95
грн. позивачу було виплачено тільки
27.12.2013 року, після його неодноразових
звернень з цього питання до різних
установ, в тому числі і правоохоронних
органів (а.с.3-4,7-8,133-134).

За таких обставин постановляючи
рішення в цій частині місцевий суд
обґрунтовано врахував, що протиправна
поведінка відповідача у зв'язку з
невиплатою належних йому при
звільненні сум у строки, визначені ст.
116 КЗпП України, призвела до душевних
страждань та необхідності додаткових
зусиль для організації життя. Розмір
суми відшкодування визначено судом з
врахуванням вимог розумності та
справедливості.

Розглянувши справу в цій частині в
межах заявленого позову та в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
фактичні обставини справи судом першої
інстанції з'ясовано всебічно та повно,
дано їм вірну правову оцінку, а рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції в частині вимог про
відшкодування моральної шкоди та
ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги в цій частині не
вбачається.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржено, а тому апеляційним судом
не переглядається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Агентство
журналістських розслідувань»
задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 22 жовтня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення невиплачених при звільненні
грошових коштів скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ПП «Агентство журналістських
розслідувань» відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський