Справа № 285/4562/14-ц
провадження у справі № 2/0285/1511/14
Новоград - Волинський міськрайонний
суд Житомирської області у складі
судді Романюк Ю.Г., за участі секретаря
судового засідання Медяної І.В. та осіб,
які беруть участь у справі:
позивач: не прибула,
відповідач: не прибув,
розглянувши заочно у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом, -
Позивач звернулись в суд з позовом до
відповідача про визнання втратившим
право користування житловим
приміщенням, в якій просить визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житлом за адресою
В обґрунтування позову зазначає, що їй
на праві приватної власності належить
житловий будинок по АДРЕСА_1. У
вказаному житловому будинку окрім неї
зареєстрований член її сім'ї - син
ОСОБА_2. Починаючи з 2001 року останній
виїхав з вказаного житла та не
повертається протягом 13 років. Однак,
після вибуття останній не знявся з
реєстрації за вказаною адресою, чим
порушує її право на вільне
користування житловим приміщенням, що
змусило звернутись до суду із даним
Позивач у судове засідання не прибула,
подали заяву, в якій зазначила, що
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та просить позов задовольнити,
не заперечують проти заочного розгляду
справи, просили справу розглянути у її
Відповідач в судове засідання не
прибув повторно, про час і місце
судового розгляду був повідомлений
вчасно та належним чином двічі, однак
про причини неявки суду не повідомив,
заперечень проти позову та клопотань
про розгляд справи за його відсутності,
чи про відкладення розгляду справи не
подавав, що підтверджується
матеріалами справи.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 224
ЦПК України, суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності
позивача та відповідача та ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, оскільки позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.
Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Дослідивши у судовому засіданні
матеріали справи та надані докази,
з'ясувавши всі обставини справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом від 04.05.1995 року
позивачу - ОСОБА_1 належить на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1
Відповідно до довідки № 3642 від 25.11.2014
«Новоград-Волинськжитлокомунсервіс»
за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована
ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 (а.с.10).
Відповідно до повідомлення начальника
Новоград-Волинського МВ УМВС України в
Житомирській області встановлено, що
гр. ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 не
проживає з 2001 року (а.с.11).
Водночас, факт безперервної
відсутності відповідача в житловому
будинку АДРЕСА_1 з 2001 року, складеним
депутатом Новоград-Волинської міської
ради на підставі свідчень сусідів (а.с.7,
Дані обставини підтверджуються
наданими позивачами до матеріалів
справи та дослідженими у судовому
засіданні доказами: копією паспорта
позивача (а.с.4), копією свідоцтва про
право власності на спадщину за
заповітом (а.с.5-6), актом депутата від
07.11.2014 року (а.с.7), письмовими
поясненнями свідків (а.с. 8, 9), довідкою
№ 3642 від 25.11.2014 року (а.с.10).
Відповідно до вимог ст.ст. 316, 319, 321 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яким власник володіє,
користується, розпоряджається на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
Як вбачається зі змісту ст. 150 ЖК
України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.
Як зазначалось вище, власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону, відповідно,
вселення членів сім'ї у житлове
приміщення, яке належить громадянину
на праві власності є результатом
реалізації права власника й у них
виникає право на користування чужим
Конституція України у ст. 47 проголошує,
що кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Реалізація встановлених
конституційних гарантій, поряд з
іншими, відображається в збереженні
житла за його власниками без обмежень,
та в гарантії збереження житла членів
сім'ї власника жилого приміщення
протягом року. Не проживання у жилому
приміщенні понад встановлений строк
без поважних причин, дають підстави для
визнання цих осіб в судовому порядку
такими, що втратили права користування
ним (ст. 405 ЦК України).

За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна (зобов'язана) довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, позивачу на праві
приватної власності належить житловий
будинок, у якому зареєстрований та
проживав відповідач, який станом на
звернення позивача до суду,
безперервно без поважних причин не
проживає (відсутній) у вказаному
житловому будинку понад 13 років.

Відповідач в судове засідання не
прибув повторно, заперечень проти
позову та доказів поважності причин
своєї відсутності у належному позивачу
будинку, наявності іншої домовленості
між ним та власником житла, чи
наявності конкретних обставин для
збереження за ним вказаного житлового
приміщення, передбачених законом - суду
не подав

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
є обґрунтованими, підтверджуються
належними доказами, а тому задовольняє
їх в повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 14, 57-60, 88, 209, 212-
215, 217, 218, 224-228 Цивільного процесуального
кодексу України, статтями 72, 105
Житлового кодексу України, статтями 316,
319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України,
статтею 47 Конституції України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування належним
ОСОБА_1 на праві власності житловим
будинком АДРЕСА_1, Житомирської
області.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого Цивільним процесуальним
кодексом України та може бути
переглянуте судом, який його
постановив, за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги до апеляційного
суду Житомирської області через
Новоград-Волинський міськрайонний суд
протягом 10 (десяти) днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 (десяти)
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ю.Г. Романюк