Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"12" вересня 2014 р.Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді Антипової
Л.О.

при секретарі
Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Міністерство юстиції
України про позбавлення батьківських
прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про позбавлення його
батьківських прав відносно їх доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги
мотивує тим, що сторони перебували в
шлюбі, від якого у них народилася
донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після
розірвання шлюбу 08.12.2009 р. відповідач не
займається вихованням доньки,
ухиляється від надання матеріальної
допомоги та не приділяє дитині
будь-якої уваги. Позивач стверджує, що
відповідач самоусунувся від виконання
батьківських обов'язків, а тому він має
бути позбавлений батьківських прав
відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 в
судовому порядку.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
та просили задовольнити позов з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, неодноразово повідомлявся
належним чином про розгляд справи за
адресою, вказаною в позовній заяві та
шляхом надання оголошення в газету, про
причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Дніпровської районної у
м. Києві державної адміністрації в
судовому засіданні підтримала позов та
просила його задовольнити, виходячи з
інтересів дитини.

Представник Міністерства юстиції
України в судове засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового процесу, допитавши в судовому
засіданні свідків, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України
батьківські права не можуть
здійснюватись всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право
дитини на належне батьківське
виховання забезпечується системою
державного контролю, що встановлена
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу
України право на звернення до суду з
позовом про позбавлення батьківських
прав мають один з батьків, опікун,
піклувальник, особа, в сім'ї якої
проживає дитина, заклад охорони
здоров'я, навчальний або інший дитячий
заклад, в якому вона перебуває, орган
опіки та піклування, прокурор, а також
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного
кодексу України мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 30
березня 2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років, і тільки з підстав, передбачених
статтею 164 СК. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

В судовому засіданні встановлено, що 12
грудня 2002 року між позивачем та
відповідачем було зареєстровано шлюб,
від якого у сторін народилася донька -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 20 жовтня 2008 року шлюб між
сторонами було розірвано.

З моменту розлучення і по цей час
відповідач бачився з донькою два, три
рази на рік.

В 2006 році ОСОБА_3 пішла в дитячий садок
№628, а в 2009 році, вступила на навчання до
Зазимського НВК «ЗОШ-1-3 ступенів-ДНЗ».

Всі витрати по навчанню дитини лежать
на позивачеві. Жодної матеріальної
допомоги, а також батькової любові
малолітня дитина не відчуває від
відповідача.

Також задля духовного та культурного
розвитку позивач влаштувала доньку до
Київського Палацу дітей та юнацтва,
дитина активна учасниця фольклорному
ансамблі «Первоцвіт» та відвідує різні
гуртки, що підтверджується
характеристикою від 15.01.2014 р. №01-0725 (а.с.
25)

Завдяки позивачеві дитина приймає
активну участь у фольклорному ансамблі
«Перепілочка», що знаходиться в селі
Зазим'я Броварського району Київської
області. (а.с. 24)

Для покращення здоров'я малолітньої
дитини позивач влаштувала для неї
літні відпочинки, а сааме:

- червень 2013 року - шкільний лагер
«Ковчег» в селі Зазим'я Броварського
району Київської області;

- липень 2013 року - лагер «Збруч» в р.н.
Каменець-Подільська за поданням
Київського Палацу дітей та юнацтва;

-серпень 2013 року - місто Одесса лагер
ЮЖД.

На даний час дівчинка перебуває на
обліку в дитячій поліклініці, де
належно доглядають за її здоров'ям.

25 червня 2013 року Дніпровським районним
судом міста Києва було винесено ухвалу
про відкриття провадження по справі
№755/14165/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про отримання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини за кордон. Такі
дії позивач змушена була вчинити
оскільки відповідач, протягом року,
перешкоджав позивачу та малолітній
дитині здійснювати подорожі за
путівками до різних країн Європи як на
відпочинок, так і в туристичні
подорожі, чим порушує права та свободи
вільного волевиявлення та пересування.
Рішенням районного суду позовні вимоги
було задоволено, проте рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2014
року рішення суду першої інстанції
було скасовано у зв'язку із тим, що
судом першої інстанції не було
конкретизовано періоди коли саме
дитина буде здійснювати поїздки за
кордон.

Відповідно до рішення Броварського
міськрайонного суду в Київській
області від 27.06.2012 року на ОСОБА_2
покладено обов'язок сплати аліментів
на утримання доньки, яке останнім не
виконувалося.

22.11.2013 р. позивачем було подано заяву на
примусове виконання рішення суду по
сплаті аліментів до ВДВС Дніпровського
РУЮ м. Києва та було відкрито виконавче
провадження.

Відповідно до довідки-розрахунку
заборгованості по аліментах №72364 від
24.12.2013 року сума заборгованості станом
на 01.12.2013 року складає 9 900 грн. (а.с. 17).

У зв'язку з виникненням заборгованості
по сплаті аліментів позивач звернулася
до суду з позовом про стягнення суми
заборгованості по аліментах. Рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 08 травня 2014 року позов було
задоволено та стягнуто з відповідача
суму заборгованості в розмірі 11 550
гривень та пеню за прострочення в
розмірі заборгованості - 11 550 гривень.
На даний час зазначене рішення суду в
процесі виконання.

По даний час відповідач не бере участі
ні в вихованні дитини, ні в фінансовій
допомозі для виховання дитини, не
з'являється до органів влади, коли
існує необхідність на користь дитини
вирішувати питання, всіляко ігнорує
життя своєї доньки.

Починаючи з 8 березня 2008 року
відповідач проживає окремо в іншому
місті та жодного з покладених законом
на батьків обов'язків не виконує, не
бере педагогічної, матеріальної,
грошової, посильної трудової або
будь-якої іншої участі у вихованні
доньки, не спілкується з малолітньою
дитиною взагалі, не дбає про її
нормальне самоусвідомлення, не сприяє
засвоєнню загальновизнаних норм
моралі, не надає доступу до культурних
та інших духовних цінностей, так як це
встановлено ч.1 ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства». Донька не
отримує від батька жодного подарунку
на день народження, новий рік та інші
свята. Всі питання щодо виховання
малолітньої дитини вирішуються
позивачем самостійно без участі та
підтримки відповідача. Дитина
знаходиться на повному утриманні
матері, відвідує різні гуртки,
тренувально-оздоровчі секції. Ці
заняття потрібні малолітній дитині,
які вона відвідує з задоволенням. Для
розвитку дитини позивач прикладає всі
свої зусилля та можливості.

Слід зазначити, що відповідно до п. 7
інформаційної довідки про результати
роботи та психологічний стан дитини на
момент обстеження №487, наданої Центром
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді від 24.02.2014 року ОСОБА_3 з батьком
бачитись не має бажання. (а.с. 8-9)

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
судовому засіданні пояснили, що
відповідач дійсно не цікавиться життям
доньки, після розлучення сторін
відповідач жодного разу не навідувався
до дитини. Піклується про доньку
позивач, яка одноособово займається її
вихованням, матеріальним та духовним
розвитком.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила,
що відповідач жодного разу не
навідувався до неї, не поздоровляв на
дні народження та інші свята, не
приймає ніякої участі в її духовному
розвитку, не надає матеріальної
допомоги, тільки мати піклується про
неї. Просила суд позбавити її батька
батьківських прав відносно неї.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і
в сукупності, можна розцінювати як
ухилення батька від виховання дитини,
свідомого нехтування ним своїми
обов'язками, що підтверджує
відсутність серйозного ставлення
відповідача до своїх батьківських
обов'язків.

Названі дії у відповідності до ст. 164
Сімейного кодексу України є підставою
для позбавлення відповідача
батьківських прав відносно ОСОБА_3

Згідно з ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток, той із
батьків, хто проживає окремо від дитини
зобов'язаний брати участь у її
вихованні та утриманні.

У випадку ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини вони можуть бути
позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК
України).

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування Дніпровської районної в м.
Києві державної адміністрації №
1589/41/2/103 від 12.03.2014 р., вирішено за
можливе позбавити ОСОБА_2 батьківських
прав відносно малолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд вважає висновок Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації обґрунтованим та таким,
що відповідає інтересам малолітньої
ОСОБА_3 та узгоджується з дослідженими
в суді матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд вважає
встановленим, що відповідач
самоусунувся від виконання свої
батьківських обов'язків відносно
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість
заявлених вимог позивача, а тому позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України №3 від 30
березня 2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», ст. ст. 150, 152, 155, 164, 165
Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 4,
10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Міністерство юстиції
України про позбавлення батьківських
прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ІПН
НОМЕР_1) уродженця міста Києва, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1,
батьківських прав відносно
малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: