Справа № 362/626/14-ц Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/6763/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Черепинець
А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
матеріали справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 22 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання зобов'язання
припиненим.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до суду із позовом,
зазначивши, що за договором про
відступлення права грошової вимоги від
28 листопада 2013 року, укладеного між ним
та громадянкою ОСОБА_4, він набув право
вимоги до відповідача щодо стягнення з
останнього грошових коштів у сумі 1 600 000
доларів США за борговою розпискою від 21
вересня 2010 року між останнім та ОСОБА_4
Позивач просив також стягнути з
відповідача 3 % річних, відсотки в
розмірі облікової ставки
Національного банку України та судовий
збір.

Відповідач звернувся до суду з
зустрічним позовом до позивача та
громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
його зобов'язання перед ОСОБА_4
припиненим через повернення коштів в
повному обсязі. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що у відповідності до
графіку погашення інвестованих коштів,
сума боргу у розмірі 1 600 000,00 доларів США
за борговою розпискою від 21.09.2010 року
повернута чоловікові ОСОБА_4 - ОСОБА_3

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 заборгованість за
договором позики в сумі 25 896 735,95 грн. та
судовий збір в розмірі 3 654 грн. В решті
позовних вимог відмовлено. В
задоволені зустрічного позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
просить скасувати зазначене рішення
суду та ухвалити нове, яким у позові
ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов
задовольнити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
порушення судом норм матеріального й
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність й обґрунтованість
постановленого рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог Кодексу, актів
законодавства, а при відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Судом встановлено, що 21 вересня 2010 року
відповідач за первісним позовом ОСОБА_1
на підставі письмової розписки отримав
позику від ОСОБА_4, а саме, грошові кошти
у сумі 1 600 ООО дол. США. (а.с. 9)

28 листопада 2013 року ОСОБА_4 уклала з
ОСОБА_2, договір про відступлення права
вимоги боргу відповідача, відповідно
до п. 1.1, п. 1.2, п.2.1 якого, позивач за
первісним позовом набув право вимоги
до відповідача ОСОБА_1 грошових коштів,
отриманих ним у позику 21 вересня 2010
року у розмірі боргу 1 600 000 дол. США. (а.с.
10-14)

Цього ж дня, позивачем на адресу
відповідача було направлено
повідомлення про заміну кредитора у
зобов'язанні з доказами прав нового
кредитора у зобов'язанні і з вимогою
щодо повернення йому боргу, яке
відповідач ОСОБА_1 отримав 17 грудня 2013
року, про що свідчить повідомлення про
вручення йому відповідного
рекомендованого листа. (а.с. 15-17)

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову та частково задовольняючи позов
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем правомірно набуто
право вимоги до відповідача грошових
коштів, отриманих 21 вересня 2010 року
останнім від ОСОБА_4 за договором
позики, в той же час відповідачем
ОСОБА_1 не доведено факт повернення
коштів отриманих за вказаним
договором.

Колегія суддів з такими висновками
погоджується, оскільки вони
відповідають встановленим по справі
обтсавинам та грунтуються на нормах
чинного законодавства.

Стаття 526 ЦК України встановлює
загальні умови виконання зобов'язань
та закріплює основний принцип
виконання зобов'язань - принцип
належного виконання, що стосується як
суб'єктів, так і предмета, строку чи
терміну, місця і способу виконання
(статті 527 - 545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне
виконання зобов'язання - це передусім
виконання його відповідно до умов
договору і вимог ЦК України та інших
актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання
зобов'язання є його виконання
належними суб'єктами.

Частина перша статті 510 ЦК України
визначає, що сторонами у зобов'язанні є
боржник і кредитор.

У частині першій статті 527 ЦК України
сформульовано загальне правило,
відповідно до якого боржник
зобов'язаний особисто виконати
зобов'язання, а інша сторона (кредитор)
повинна особисто прийняти виконання,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно із частиною другою статті 527 ЦК
України виконання зобов'язання
належним боржником або прийняття
виконання належним кредитором
визнається і у випадках здійснення цих
дій уповноваженими особами.

Таким чином, за змістом цієї норми
переадресування виконання боржником
іншій особі можливе, якщо кредитор
уповноважить на ці дії іншу особу.

Відповідачем не надано суду доказів,
підтверджуючих факт надання ОСОБА_4
повноважень ОСОБА_3 на отримання у
відповідача коштів за договором позики
від 21.09.2010р.

У силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З огляду на вказане, колегія суддів не
приймає доводи апеляціної скарги щодо
неналежної оцінки поданих ОСОБА_1
доказів на підтвердження повернення
коштів за борговою розпискою.

Також апеляційна інстанція звертає
увагу на те, що оригінал боргової
розписки знаходиться у позикодавця, що
свідчить про невиконання умов договору
позики.

Крім того, колегія суддів вважає
необгрунтованими та не приймає
посилання апелянта на те, що боргова
розписка від 21.09.2010р., яку суд оцінив як
доказ укладення договору позики, не
містить чітко визначених умов
зобов'язання, враховуючи наступне.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Зі змісту боргової розписки, копія якої
міститься в матеріалах справи, чітко
вбачаються сторони у зобов'язанні, а
саме: ОСОБА_1, як боржник, та ОСОБА_4, як
кредитор, а також передбачає умови
виконання зобо'язання.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
в межах доводів позову повно і всебічно
дослідив обставини спору, дав належну
оцінку зібраним по справі доказам,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює і у відповідності з вимогами
закону прийшов до правильного висновку
про те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, отримали належну
оцінку і висновків суду не
спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги є не
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що підстав до його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: