Справа № 0915/4186/12
Провадження № 22-ц/779/2671/2014
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Мелінишин Г.П., Шишка А.І.

секретаря
Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її
представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника апелянта ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_2
та ОСОБА_5 на рішення Тисменицького
районного суду від 14 листопада 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про поділ спільного майна
подружжя, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі за час якого
ними набуто значну частину спільного
майна. Уточнивши позовні вимоги,
просила провести поділ спільно
нажитого майна подружжя.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 14 листопада 2014 року позов
задоволено частково.

Виділено ОСОБА_2 у власність:
приміщення магазину загальною площею
65,1кв.м., що знаходиться за
адресоюАДРЕСА_1, вартістю 121940грн.;
земельну ділянку площею 0,0911га з
цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована в с. Липівка
Тисменицького району по АДРЕСА_1 за
кадастровим номером: :02:003:0070
вартістю 23610грн.; земельну ділянку,
площею 0,15га з цільовим призначенням -
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, яка розташована в с.
Липівка Тисменицького району по
АДРЕСА_1 за кадастровим номером:
:02:003:0069 вартістю 9797грн, а всього на
суму 155347грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2
102498грн. грошової компенсації половину
вартості легкового автомобіля MAZDA CX7,
державний реєстраційний номер: НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2
судові витрати, а саме: 1073грн. судового
збору за подання позову, 107,30грн. -
судового збору за забезпечення
доказів, 114,70грн. - судового збору за
забезпечення позову, а всього 1295грн.

Виділено у власність ОСОБА_5:
приміщення магазину, загальною площею
92,4кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, вартістю 132751грн.; ? частки
земельної ділянки, площею 0,25га з
цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована в
АДРЕСА_3 Богородчанського району
Івано-Франківської області за
кадастровим номером: :01:001:0024,
вартістю зазначеної частки - 18625грн.; ?
частки земельної ділянки, площею 0,2323га
з цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована в с. Манява в урочищі
«Бойки», Богородчанського району
Івано-Франківської області за
кадастровим номером: :01:001:0025,
вартістю зазначеної частки - 11104грн., а
всього на суму 162480грн.;

Легковий автомобіль MAZDA CX7, державний
реєстраційний номер: НОМЕР_1, вартістю
204996грн.

Стягнуто в користь держави судовий
збір з ОСОБА_2 1505грн та з ОСОБА_5 2650грн.

В решті позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу в частині стягнення
судових витрат. Вказує, що суд
помилково стягнув з неї 1505грн. судового
збору в дохід держави. Так, у
відповідності до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК
України, в даному випадку судовий збір
повинен був визначатися судом в цілому
за позовною вимогою в максимальному
розмірі 3210грн. А тому просить рішення
суду в частині стягнення з неї в дохід
держави 1505грн. судового збору змінити,
стягнення недоплаченої нею при подачі
позову частини судового збору в
розмірі 2137грн. здійснити до державного
бюджету за рахунок відповідача.

ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції при вирішенні справи не
враховано всього переліку майна,
придбаного під час перебування у шлюбі
та не проведено його розподіл. Суд
відступив від засади рівності часток
подружжя у шлюбі на врахувавши
кредитних зобов'язань укладених ним в
інтересах сім'ї.

Так, 13.08.2008 року він уклав кредитний
договір з ПАТ «Банк Форум» на суму 79000
доларів США, на забезпечення якого
передав в іпотеку нерухоме майно:
приміщення магазину загальною площею
65,1кв.м., що знаходиться за
адресоюАДРЕСА_1; приміщення магазину,
загальною площею 92,4кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Крім
цього, він 25.04.2008 року отримав у ЗАТ «ОТП
Банк» кредит в розмірі 42925 доларів США
на купівлю автомобіля MAZDA CX7, який
передав банку в заставу. Зазначені
кредитні та забезпечувальні договори
наявні в матеріалах справи. Однак суд
не дав їм належної оцінки,
проігнорувавши вимоги ч.4 ст. 65 СК
України. Також незважаючи на
неодноразові клопотання про залучення
в якості третіх осіб ПАТ «Банк Форум»
та ЗАТ «ОТП Банк», судом безпідставно
відмовлено у їх задоволенні.

Крім того, судом проведено поділ
земельних ділянок без визначення їх
вартості.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції апелянт просить скасувати та
ухвалити нове рішення яким виділити
ОСОБА_2 земельні ділянки, а йому
приміщення магазинів та автомобіль.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та
її представники доводи своєї
апеляційної скарги підтримали з
мотивів поданих у апеляційній скарзі,
просили про їх задоволення, Апеляційну
скаргу ОСОБА_5 заперечили.

Апелянт ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про час й місце розгляду
справи, що у відповідності до ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Представник апелянта ОСОБА_5 підтримав
доводи апеляційної скарги свого
довірителя та просив про їх
задоволення, а щодо апеляційної скарги
ОСОБА_2 покладається на розсуд суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_2 та відмову в задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_5 з наступних
підстав.

Згідно з ч.1 ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Зі змісту пункту 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21 грудня
2007 року №11 вбачається, що поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
сторони за час спільного проживання в
шлюбі, який розірвано 09.07.2012 року,
набули наступне майно: приміщення
магазину загальною площею 65,1кв.м., що
знаходиться за адресоюАДРЕСА_1,
вартістю 121940грн.; приміщення магазину,
загальною площею 92,4кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
вартістю 132751грн.; земельну ділянку
площею 0,0911га з цільовим призначенням -
для ведення особистого селянського
господарства, яка розташована в с.
Липівка Тисменицького району по
АДРЕСА_1 за кадастровим номером:
:02:003:0070 вартістю 23610грн.; земельну
ділянку, площею 0,15га з цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування житлового будинку, яка
розташована в с. Липівка Тисменицького
району по АДРЕСА_1 за кадастровим
номером: :02:003:0069 вартістю 9797грн.; ?
частки земельної ділянки, площею 0,25га з
цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована в
АДРЕСА_3 Богородчанського району
Івано-Франківської області за
кадастровим номером: :01:001:0024,
вартістю зазначеної частки - 18625грн.; ?
частки земельної ділянки, площею 0,2323га
з цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована в с. Манява в урочищі
«Бойки», Богородчанського району
Івано-Франківської області за
кадастровим номером: :01:001:0025,
вартістю зазначеної частки - 11104грн.;
легковий автомобіль MAZDA CX7, державний
реєстраційний номер: НОМЕР_1, вартістю
204996грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини і чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про поділ
зазначеного майна та виплату половини
вартості автомобіля, а також стягнення
судових витрат.

Судом першої інстанції на підставі
зібраних по справі доказів правильно
встановлено, що сторони за час
проживання в шлюбі придбали нежитлові
приміщення для зайняття
підприємницькою діяльністю, а також
земельні ділянки та автомобіль, які
підлягають поділу, відповідно до вимог
ст.ст. 69-71 СК України. Крім того
відповідачу ОСОБА_5 присуджено майна на
більшу суму ніж позивачу ОСОБА_2, з чим
остання погодилась та не заперечувала
про такий розподіл.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції при поділі майна не
враховані кредитні та забезпечувальні
зобов'язання, колегія суддів відхиляє,
оскільки, ОСОБА_2 несе солідарну
відповідальність так як приміщення
магазину, яке її виділено перебуває в
іпотеці банку. Інші доводи апеляційної
скарги ОСОБА_5 не спростовують
правильного висновку суду першої
інстанції при вирішенні спору.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині рішення про стягнення судового
збору.

Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

У даному випадку, судовий збір повинен
визначатися за позовною вимогою в
максимальному розмірі, що у
відповідності до ЗУ «Про судовий збір»,
на час пред'явлення позову становить
3210грн.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
судового збору не може залишатися в
силі, підлягає скасуванню з ухваленням
в цій частині нового рішення, яким з
ОСОБА_5 в користь держави слід стягнути
2137грн. судового збору та в користь
ОСОБА_2 121.80грн. сплаченого судового
збору при подачі апеляційної скарги. В
решті рішення суду слід залишити без
зміни.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Тисменицького районного суду
від 14 листопада 2014 року в частині
стягнення судового збору скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 2137грн. судового
збору в дохід держави. Стягнути з
ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 121,80грн.
сплаченого судового збору при подачі
апеляційної скарги.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Г.П. Мелінишин

А.І. Шишко