Номер провадження: 22-ц/785/9188/14
Головуючий у першій інстанції Кочко В.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Доценко Л.І., Заїкін А.П.

При секретарі - Томашевська К.В.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на рішення Овідіопільського
районного суду Одеської області від 13
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , 3-я особа-ТОВ
«Промтоварний ринок»

-про визнання права
власності,усунення перешкод та
витребування майна,-

В С Т А Н О В И Л
А:

25 січня 2014 року ОСОБА_6 звернувся
до суду з вищезазначеним позовом в
якому просив суд визнати за ним право
власності на два двадцяти футових
металевих контейнера, на торговому
місті НОМЕР_1 на території сектора № 2
по вул. Синій ТСК № 1 боксу ТОВ
«Промтоварний ринок» за адресою: смт.
Авангард, 7 км. Овідіопольской дороги,
Овідіопольського району, Одеської
області; Витребувати їх у відповідача
та усунути перешкодити у здійснені ним
права власності шляхом зобовязання
ОСОБА_7 передати йому спірні контейнери
та не чинити перешкод в користуванні,
та здійсненні ним переоформлення з
ОСОБА_7 на нього, як нового власника.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що
01.09.2013 року сторони дійшли всіх
суттєвих умов щодо купівлі- продожу
двох двадцяти футових металевих
контейнера, на торговому місті НОМЕР_1
на территорії сектора № 2 по вул. Синій
ТСК № 1 бокса ТОВ «Промтоварний ринок»
за адресою: смт. Авангард, 7 км.
Овідіопольской дороги,
Овідіопольського району, Одеської
області. Відповідно до договору він
передав йому 20 000 грн., за придбаний
товар, а відповідач відмовився
передати йому контейнери.

Рішенням Овідіопорльського
районного суду м. Одеси від 31 січня 2014

року позовні вимоги задоволено. Суд
визнав за ОСОБА_6 право власності на два
двадцяти футових металевих контейнера,
на торговому місті НОМЕР_1 на території
сектора № 2 по вул. Синій ТСК № 1 боксу
ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою:
смт. Авангард, 7 км. Овідіопольской
дороги, Овідіопольського району,
Одеської області. Зобов'язав ФОП
ОСОБА_7 передати ОСОБА_6 два двадцяти
футових металевих контейнера, та
зобов'язав не чинити перешкод в їх
користуванні та у здійсненні
переоформлення цього майна з ОСОБА_7 на
ОСОБА_6- шляхом укладення договору про
надання послуг по здійсненню
торгівельної діяльності з ТОВ
«Промтоварний ринок».

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового, про відмову в
задоволенні позову ,посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
посилається на те, що контейнери є
спільним майном подружжя та вона, як
дружина відповідача, має право на ?
частину контейнерів. Одночасно
посилалась на те, що згоди на їх
відчуження не надавала.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, яка доповіла зміст
рішення, вислухавши пояснення сторін,
що з'явились, перевіривши доводи
апеляційної скарги, межі, в яких
повинні проводитися перевірка рішення,
встановлюватися обставини і
досліджуватися докази вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

За правилами ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лив формальних міркувань.

Судове рішення вмотивовано тими
обставинами, що позивач придбав спірне
майно за договорами купівлі-продажу,
які не визнані у встановленому порядку
недійсними чи неукладеними, не
розірвані, незаконність набуття права
власності судом не встановлена, а тому
презюмується правомірність володіння
майном, якщо інше не встановлено судом.

Судова колегія погоджується з
таким судженням районного суду з
наступних підстав.

Відповіднодо вимог ст.655 ЦК
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець)передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується

прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

За загальним правилом, право
власності у набувача за договором
виникає з моменту передачі речі, якщо
інше не встановлено законом або
договором . Враховуючи норми закону та
умови договору купівлі-продажу, право
власності у відповідача на майно,
визначене у договорі купівлі-продажу
від 01.09.2013

року виникло з моменту підписання акта
прийома-передачі та оплати
товара-20.09.2013 року( а.с.6,7)

Позивач обґрунтовує свої права
власності на спірне майно тими
обставинами, що спірні контейнери були
ним придбані за договорами
купівлі-продажу з підприємцем ОСОБА_8

Відповідно до ст.15 ЦК та ст.3 ЦПК
України у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя

визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності. Належність майна
до спільної сумісної власності
подружжя визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна.

Отже, власність у сім'ї існує у двох
правових режимах: спільна сумісна
власність подружжя та особиста
приватна власність кожного з подружжя,
залежно від якого регулюється питання
розпорядження таким майном.

Порядок здійснення подружжям
права спільної сумісної власності та
право подружжя на розпорядження
спільним сумісним майном визначено у
ст. ст. 63, 65 СК України.

Водночас відповідно до ст. 59 СК
України той з подружжя, який є
власником майна, визначає режим
володіння та користування ним з
урахуванням інтересів сім'ї,
насамперед дітей.

Одним із видів розпорядження
власністю є право власника
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності.

Стаття 3 ЦК України серед
загальних засад цивільного
законодавства проголосила свободу
договору, свободу підприємницької
діяльності, яка не заборонена
законом.

Результатом наділення юридичних
осіб - приватних підприємств і фізичних
осіб-підприємців свободою
господарської діяльності та
підприємництва є застосування ними
цивільно-правових договорів як
правової форми їх діяльності.

Відповідно до ст. 55 ГК України
суб'єктами господарювання є юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, та фізичні
особи - громадяни, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані як підприємці. Однією з
організаційних форм господарювання
є підприємство (ст. 62 ГК України ).

Підприємство, засноване на
приватній власності засновника, є
приватним підприємством (ст. 63 ГК
України).

Отже, майно фізичної особи - підприємця,
яке придбане та використовується в
його підприємницькій діяльності з
метою одержання прибутку, слід
розглядати як його особисту приватну
власність, відповідно до ст. 57 СК
України, а не як об'єкт спільної
сумісної власності подружжя, який
підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК
України.

Саме такого висновку дійшов
Верховний суд України в правовій
позиції у справі № 6-79 цс 13 року.

Встановлено, що ОСОБА_7 являвся
приватним підприємцем, цей факт
підтверджують наступні докази:

-свідоцтвом про державну реєстрацію
ФОП ОСОБА_7 від 14.02.2006 p.;

-свідоцтвом платника єдиного податку
ОСОБА_7 від 01.01.2012 .

Цей факт також підтверджується
тим, що спірні контейнери є майном для
ведення підприємницькой діяльності, а
володіти цим майном та переоформити
його, а у подальшому уклаcnb договір про
надання послуг по здійсненню
торгівельної діяльності з ТОВ
«Промтоварний ринок» може тільки
юридична особа.

Вищенаведений факт також
підтверджується договорами про
надання послуг по здійсненню
торгівельної діяльності між ФОП
ОСОБА_7 та ТОВ «Промтоварний ринок»,
яким останній надавав підприємцю
торгове місце для встановлення 2-ух
двадцятифутових контейнерів і
здійснення з них торгівельної
діяльності.

Згідно до п. 29 Постанови Пленуму
ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» передбачено, що відповідно
до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно
приватного підприємства чи фізичної
особи - підприємця не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.
Інший із подружжя має право тільки на
частку одержаних доходів від цієї
діяльності.»

Виходячи з вищезазначеного,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню так як спірні контейнери
належали

фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7, були
за життя відчужені ним за договором
купівлі-продажу та актом
прийому-передачі та оплати Товару від
20.09.2013 року, та вони не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність істотних умов договору
купівлі-продажу оцінюються критично,
оскільки сторони обумовили як ціну
Товару так як строки його передачі.

Виходячи з вищезазначеного,
доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.308; 315; 317; 319 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Овідіопільського
районного суду Одеської області від 13
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржене на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Голодуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді
Л.І.Доценко

А.П.Заїкін