Справа №489/4321/14-ц 05.11.2014 05.11.2014 05.11.2014
Провадження №22-ц/784/2975/14
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Свіщуком О.В.,

за участю: ОСОБА_1 - представника
відповідача ОСОБА_2, представника
третьої особи - Фарващук-Шпак О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 30 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа - Служба у справах дітей
адміністрації Ленінського району
Миколаївської міської ради, про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
кордон неповнолітньої дитини без згоди
та супроводу батька,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба
у справах дітей адміністрації
Ленінського району Миколаївської
міської ради, про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди та
супроводу батька.

Позивачка вказувала, що з 09 червня 2006
року перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
них народилася дочка ОСОБА_5. В травні
2011 року шлюб між нею та відповідачем
розірвано. Після розірвання шлюбу
дитина залишилась проживати з нею.

Позивачка вказувала, що влітку 2014 року
вона має намір оздоровити дитину у
родичів, які проживають у Російській
Федерації, але відповідач не надає
дозволу на тимчасовий виїзд
неповнолітньої дочки за кордон, що
шкодить інтересам дитини.

Посилаючись на наведені обставини,
ОСОБА_4 просила надати дозвіл на
тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки
ОСОБА_5 за межі України в період з
червня по серпень 2014 року у її
супроводі, без дозволу та супроводу
батька дитини ОСОБА_2

В вересні 2014 позивачка уточнила
позовні вимоги та остаточно просила
надати дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітньої дочки ОСОБА_5 за межі
України на термін з 15 жовтня 2014 року по
30 жовтня 2014 року лише у її супроводі,
без згоди та супроводу батька дитини
ОСОБА_2

Рішенням Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 30 вересня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено.

Постановлено надати ОСОБА_4 дозвіл на
тимчасовий виїзд на період з 15 жовтня
2014 року по 30 жовтня 2014 року разом з
дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
Російської Федерації без згоди та
супроводу батька ОСОБА_2

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 06
жовтня 2014 року з відповідача на користь
позивачки стягнуто 243 грн. 60 коп.
судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні
позовних вимог. На думку апелянта, суд
неповно з'ясував фактичні обставини
справи щодо необхідності виїзду його
малолітньої дочки ОСОБА_5 для
оздоровлення до Російської Федерації
та не врахував, що в разі такого виїзду
він як батько буде тривалий час
позбавлений можливості спілкування з
дитиною.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити із
наступних підстав.

Так, згідно ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України»,
оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків
або законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду за кордон неповнолітнього
громадянина України. За відсутності
згоди одного із батьків виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволено на
підставі рішення суду.

Конвенцією «Про права дитини» (ч. 1 ст. 3),
ратифікованою постановою Верховної
Ради України 27 лютого 1991 року,
передбачено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами, адмiнiстративними
чи законодавчими органами,
першочергова увага приділяється як
найкращому забезпеченню iнтересiв
дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону
дитинства» предметом основної турботи
та основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Як вбачається з матеріалів справи, з 09
червня 2006 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
них народилася дочка ОСОБА_5.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєві від 05
травня 2011 року шлюб між нею та
відповідачем розірвано. Після
розірвання шлюбу між сторонами дитина
залишилась проживати з позивачкою.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач відмовляє позивачці у
наданні згоди на тимчасовий виїзд
дочки ОСОБА_5 за межі України, так як
вважає, що позивачкою не доведено
доцільність тимчасової поїздки дочки
до Російської Федерації для
оздоровлення та необхідність
оздоровлення за межами країни.

Згідно ст. 255 СК України здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності.

Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

В даному випадку виїзд дитини за кордон
не пов'язаний із виїздом на постійне
місце проживання разом із матір'ю або
довгострокове перебування за межами
України з інших причин. А тому
оскаржуване рішення суду першої
інстанції ніяким чином не порушує і не
обмежує право батька на піклування,
спілкування чи виховання дитини.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, а висновки суду не відповідають
обставинам справи не заслуговують на
увагу, так як спростовуються
матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Судді