Справа № 465/1436/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6442/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 11 липня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ПРОСТО - страхування» до
ОСОБА_3, з участю третьої особи ПрАТ
«УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», про
відшкодування шкоди, -

встановила:

Позивач ПАТ «ПРОСТО-страхування» в
березні 2014 року звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3, з участю третьої
особи ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС
ГРУП», просив суд стягнути з
відповідача затрати по виплаті
страхового відшкодування в розмірі
6232,00 грн. (а.с. 2-4).

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що 29 вересня 2012 р. в
м. Львові на вул. Кульпарівській
сталася дорожньо-транспортна пригода з
участю застрахованого згідно договору
страхування № 214678 серії АТК в ПАТ
„ПРОСТО-страхування" автомобіля
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, та
автомобіля НОМЕР_2, цивільна
відповідальність якого була
застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» (надалі ПАТ УСК "Княжа"),
яким керувала ОСОБА_3.

Відповідно до висновку № 217/12
експертного авто-товарознавчого
дослідження від 03 жовтня 2012 р. вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Маzdа СХ 7» становить 25 959,41 грн. З акту
виконаних робіт № 88 від 15 жовтня 2012
року вбачається, що ОСОБА_5 фактично за
відновлення автомобіля, ремонт якого
проводився СПД ФО ОСОБА_6, оплатив 25850
грн. Оскільки ПАТ УСК «Княжа», у якій
застрахована відповідальність ОСОБА_3,
відшкодувала ПАТ «ПРОСТО -
страхування» не всю суму виплаченого
ОСОБА_5 страхового відшкодування, а
лише 19618 грн., решту коштів в сумі 6232.00
грн., відповідно до ст.ст. 993,1191,1194 ЦК
України просив стягнути з винної особи.

Оскаржуваним рішенням Франківького
районного суду м. Львова від 11 липня 2014
року позов Публічного акціонерного
товариства «ПРОСТО-страхування»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» 6232,00 грн. завданої
шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» судовий збір в
сумі 243,60 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач
ОСОБА_3, з таким не погоджується, вважає,
що рішення ухвалене з порушенням вимог
матеріального па процесуального права.

Не погоджується з пошкодженнями,
наявними на автомобілі НОМЕР_3 та
розміром виплаченого страхового
відшкодування.

Зазначає, що пошкодження автомобіля
«Маzdа СХ7» в частині переднього бампера
утворилися за інших обставин і
відношення до ДТП, яка відбулася 29.09.2012
року немає, оскільки по своєму
характеру не могли утворитись шляхом
контактування з її автомобілем
виходячи з специфіки виступаючих
частин такого, відтак витрати на такі
пошкодження та миття автомобіля не
відноситься до заподіяної шкоди, тому
не підлягаєть стягненню.

Стверджує, що оскільки ОСОБА_5
проведено виплату страхового
відшкодування через касу товариства
готівкою, а документів які б свідчили
про оплату страхувальником ПДВ не
надано, вважає, що позовні вимоги в
частині стягнення суми ПДВ по рахунках
№ 815, 158 в сумі 4 556,55 грн. є
безпідставними.

На переконання апелянта сума, яка
підлягає до задоволення складає 613,73
грн. як різниця між сумою виплаченого
страхового відшкодування та вартістю
ремонту переднього бампера в розмірі
1044 грн., 4566,55 грн. ПДВ згідно рахунків №
815 та №158, а також сумою виплаченого
страхового відшкодування СК "Княжа" в
розмірі 19618 грн.

Звертає увагу суду на те, що
представником позивача, в порушення
вимог ст. 131 ЦПК України, під час
судового розгляду справи подано акт
виконаних робіт від 15.10.2012 р., який не
може бути належним та допустимим
доказом по справі.

Просить скасувати рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 11.07.2014 року та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити частково, стягнувши з
ОСОБА_3 613 грн. 73 коп. матеріальної шкоди
та 6 грн. 14 коп. судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_2 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи із
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду в повній
мірі відповідає зазначеним
вимогам закону та ґрунтується на
матеріалах справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що для
повного відшкодування завданої
позивачу шкоди ОСОБА_3, як власник
автомобіля НОМЕР_2, з вини якої 29.09.2012
року сталася ДТП, зобов"язана
відповідно до ст.1194 ЦК України сплатити
на користь позивача різницю між
розміром виплаченого позивачем
страхового відшкодування (фактично
понесені позивачем витрати) та
розміром страхового відшкодування,
виплаченого ПрАТ "УСК "Княжа",
відповідно розмір такої різниці
становить 6232,00 грн.

Судом встановлено, що 29 вересня 2012 року
в м. Львові по вул. Кульпарківській
сталася дорожньо - транспортна пригода
з участю автомобіля НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки
„Мегсеdez-Веnz", реєстраційний номер
НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_3,
внаслідок якої автомобіль НОМЕР_6
отримав механічні ушкодження.

Дорожньо-транспортна пригода сталась з
вини водія ОСОБА_3., яка в порушення
пунктів 13.1. Правил дорожнього руху
України, керуючи власним автомобілем
виконуючи поворот праворуч не
дотрималася безпечного інтервалу,
внаслідок чого здійснила наїзд на
автомобіль НОМЕР_7.

Постановою судді Франківського
районного суду м. Львова від 15.10.2012 р.
ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено
на неї адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 11).

Згідно із приписами частини четвертої
статті 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
обставини дорожньо-транспортної
пригоди, яка мала місце 29.09.2012 року, за
наслідками якої автомобілю НОМЕР_7
завдано технічні пошкодження, а також
вина відповідача ОСОБА_3 у цій
дорожньо-транспортній пригоді,
визначені у постанові Франківського
районного суду м. Львова від 15.10.2012 р., не
підлягають доказуванню в ході розгляду
даної цивільної справи.

Відповідно до висновку експертного
авто товарознавчого дослідження № 217/12
від 03.10.2012 року, складеного фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_7, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
НОМЕР_7 станом на момент проведення
дослідження становить 25959,41 грн. (а.с.
12-20).

Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України
шкода, завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по
відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК
України зазначає, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

В свою чергу, судом встановлено, що
14.11.2011 року між позивачем ПАТ
«ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_5
укладеного договір добровільного
страхування транспортних засобів -
автомобіля марки «Маzdа СХ 7»,
реєстраційний номер НОМЕР_8 №214678 серії
АТК, з терміном дії з 15.11.2011 р. до 14.11.2012 р.

Відповідно до умов Договору страховик
взяв на себе обов'язок відшкодувати
страхувальнику збитки, яких він може
зазнати в результаті знищення,
пошкодження або втрати застрахованого
транспортного засобу (а.с. 5).

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

В свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988
ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про
страхування" страховик зобов'язаний у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату у строк,
встановлений договором.

29 вересня 2102 року страхувальник ОСОБА_5
звернувся до ПАТ «ПРОСТО - страхування»
з письмовим повідомленням про настання
страхового випадку, а 16.10.2012 р. із заявою
про виплату страхового відшкодування у
розмірі 25850 грн. (а.с. 7, 38).

26.10.2012 р. ПАТ «ПРОСТО-страхування»
складено страховий акт за яким вказане
ДТП визнано страховим випадком, а сума
страхового відшкодування, що підлягає
виплаті страхувальнику, становила 25850,00
грн. (а.с. 40).

Вказана сума страхового відшкодування
отримана страхувальником ОСОБА_5
відповідно до заяви на видачу готівки
№ 11703 від 05.11.2012 року, згідно заяви
страхувальника ПАТ
„ПРОСТО-страхування" перерахована ПАТ
«ВТБ «Банк» 25850,00 грн., а в подальшому
05.11.2012 р. зазначену суму коштів
виплачено безпосередньо ОСОБА_5 (а.с. 43).

Статтею 27 Закону України „Про
страхування" та ст. 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування в
межах фактичних затрат, переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_3,
яка є власником автомобіля марки
„Мегсеdez-Веnz", реєстраційний номер
НОМЕР_5, на момент вчинення ДТП була
застрахована ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП», відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правої відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АВ/2072794 від 10.09.2012 р., ліміт
відповідальності 25500.00 грн., франшиза -
510 грн.

16.07.2013 року ПрАТ «УСК «Княжа»
відшкодувала ПАТ "ПРОСТО-страхування"
кошти по виплаті ОСОБА_5 страхового
відшкодування в розмірі 19618,00 грн.

Розрахунок страхового відшкодування
ПрАТ «УСК «Княжа» провела виходячи із
вартості відновлювального ремонту
автомобіля марки «Маzdа СХ 7» згідно
акту виконаних робіт № 88 від 15.10.2012
року, визначивши коефіцієнт фізичного
зносу деталей, що підлягають заміні 0,41
(а.с. 43), що відповідає положенням ст. 29
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів ", відповідно до
якої у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Разом з тим, згідно із ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Частиною 2 ст. 1192 ЦК передбачено, що
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов вірного висновку, що ОСОБА_3, як
власник автомобіля НОМЕР_2, з вини якої
29.09.2012 року сталася ДТП, зобов"язана
відповідно до ст. 1194 ЦК України
сплатити на користь позивача різницю
між розміром виплаченого позивачем
страхового відшкодування (фактично
понесені позивачем витрати) та
розміром страхового відшкодування,
виплаченого ПрАТ "УСК "Княжа",
відповідно розмір такої різниці
становить 6232,00 грн., оскільки
добросовісний страховик (позивач) не
може бути позбавлений права,
передбаченого ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України « Про страхування», на
відшкодування шкоди в межах фактичних
затрат.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційних скарг висновків суду не
спростовують, тому підстав для їх
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 11 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин