Справа № 372/3796/13-ц Головуючий у І
інстанції Мостовий Р.П.Провадження №
22-ц/780/6085/14 Доповідач у 2
інстанції Верланов С.М.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

15 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - БобкуО.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 26 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа: Козинська селищна рада
Обухівського району Київської області
про усунення перешкод в здійсненні
права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, який мотивував
тим, що він є власником земельної
ділянки площею 0,1150 га по АДРЕСА_1
Обухівського району Київської області,
право власності на яку зареєстровано у
встановленому законом порядку.
Зазначав, що відповідач є власником
суміжної земельної ділянки площею 0,0568
га по АДРЕСА_2, який самовільно
побудував частину будинку на належній
йому, ОСОБА_3, земельній ділянці, що
підтверджується актом земельної
комісії Козинської селищної ради від 02
лютого 2012 року та актом про відновлення
на місцевості зовнішньої межі
земельної ділянки та передачу на
зберігання межових знаків власнику
земельної ділянки від 02 лютого 2012 року,
який складений товариством з обмеженою
відповідальністю «Кадастровий
квартал» (далі - ТОВ «Кадастровий
квартал»).

Оскільки відповідач обмежив його право
приватної власності на земельну
ділянку, позивач на підставі ст.41
Конституції України, ст.152 ЗК України та
ст.376 ЦК України просив усунути
перешкоди у здійсненні права приватної
власності щодо належної йому земельної
ділянки площею 0,1150 га, кадастровий
номер :03:0410107, розташованої по
АДРЕСА_1 Обухівського району та
зобов'язати відповідача за власний
рахунок демонтувати частину жилого
будинку, яка розташована на земельній
ділянці позивача.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 26 серпня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Усунено
перешкоди у здійсненні права приватної
власності ОСОБА_3 щодо належної йому
земельної ділянки, кадастровий номер
:03:0410107, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, з боку ОСОБА_2, шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення права
власності.

Зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок
демонтувати частину жилого будинку,
розташованого на земельній ділянці
ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові ОСОБА_3 відмовити
повністю, посилаючись на неповне
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, розглянувши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідач ОСОБА_2 самовільно
та без будь-яких правових підстав
зайняв частину земельної ділянки, яка
належить позивачу, чим чинить йому
перешкоди у користуванні, володінні та
розпорядженні частиною земельної
ділянки, яка належить йому на праві
власності.

Такі висновку суду першої інстанції є
правильними і такими, що відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 14 Конституції
України право власності на землю
гарантується, це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтями 22, 23 Земельного кодексу
України 1990 року (далі - ЗК України), який
діяв на час виникнення права власності
на земельну ділянку, було визначено, що
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Відповідно до положень статтей 125, 126 ЗК
України 2001 року право власності на
земельну ділянку виникає з моменту
державної реєстрації цього права.
Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, яке суд
захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16
ЦК України або іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Виходячи з положень ст.152 ЗК України та
роз'яснень, які містяться у п.7
постанови Пленуму Верховного суду
України №7 від 16 квітня 2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (ст. 16 ЦК
України).

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що позивач ОСОБА_3 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії I-КВ
№073469, виданого йому 14 квітня 2000 року
Козинською селищною радою, є власником
земельної ділянки площею 0,1150 га з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 Обухівського району Київської
області (т.2, а.с.108-109).

На підставі заяви позивача від 26 серпня
2011 року йому 06 грудня 2011 року в замін
державного акту на право приватної
власності на землю серії I-КВ №073469
видано державний акт на право
власності на вказану вище земельну
ділянку нового зразка серії ЯК № 217897
(т.1, а.с. 8).

На вказаній земельній ділянці
розташований житловий будинок, який
відповідно до свідоцтва про право
власності на житловий будинок від 12
травня 2000 року належить
ОСОБА_3 (т.1, а.с.6).

Відповідач у справі ОСОБА_2 є власником
суміжної земельної ділянки площею 0,057
га та житлового будинку, що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю
серії II-КВ № 015916, виданого 14 квітня 2000
року Козинською селищною радою,
свідоцтвом про право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.79,
80).

По справі встановлено, що згідно з
актом про відновлення на місцевості
зовнішньої межі земельної ділянки та
передачу на зберігання межових знаків
власнику земельної ділянки від
02 лютого 2012 року, складеного ТОВ
«Кадастровий квартал», при відновленні
зовнішньої межі земельної ділянки
позивача по АДРЕСА_1 Обухівського
району виявлено, що частина житлового
будинку ОСОБА_2 знаходиться на
території земельної ділянки ОСОБА_3 (т.1,
а.с. 4).

Як вбачається з абрису земельної
ділянки, складеного ТОВ «Кадастровий
квартал», на земельній
ділянці позивача знаходиться частина
житлового будинку ОСОБА_2 площею 0,0124 га
(т.1, а.с.5).

Відповідно до акту земельної комісії
Козинської селищної ради від 02 лютого
2012 року встановлено, що на земельній
ділянці ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 знаходиться
частина житлового будинку ОСОБА_2
Позивачу рекомендовано звернутися до
суду з метою знесення частини споруди,
що збудована на його земельній ділянці
(т.1, а.с. 9)

Також з кадастрового плану земельної
ділянки ОСОБА_3 видно, що частина
житлового будинку ОСОБА_2 розташована
на земельній ділянці позивача (т.2,
а.с.112).

При апеляційному розгляді справи судом
витребувано копію
архівно-інвентаризаційної справи на
житловий будинок ОСОБА_2 по АДРЕСА_2
(т.2, а.с.54-71). Зі схематичного
плану земельної ділянки, складеного 21
грудня 2012 року, вбачається, що житловий
будинок ОСОБА_2 має прибудову (літ. «а1»),
терасу (літ.«а») та прибудову (літ.«а2»),
які забудовані самочинно (т.2, а.с.65).

Як вбачається зі схеми розташування
земельних ділянок з об'єктами
нерухомості, складеної ТОВ
«Кадастровий квартал», зазначена вище
самочинна прибудова (літ. «а1»)
знаходиться на земельній ділянці
позивача ОСОБА_3 (т.2, а.с.10).

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що відповідач
у справі ОСОБА_2 самовільно здійснив
прибудову до належного йому житлового
будинку на частині земельної ділянки,
яка належить позивачу, чим чинить
останньому перешкоди у користуванні,
володінні та розпорядженні належною
йому на праві власності частиною
земельної ділянки.

За таких обставин рішення суду про
задоволення позову ОСОБА_3 є законним
та обгрунтованим, підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції не взяв до уваги
технічну документацію, яка розроблена
після проведення інвентаризації
земельної ділянки відповідача, не
заслуговують на увагу, оскільки в
матеріалах справи відсутня така
технічна документація. Крім того, як
вбачається з листа Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області від 17 грудня 2013 року
в архіві даного управління відсутня та
не обліковується документація по
інвентаризації земель, проведеної
відповідно до рішення Козинської
селищної ради № 15/53 від 22 березня 2012
року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на
проведення інвентаризації земель з
метою впорядкування існуючого
землекористування» (т.1, а.с.164).

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення судом норм процесуального
права, на думку апеляційного суду, є
безпідставними, оскільки усі зазначені
відповідачем процесуальні порушення, а
саме, порушення вимог ч.2 ст.154, ч.1. ст.169
ЦПК України - у відповідності до вимог
ч.3 ст.309 ЦПК України не можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, оскільки такі порушення не
призвели до неправильного вирішення
справи.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив обставини справи, надані
сторонами докази, вірно послався на
закон, що регулює спірні
правовідносини та дійшов правильного
висновку про задоволення позову, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 26 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді