У х в а л а

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О., Хопти
С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду
Черкаської області від 5 березня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила стягнути з ОСОБА_2 основний
борг за договором позики від 14 липня 2011
року в сумі 80 тис. грн. та 2% пені від суми
позики, що становить 164 800 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
14 липня 2011 року між нею та ОСОБА_2 було
укладено договір безпроцентної позики,
згідно якого останній вона надала
грошові кошти в сумі 80 тис. грн.
Зазначала, що відповідно до вказаного
договору ОСОБА_2 зобов'язувалась
повернути позику протягом 5
календарних місяців з моменту
укладення договору, що підтверджується
розпискою відповідача. Вказувала, що в
обумовлений договором строк ОСОБА_2
борг не повернула.

Заочним рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від

24 жовтня 2012 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
основний борг за договором позики в
сумі 77 800 грн, 2% пені від суми позики -

164 800 грн, а всього 242 600 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 5 березня

2014 року заочне рішення суду першої
інстанції змінено.

Зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_2 на
користь

ОСОБА_1 суми пені з 164 800 грн до 100 тис.
грн. та остаточно визначено до
стягнення 177 800 грн суми боргу та 2% пені.

У решті заочне рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині
стягнення суми основного боргу за
договором позики не оскаржується і в
силу ст. 335 ЦПК України не
переглядається.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що внаслідок
порушення відповідачкою умов договору
безпроцентної позики виникла
заборгованість перед ОСОБА_1, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_2, а також
пеня за порушення строків повернення
позики.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
неустойки врахував наявність у
відповідача обставин, що мають істотне
значення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551
ЦК України.

Проте повністю погодитись з рішенням
апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 14 липня 2011 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
договір безпроцентної позики, за
умовами якого остання отримала 80 тис.
грн, які, відповідно до додатку № 1 до
вказаного договору, зобов'язалась
повернути не пізніше грудня 2011 року.

Пунктом 6.1 договору визначено, що при
простроченні повернення позики (її
частини) позичальник сплачує пеню у
розумінні ч. 3 ст. 549 ЦК України. Пеня
становить 2% від суми позики (її
частини), яка повинна бути сплаченою і є
несплачена у передбачений графіком
платежів спосіб. Два відсотки
розраховується за день прострочення
платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф, що є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст.
611 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей,
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
неустойки (пені, штрафів) та зменшуючи
розмір пені до 100 тис. грн, застосував
положення ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо
зменшення розміру неустойки, оскільки
він значно перевищує розмір збитків,
але не звернув уваги на те, що зменшити
розмір неустойки, при наявності для
цього підстав, можливо лише в разі, якщо
він визначений згідно з вимогами
закону.

Однак, апеляційний суд, визначаючи яку
саме суму слід стягнути з відповідача,
не врахував вимог пункту 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі», та не
навів детального розрахунку розміру
пені, не обґрунтував якими саме нормами
закону він керувався, та дійшов
передчасного висновку про стягнення на
користь позивача 100 тис. грн. та 2% пені, а
також виклав резолютивну частину
рішення, яка не відповідає п. 4 ст. 215 ЦПК
України.

Таким чином судом апеляційної
інстанції у зв'язку з неповним
з᾽?ясуванням обставин справи були
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування ухваленого у
справі апеляційним судом рішення в
частині стягнення неустойки та
передачі справи в цій частині на новий
розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 5 березня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді
А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко