АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Фролова І.В.
Доповідач: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківська районного суду м. Києва
від 01 жовтня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів на утримання
непрацездатної колишньої дружини та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про позбавлення права на утримання.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
коштів на її утримання у розмірі 1 000,00
грн. щомісячно з дня пред′?явлення
позову, в подальшому уточнила вимоги на
просила стягнути з відповідача на її
утримання 900,00 грн. щомісячно з дня
пред′?явлення позову, а також стягнути
кошти в сумі 12 000 грн. на покриття
витрат, пов'язаних з лікуванням, а саме
проведенням операції на серці. Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що з 2004 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, з 05 жовтня 2009 року їй була
призначена пожиттєво третя група
інвалідності, у зв'язку з чим з 2005 року
вона не працює, а з липня 2011 року є
непрацездатною за віком, одержує
пенсію, постійно знаходиться на
лікуванні, що в свою чергу призводить
до значних витрат. З квітня 2011 року
відповідач не підтримує з ОСОБА_3
шлюбних відносин та припинив надавати
матеріальну допомогу позивачеві, на
підставі чого остання звернулася до
суду.

Відповідач заперечуючи проти вимог
ОСОБА_3 подав зустрічний позов про
позбавлення права на утримання,
мотивуючи тим, що шлюбні відносини між
сторонами були нетривалими, спільних
дітей у подружжя немає, під час
реєстрації шлюбу ОСОБА_3 не повідомила
ОСОБА_2 про стан свого здоров'я, у
зв'язку з чим остання не має права на
утримання. Вказав, що офіційно не
працює, не має постійного доходу, крім
того, має проблеми зі здоров'ям, що
потребують лікування.

Рішенням Шевченківська районного суду
м. Києва від 01 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів
на утримання непрацездатної колишньої
дружини, задоволено частково. Стягнуто
з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) 500 грн.
щомісячно, починаючи з дня пред'явлення
позову - 08 січня 2014 року. У задоволенні
решти позовних вимог - відмовлено. В
задоволенні зустрічної позовної заяви
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права
на утримання - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким в
задоволені позовних вимог ОСОБА_3
відмовити, а зустрічний позов
задовольнити, мотивуючи тим, що рішення
суду є необгрунтованим, незаконним та
таким, що не відповідає дійсним
обставинам справ, ухваленим всупереч
нормам матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що в даному випадку відбувся
розгляд того ж самого спору, за участю
тих самих сторін та з приводу тих самих
обставин, рішення по яким уже було
ухвалено Шевченківським районним
судом м. Києва 08.05.2013 році, яке набрало
законної сили, а тому провадження у
справі необхідно закрити.

У судовому засіданні відповідач та
його представник ОСОБА_4 підтримали
доводи апеляційної скарги. Позивач та
її представник ОСОБА_5 - заперечували,
просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 31 січня 2004 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, що підтверджується свідоцтвом
про одруження Серії НОМЕР_3 (а.с.4 том 1). 12
липня 2012 року шлюб між позивачкою та
відповідачем розірвано за рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва, що не заперечувалося сторонами
по справі. Відповідач проживає окремо
від позивача з січня 2010 року, що
встановлено рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 серпня 2012
року (а.с. 68 том 1). Від шлюбу спільних
дітей у сторін немає. У судовому
засіданні сторонами не заперечувався
той факт, що у позивача від першого
шлюбу є два повнолітніх сина, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Позивач є інвалідом і отримує пенсію по
інвалідності, 3 група загальне
захворювання, встановлена довічно, що
підтверджується довідкою МСЕК від 15
жовтня 2009 року № 014951 (а.с. 8 том 1) та
пенсійним посвідченням № НОМЕР_2,
виданим 08 лютого 2012 року (а.с. 5 том 1).
Відповідач не має постійного
заробітку, офіційно не працює, що
підтверджується листом ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, за яким інформація про доходи
в Інформаційному фонді Державного
реєстру фізичних осіб Міністерства
доходів і зборів України за період з 01
липня 2013 року по 31 грудня 2013 року ОСОБА_2
відсутня (а.с. 86 том 1).

Що стосується питання здатності
відповідача надавати матеріальну
допомогу, то судом першої інстанції
встановлено, що згідно відомостей
Київського міського центру зайнятості
від 21 лютого 2014 року позивач перебував
на обліку в Оболонському районному
центрі зайнятості м. Києва, та з 29 січня
2013 року знятий з обліку за відмову від
послуг державної служби зайнятості без
поважних причин (а.с. 98 том 1).

Відповідно до відповіді з Державної
установи «Інститут нейрохірургії ім.
акад. А. П.Ромоданова НАМИ України» від
17 червня 2014 року за № 226, ОСОБА_2 на
стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут
нейрохірургії ім. акад. А. П. Ромоданова
НАМИ України» за період з 01 вересня 2013
року по 01 червня 2014 року не перебував,
хворому направлення на
медико-соціальну експертну комісію -
форма №088/о не надавалася (а.с. 190 том 1).
Із відповіді з Голосіївської
міжрайонної МСЕК від 16 червня 2014 року
за №44-07 вбачається, що згідно із запису
в журналі обліку консультацій МСЕК (Ф
154/0) №24 ОСОБА_2 19 серпня 2013 року був
оглянутий Голосіївською міжрайонною
МСЕК в порядку очної консультації для
голови ЛKK поліклініки № 5
Шевченківського району м. Києва. За
результатами об'єктивного огляду та
результатами вивчення медичних
документів даних для встановлення
групи інвалідності згідно наказу МОВЗ
№ 561 від 05 вересня 2011 року немає.
Рекомендовано раціональне
працевлаштування з обмеженням по лінії
ЛКК (а.с. 188 том 1).

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач є інвалідом 3 групи
загального захворювання, стала
непрацездатною до розірвання шлюбу з
ОСОБА_2 і як непрацездатна особа, що
потребує матеріальної допомоги
відповідно до ст.ст. 75,76 Сімейного
кодексу України має право на утримання
від колишнього чоловіка.

Доводи відповідача щодо неможливості
надавати матеріальну колишній дружині
допомогу визнані судом першої
інстанції недоведеними з тих підстав,
що відповідачем не надано доказів на
підтвердження обставин щодо
протипоказання до трудової діяльності
та потреби в значних матеріальних
витрат на своє лікування. Як вірно
зазначив суд першої інстанції, що
вказані відповідачем причини
нездатності надавати допомогу носять
суб'єктивний, аніж об'єктивний
характер, що підтверджується також
відповіддю з Київського міського
центру зайнятості від 21 лютого 2014 року,
з якої вбачається, що відповідач
перебував на обліку в Оболонському
районному центрі зайнятості м. Києва,
та з 29 січня 2013 року знятий з обліку за
відмову від послуг державної служби
зайнятості без поважних причин (а.с. 98
том 1).

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблений на підставі повного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів та в повній мірі
відповідають вимогам закону.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції щодо визначення розміру
аліментів на утримання колишньої
дружини в сумі 500,00 грн., оскільки суд
першої інстанції в повній мірі не
врахував можливості платника
аліментів сплачувати їх та наявність у
позивача повнолітніх дітей ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
які також зобов′?язані утримувати свою
матір, яка є непрацездатною та потребує
матеріальної допомоги. Обов′?язок
повнолітніх дітей піклуватися про
своїх непрацездатних батьків
закріплений в статті 51 Конституції
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині розміру
аліментів слід змінити з 500, 00 грн. до
300,00 грн. В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
відповідача щодо закриття провадження
у справі з тих підстав, що в даному
випадку відбувся розгляд того ж самого
спору, за участю тих самих сторін та з
приводу тих самих обставин, рішення по
яким уже було ухвалено Шевченківським
районним судом м. Києва 08.05.2013 році, яке
набрало законної сили, колегія суддів
виходить із такого:

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
205 ЦПК України суд своє ухвалою
закриває провадження у справі за
наявності рішення суду, що набрало
законної сили, постановленого між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому
разі можливе лише за умови, що рішення,
яке набрало законної сили, є тотожним
до позову, який розглядається, тобто
збігаються сторони, предмет і підстави
позовів.

Так, Шевченківським районним судом м.
Києва розглянуто позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про припинення права на
аліменти, які були присудженні за
рішенням суду, та обмеження строком
права на утримання, з ухвалення по
справі рішення від 08 травня 2013 року,
яким позов задоволено частково.
Припинено право ОСОБА_3 на аліменти, які
були присудженні до стягнення з ОСОБА_2
за рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 вересня 201 року у
розмірі 419,00 грн. щомісячно.

У даній справі судом першої інстанції
вирішено спір між тими самими
сторонами, проте з інших підстав та
предмету позову. Так,
матеріально-правова вимога позивача
до відповідачів щодо якої він просить
ухвалити рішення зводиться до
стягнення коштів на її утримання
щомісячно за інший період, а саме з 08
січня 2014 року (дня пред′?явлення
позову), а також коштів в сумі 12 000 грн.
на покриття витрат, пов'язаних з
лікуванням, а тому встановлені
обставини у рішенні Шевченківського
районного суду м. Києва від 08 травня 2013
року не є тотожним позову, який
розглядається судом.

Що стосується зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3
права на утримання, то відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції правильно виходив із того,
що правові підстави для застосування
статті 83 Сімейного кодексу України
відсутні, оскільки шлюбні відносини
між сторонами є тривалими,
інвалідність ОСОБА_3 була встановлена
після укладання сторонами шлюбу,
доказів того, що на момент укладення
шлюбу ОСОБА_3 приховала відомості про
стан здоров'я, відповідачем не надано.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківська районного суду
м. Києва від 01 жовтня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) щомісячно
коштів на утримання непрацездатної
колишньої дружини, починаючи з дня
пред'явлення позову - 08 січня 2014 року
змінити, зменшивши суму стягнення
коштів на утримання непрацездатної
колишньої дружини з 500 грн. до 300,00 грн. В
іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: