У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Маляренка
А.В., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційними
скаргами Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь» та
ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 08 серпня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 01 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Банк «Київська Русь» (далі
- ПАТ «Банк «Київська Русь») звернулося
до суду з позовом, у якому зазначало, що
13 вересня 2007 між ним та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір, згідно з умовами
якого останньому надано кредит у
розмірі 30 тис. грн зі сплатою 26 % річних
за користування кредитними коштами та
сплатою штрафу у розмірі 25 % від суми
простроченого платежу та відсотків за
кожний випадок прострочення.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 13
вересня 2007 року між банком та ОСОБА_8
укладено договір поруки.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 10
лютого 2009 року стягнуто солідарно з
відповідачів на користь банку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 20 637 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором у
період з 11 лютого 2009 року по 27 березня
2014 року утворилася заборгованість у
розмірі 15 845 грн 33 коп., яку банк просив
солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 08
серпня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 01
вересня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ПАТ «Банк «Київська Русь»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 15 845 грн 33 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк
«Київська Русь», посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції, ухвалу суду
апеляційної інстанцій у частині
відмови у позові скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов банку
задовольнити повністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції,
ухвалу суду апеляційної інстанцій у
частині задоволення до нього позовних
вимог скасувати та передати справу у
цій частині на новий розгляд або
ухвалити нове рішення, яким у позові
банку до нього відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційних скарг,
вважає, що вони мають бути задоволені
частково.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, керувався тим, що
оскільки зобов'язання за договором не
виконано, позичальник продовжує
користуватися кредитними коштами, тому
банком правомірно нараховано відсотки
за користування кредитом, а також штраф
за порушення строків повернення
кредиту та строків сплати відсотків за
користування кредитом. Рішення суду
від 10 лютого 2009 року не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору та не звільняє позичальника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання. Поруку ОСОБА_7
за кредитним договором припинено,
оскільки кредитором протягом шести
місяців з дня настання строку
виконання зобов'язання за кредитним
договором не пред'явлено позову до
поручителя. Остання сплата
заборгованості за відсотками за
користування кредитом відповідачем
здійснена 17 червня 2013 року, що свідчить
про визнання ним зобов'язання та
переривання строку позовної давності,
тобто строк позовної давності
позивачем не пропущено.

Із такими висновки судів повністю
погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що 13 вересня 2007
року між Акціонерним банком «Київська
Русь», правонаступником якого є ПАТ
«Банк «Київська Русь», та ОСОБА_6
укладено кредитний договір № 753-04-07-2,
згідно з умовами якого останній
отримав кредит у розмірі 30 тис. грн
строком до 13 вересня 2010 року зі
сплатою 26 % річних за користування
кредитними коштами та сплатою штрафу у
розмірі 25 % від суми простроченого
платежу та відсотків за кожний випадок
прострочення (а. с. 4−?5).

На забезпечення виконання
позичальником умов кредитного
договору 13 вересня 2007 року між
Акціонерним банком «Київська Русь»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
«Київська Русь», та ОСОБА_7 укладено
договір поруки № 753-04-07-2/ІІ, відповідно
до умов якого ОСОБА_7 взяв на себе
зобов'язання строком до 13 вересня 2010
року відповідати перед кредитором за
зобов'язаннями ОСОБА_6 (а. с. 6).

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 10
лютого 2009 року стягнуто солідарно з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь
Акціонерного банку «Київська Русь»
заборгованість за кредитним договором,
що станом на 10 лютого 2009 року склала
20 637 грн, з якої: 18 905 грн 16 коп.
−? основний борг, 1 732 грн 46 коп. −? штраф
за несвоєчасну сплату основного боргу
за кредитом (а. с. 12).

Зазначене рішення Івано-Франківського
міського суду виконано частково (а. с.
25−?26).

Згідно з розрахунком заборгованість за
кредитним договором за період з 11
лютого 2009 року по 27 березня 2014 року
склала 15 845 грн 33 коп., з якої: 14 999
грн 19 коп. - заборгованість за
відсотками за користування кредитом, 853
грн 14 коп. −? штраф за несвоєчасну
сплату відсотків за кредитом (а. с. 52).

У договорі поруки від 13 вересня 2007 року
строк виконання зобов'язання
встановлено - 13 вересня 2010 року. З
позовом до поручителя банк звернувся
до суду 11 квітня 2014 року (а. с. 15).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає
підстави для висновку про те, що строк
дії поруки (будь-який із зазначених у ч.
4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту
порушеного права, а є строком існування
суб'єктивного права кредитора й
суб'єктивного обов'язку поручителя,
після закінчення якого вони
припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, у тому числі застосування
судових заходів захисту свого права
(шляхом пред'явлення позову), кредитор
вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України
словосполучення «пред'явлення вимоги»
до поручителя протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання як умови
чинності поруки слід розуміти як
пред'явлення кредитором у
встановленому законом порядку
протягом зазначеного строку саме
позовної, а не будь-якої іншої вимоги до
поручителя. Зазначене положення при
цьому не виключає можливість
пред'явлення кредитором до поручителя
іншої письмової вимоги про погашення
заборгованості за боржника, однак і в
такому разі кредитор може звернутися з
такою вимогою до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 17 вересня
2014 року № 6-53цс14, і в цій частині рішення
суду є законним і обґрунтованим.

За таких обставин суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
поруку ОСОБА_7 перед ПАТ «Банк
«Київська Русь» припинено.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Ураховуючи, що при вирішенні питання
про стягнення заборгованості за
відсотками за користування кредитом та
штрафу за несвоєчасну сплату відсотків
за кредитом суд неправильно застосував
норму закону щодо позовної давності,
про застосування якої заявив боржник,
рішення в цій частині не можна визнати
законним.

Як зазначалося вище, сторони
встановили, що договір є чинним до
моменту виконання сторонами у повному
обсязі взятих на себе зобов'язань, та
визначити строки виконання зобов'язань
зі щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню до 13
вересня 2010 року.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями, поряд зі встановленням
строку дії договору сторони встановили
і строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254
ЦК України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

ОСОБА_9 порушив щомісячні зобов'язання
з погашення кредиту, тому рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 10
лютого 2009 року, яке набрало чинності,
стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
заборгованість за кредитним договором,
що станом на 10 лютого 2009 року склала 20 637
грн, у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за
відсотками за користування кредитом та
штрафу за несвоєчасну сплату відсотків
за кредитом банк звернувся 11 квітня 2014
року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність −? це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново
(ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність, згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
правомочною особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, у яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252−?255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У зазначеній справі згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіка повернення
процентів за користування кредитом.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
сплачувати проценти частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору сплата процентів повинна
здійснюватись позичальником частинами
кожного місяця з 1-го по 20-те число
відповідного місяця, початок позовної
давності для стягнення платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
зобов'язань, який починається з 11
лютого 2009 року.

У зв'язку з наведеним висновок суду про
початок перебігу позовної давності та
відсутність підстав для застосування
позовної давності до вимог банку про
стягнення заборгованих на час
звернення до суду платежів ґрунтується
на неправильному застосуванні норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня −? це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір, поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється за кожен день (місяць), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
сплила і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, з висновком суду про
необґрунтованість заяви ОСОБА_6
(а. с. 21−?24) про застосування строку
позовної давності не можна погодитись,
оскільки він ґрунтується на
неправильному застосуванні норм
матеріального права.

Оскільки неправильне застосування
судами норм матеріального права
призвело до неправильного вирішення
справи, то відповідно до ст. 338 ЦПК
України є підстави для скасування
судових рішень у частині задоволення
позову про стягнення процентів за
користування кредитом та пені і
передачі справи у цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» та ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 08
серпня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 01
вересня 2014 року у частині задоволення
позову щодо стягнення процентів за
користування кредитом та пені
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 08
серпня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 01
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Л.М. Мазур А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Г.В. Юровська