АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 604/618/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Сташків Н.Б. Провадження №
22-ц/789/1338/14 Доповідач - Щавурська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 і
його представника адвоката ОСОБА_2,

ОСОБА_1 на рішення Підволочиського
районного суду від 23 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя ,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя - житлового
будинку, що по АДРЕСА_1 посилаючись на
те, що вказане майно набуто ним за час
перебування у шлюбі з відповідачем у
період з 03.08.1974 року до 30.05.2012 року, а
тому є спільною сумісною власністю
подружжя, у зв'язку з чим просив визнати
за ним право власності на ? вказаного
будинку.

Рішенням Підволочиського
районного суду Тернопільської області
від 23.10.2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, та ухвалити нове,
яким позов задовольнити.

У судовому засіданні апелянт
ОСОБА_1 і його представник адвокат
ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали,
зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3, будучи
належним чином повідомленою про час і
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилася. В заяві,
надісланій на адресу суду, просила
розгляд справи проводити у її
відсутності.

У відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
неявка відповідача ОСОБА_3 не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_1 до
задоволення не підлягає, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не наведено, а судом не здобуто доказів
того, що спірне майно, а саме будинок по
АДРЕСА_1 на час розгляду справи
належить сторонам по справі на праві
спільної сумісної власності подружжя,
яке підлягає поділу, оскільки у 2008 році
за взаємною згодою сторін був
відчужений ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки такий ґрунтується на
матеріалах справи, відповідає вимогам
закону.

У відповідності до ч.1 ст. 60
Сімейного кодексу України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на підставі
спільної сумісної власності, незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Згідно вимог ст.61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.65 СК
України при укладенні договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана обов'язково.

Частиною 1 ст. 69 СК України
встановлено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в абз.1 п.23 своєї постанови
№ 11 від 21.12.2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Судом першої інстанції
встановлено, що рішенням
Підволочиського районного суду від 30
травня 2012 року розірвано шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, котрий був
зареєстрований 03 серпня 1974 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Підволочиського районного
управління юстиції у Тернопільській
області, актовий запис № 33 (а.с.7).

Рішенням виконавчого комітету
Підволочиської селищної ради № 238 від 27
жовтня 1988 року ОСОБА_3 виділено із
земель державного фонду земельну
ділянку площею 880 кв.м, у АДРЕСА_1.

Надано ОСОБА_3 на виділеній земельній
ділянці право будівництва
одноповерхового одноквартирного
житлового будинку житловою площею до 60
кв.м і спарених літньої кухні площею 10,0
кв.м, приміщення для приготування
кормів площею 8,4 кв.м, приміщення для
утримання худоби і птиці площею 20 кв.м
(а.с.36).

Рішенням виконавчого комітету
Підволочиської селищної ради
Тернопільської області № 158 від 12
грудня 1996 року затверджено акт прийому
в експлуатацію житлового будинку по
АДРЕСА_1 житловою площею 76,9 кв.м ОСОБА_3,
встановлено факт належності, визнано
право власності на вказаний будинок за
ОСОБА_3 та видано свідоцтво про право
власності (а.с.37).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 18
жовтня 2008 року, посвідченої приватним
нотаріусом Підволочиського районного
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованої в реєстрі за № 2476,
заявник дає свою згоду на укладення
договору дарування його дружиною
ОСОБА_3 житлового будинку з надвірними
будівлями в смт. Підволочиську по
АДРЕСА_1, який є їх спільною сумісною
власністю і набувався ними у період
перебування у зареєстрованому шлюбі,
своїй дочці ОСОБА_4 (а.с.46).

Цього ж дня ОСОБА_7, котра діяла
від імені ОСОБА_3 на підставі
довіреності, посвідченої приватним
нотаріусом Підволочиського районного
нотаріального округу від 17 жовтня 2007
року на ім'я ОСОБА_4, був укладений
договір дарування житлового будинку по
АДРЕСА_1 с.Підволочиську
Тернопільської області загальною
площею 133,6 кв.м., житловою 76,9 кв.м. (а.с.16).

22.10.2007 року вказаний будинок на
підставі договору дарування
зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.17).

З показань свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_8, вбачається, що заяву про
надання згоди на відчуження спірного
житлового будинку по АДРЕСА_1 в
с.Підволочиську Тернопільської
області позивач ОСОБА_1 підписував у
присутності приватного нотаріуса
Підволочиського нотаріального округу
без будь-якого фізичного чи психічного
впливу, будучи у здоровому глузді і
добрій пам'яті. Будь - яких нарікань чи
зауважень зі сторони ОСОБА_1, що його
примушують підписати заяву, не
поступало.

Таким чином, встановивши, що 18
жовтня 2008 року будинок по АДРЕСА_1, який
належав на праві спільної сумісної
власності подружжю ОСОБА_1 і ОСОБА_3, з
добровільного волевиявлення власників
за час перебування їх у шлюбі 18 жовтня
2007 року був відчужений (подарований)
доньці сторін по справі ОСОБА_4, суд
першої інстанції, на думку колегії
суддів, прийшов до вірного висновку, що
вказаний будинок не може бути об'єктом
поділу спільного майна подружжя, а тому
підставно відмовив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апелянта щодо неповного
з'ясування судом обставин справи, яке
полягає у неврахуванні тверджень
ОСОБА_1 в частині укладеннядоговору
дарування будинку під примусом,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки договір дарування, на
підставі якого набуто право власності
на спірний будинок ОСОБА_4 до
сьогоднішнього дня є чинним і
недійсним з підстав, зазначених
позивачем вище не визнавався.

Доводи апеляційної скарги в
частині невідповідності висновків
суду обставинам справи з підстав їх
необгрунтованості у змісті
апеляційної скарги на увагу колегії
суддів не заслуговують.

Проаналізувавши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
постановлене рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, грунтується на
зібраних у справі доказах, а тому
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, немає.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313, 314 ч.1
п.1; 315 ч.ч.1, 2; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Підволочиського районного
суду від 23 жовтня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ на протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська