АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3630/2014р.
Головуючий в І інстанції Решетов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 24 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А.,
Колісниченка А.Г.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 10 листопада 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта»
Херсонська дирекція УДППЗ «Укрпошта»
про поновлення на роботі та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року позивач звернувся з
позовом, в якому зазначив, що з 14.06.2010
року він був прийнятий на посаду
фельдшера Херсонської дирекції
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта» (далі за
текстом ХД УДППЗ «Укрпошта»). 15.08.2014
року Наказом №1643 його було звільнено з
займаної посади згідно п.1 ст.36 КЗпП
України за угодою сторін. Посилаючись
на те, що його було звільнено незаконно,
оскільки заяву про звільнення він
написав під тиском керівництва
підприємства, з уточненнями, просив
поновити його на роботі в ХД УДППЗ
«Укрпошта» на посаді фельдшера з
проведення перед рейсового та після
рейсового медичних оглядів водіїв;
стягнути з ХД УДППЗ «Укрпошта» на його
користь компенсацію за заподіяну йому
моральну шкоду розмірі 20 000 грн, та
стягнути з ХД УДППЗ «Укрпошта»
середній заробіток за час вимушеного
прогулу станом на 15.10.2014 року за 2 місяці
в сумі 4283,30 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 10 листопада 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу, які надійшли до суду
апеляційної інстанції, представник ХД
УДППЗ «Укрпошта» Щабленко І.В. просить
відхилити доводи апеляційної скарги та
залишити без змін рішення суду першої
інстанції як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
сторони досягли згоди щодо звільнення
позивача за угодою сторін відповідно
до ст. 36 п. 1 КЗпП України, а також що
позивачем не було доведено факт
написання заяви про звільнення під
примусом.

Проте, такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що
відповідно до пп.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для скасування рішення і
ухвалення по справі нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до Наказу №867 директора ХД
УДППЗ «Укрпошта» від 14.06.2010 року
позивач був прийнятий на посаду
фельдшера з проведення передрейсового
та післярейсового медичних оглядів
(а.с.22).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 15.08.2014 року на
ім'я директора ХД УДППЗ «Укрпошта» він
просить звільнити його за згодою
сторін з 15.08.2014 року (а.с.50). На підставі
зазначеної заяви ОСОБА_1 наказом №1643
від 15.08.2014 року було звільнено з
займаної посади згідно п.1 ст.36 КЗпП
України за угодою сторін (а.с.51).

Згідно акту від 15.08.2014 року, складеного
працівниками ХД УДППЗ «Укрпошта»,
ОСОБА_1 15.08.2014 року не з'явився для
підписів в наказі про припинення
трудового договору, отримання трудової
книжки та розрахунку заробітної плати
(а.с.52).

Листом №62-18/404 від 15.08.2014 року ХД УДППЗ
«Укрпошта» повідомило ОСОБА_1, що
згідно заяви від 15.08.2014 року його було
звільнено з роботи за п.1 ст.36 КЗпП
України за угодою сторін та
запропоновано прибути в ХД УДППЗ
«Укрпошта»» у відділ обліку,
підготовки, аналізу та руху кадрів для
отримання трудової книжки. Вказаний
лист позивач отримав16.08.2014 року (а.с.55)
Аналогічний лист на адресу позивача
було направлено 18.08.2014 року та отримано
ним 19.08.2014 року (а.с.56).

Листом №508 від 18.08.2014 року ОСОБА_1
повідомлено, що на його картковий
рахунок перераховано належні йому при
звільненні кошти в сумі 813,75 гривень,
згідно відомості №268 від 18.08.2014 року
(а.с.53). Вищезазначений лист, згідно
поштового повідомлення, позивач
отримав особисто 19.08.2014 року (а.с.54).

Листом №519 від 29.08.2014 року позивача
повідомлено, що на його картковий
рахунок перераховано належні йому
кошти по лікарняним листкам
непрацездатності в сумі 255,52 гривень,
які надійшли з Фонду соціального
страхування з ТВП, згідно відомості №286
від 29.08.2014 року (а.с.76). Однак зазначений
лист позивач 01.09.2014 року не отримав у
зв'язку з його відмовою від отримання
(а.с.77).

Згідно зі ст.43 Конституції України,
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Відповідно до ст.1 Кодексу законів про
працю України трудові відносини всіх
працівників регулюються зазначеним
Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
однією з підстав припинення трудового
договору є угода сторін.

За загальними принципами цивільного
судочинства слід вважати, що укладення
відповідної угоди передбачає собою
вільне волевиявлення сторін
направлене для досягнення відповідної
мети.

У судовому засіданні, під час розгляду
справи в апеляційному порядку, було
достовірно встановлено, що між ОСОБА_1
та ХД УДППЗ «Укрпошта» в момент
написання позивачем заяви про
звільнення (а.с.50) не було досягнуто
домовленості про звільнення
працівника саме з підстав взаємної
згоди.

Даний висновок колегії суддів
ґрунтується на наступних фактах:

1. Між працівником та ХД УДППЗ
«Укрпошта» було укладено безстрокову
трудову угоду, тому працівник, якби мав
бажання звільнитися, в будь-який час
мав право розірвати трудовий договір,
попередивши про це керівництво
установи за два тижні. В тому разі, коли
ОСОБА_1 мав би бажання звільнитися
раніше зазначеного строку,
уповноважений орган установи міг би з
цим погодитися та звільнити працівника
в зазначений останнім термін, не
порушуючи при цьому його прав.

Представники ХД УДППЗ «Укрпошта»
Баранов А.Н. та Щабленко І.В. у судовому
засіданні в апеляційній інстанції,
даючи пояснення по обставинам справи,
фактично підтвердили про відсутність у
ОСОБА_1 бажання звільнятися за згодою
сторін. Так, вони пояснили, що дійсно
15.08.2014 року прибули разом із членами
профспілкового комітету до місця
роботи позивача з метою звільнити
останнього з ініціативи роботодавця за
систематичне невиконання працівником
своїх трудових обов'язків. Однак ОСОБА_1
було запропоновано інший спосіб
звільнення, який виключає негативні
наслідки, на що останній погодився та
написав заяву, яка міститься в
матеріалах справи.

За таких обставин колегія суддів
вважає звільнення ОСОБА_1 таким, що
фактично проведене з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
і повинно було проводитися з
дотриманням вимог статті 40 КЗпПУ, яка і
регулює подібні правовідносини, що
склалися між позивачем та відповідачем
по справі.

Про відсутність волевиявлення ОСОБА_1
на його звільнення за згодою сторін
свідчить також той факт, що того ж 15.08.2014
року, після написання заяви про
звільнення, він вийшов на вечірню зміну
роботи та фактично виконував трудові
обов'язки по передрейсовому та
післярейсовому медичному огляду
водіїв. Дана обставина не була
спростована представниками
відповідача та підтверджується
письмовими доказами (а.с.18).

2. Колегія суддів вважає такими, що
заслуговують на увагу та є
достовірними пояснення позивача про
обставини його звільнення, а саме про
вчинення відносно нього
психологічного та фізичного тиску з
боку представників роботодавця.

Так, з листа начальника
Комсомольського районного відділу
Херсонського міського управління УМВС
України в Херсонській області (а.с.59)
вбачається, що 15.08.2014 року о 08.30 год. до
відділу надійшло повідомлення від
ОСОБА_1 про конфлікт з працівниками ХД
УДППЗ «Укрпошта». З матеріалів,
зібраних на підставі заяви ОСОБА_1, які
були оглянуті під час судового
засідання в суді апеляційної інстанції
та з висновку, зробленого за
результатами розгляду зазначених
матеріалів (а.с.60) вбачається, що
підставою для виклику працівників
міліції ОСОБА_1 стали дії керівництва
ХД УДППЗ «Укрпошта», направлені на
примушування заявника написати заяву
на звільнення.

Після приїзду працівників органу
внутрішніх справ ОСОБА_1 було
госпіталізовано до лікарні каретою
швидкої допомоги (а.с.17) та при його
огляді були виявлені тілесні
ушкодження у вигляді крововиливів у
м'які тканини голови, зсадин шиї, які за
думкою спеціаліста №1117 від 19.08.2014 року
могли виникнути від дії тупих
предметів 15.08.2014 року та відносяться до
легких тілесних ушкоджень (а.с.6).

Таким чином, ОСОБА_1 надав суду
відповідні документи щодо отримання
тілесних ушкоджень під час конфлікту з
уповноваженими особами роботодавця,
тоді як представники відповідача не
представили суду жодного доказу, який
би пояснював причину утворення цих
тілесних ушкоджень, що спростовує
позицію відповідача про відсутність
психологічного та фізичного примусу на
працівника при укладені з ним угоди про
звільнення.

Крім того, з листа начальника
Комсомольського районного відділу
Херсонського міського управління УМВС
України в Херсонській області (а.с.59)
вбачається, що 15.08.2014 року о 19.30 год. до
відділу надійшло повідомлення від
ОСОБА_1 про те, що його не впускають на
робоче місце. З матеріалів, зібраних на
підставі заяви ОСОБА_1, які були
оглянуті під час судового засідання в
суді апеляційної інстанції та з
висновку, зробленого за результатами
розгляду зазначених матеріалів (а.с.61)
вбачається, що підставою для виклику
працівників міліції ОСОБА_1 стали дії
працівників ХД УДППЗ «Укрпошта», які не
допускали позивача на робоче місце,
мотивуючи свої дії тим, що позивача
звільнено з установи із займаної
посади фельдшера.

Такі обставини, на думку колегії
суддів, свідчать про послідовність дій
ОСОБА_1, який вважав своє звільнення
неправомірним та вчиняв дії,
направлені на підтвердження свого
бажання продовжувати трудові
відносини з роботодавцем.

За таких обставин, звільнення ОСОБА_1 за
ст.36 п.1 КЗпПУ слід вважати незаконним,
наказ про звільнення підлягає
скасуванню, а позивач поновленню на
роботі на раніше займаній посаді з
дати, що послідувала даті звільнення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, на зазначене уваги
не звернув та прийшов до помилкового
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами ст.235 КЗпПУ, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100 (зі змінами внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 25 січня
2012 року №35) середньоденний заробіток
ОСОБА_1 визначено виходячи із заробітку
за останні два календарні місяці
роботи (1498,11 грн. (червень) + 1845,66 грн.
(липень) = 3343,77 грн. : 43 робочих дні у цих
місяцях) і складає 77, 76 грн.

Враховуючи, що за період з 16 серпня 2014
року по 24 грудня 2014 року час вимушеного
прогулу ОСОБА_1 становить 91 робочий
день, колегія суддів приходить до
висновку, що з ХД УДППЗ «Укрпошта» на
користь ОСОБА_1 підлягає стягненню
середній заробіток в розмірі 7076, 16 грн.,
який визначено без утримання податків
та інших обов'язкових платежів (77,76 грн.
х 91 робочий день = 7076, 16 грн.).

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи наведені вище обставини та
вимоги цивільного законодавства, які
регулюють спірні правовідносини,
колегія суддів приходить до висновку,
що діями відповідача позивачу було
спричинено моральної шкоди, яка
полягає у душевних стражданнях, яких
зазнав ОСОБА_1 внаслідок його
незаконного звільнення з роботи,
втрати нормальних життєвих зв'язків, що
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, а також у
фізичному болю та стражданнях, яких
позивач зазнав внаслідок застосування
до нього фізичного та психологічного
тиску, направлених на примушування
звільнитися з роботи за угодою сторін.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів враховує характер
правопорушення, глибину душевних
страждань позивача, ступінь вини особи,
яка завдала моральної шкоди, також
враховує вимоги розумності і
справедливості і вважає, що розмір
спричиненої позивачу моральної шкоди
повинен становити 5 000 грн., які слід
стягнути з ХД УДППЗ «Укрпошта».

Керуючись ст.41, 232, 235, 237-1 КЗпПУ,
ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 10 листопада 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_1 до Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» Херсонська дирекція
УДППЗ «Укрпошта» про поновлення на
роботі та відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ директора Херсонської
дирекції УДППЗ «Укрпошта» №1643 про
звільнення ОСОБА_1

Поновити ОСОБА_1 на посаді фельдшера (з
проведення передрейсового огляду
водіїв) Херсонської дирекції УДППЗ
«Укрпошта» з 16.08.2014 року.

Стягнути з Херсонської дирекції УДППЗ
«Укрпошта» на користь ОСОБА_1 7076, 16 грн.
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, яка визначена без утримання
податків та інших обов'язкових
платежів.

Стягнути з Херсонської дирекції УДППЗ
«Укрпошта» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Херсонської дирекції УДППЗ
«Укрпошта» на користь держави 243грн. 60
коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі
підлягає обов'язковому негайному
виконанню.

Рішення набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: