Справа № 555/1240/14-ц
Номер провадження 2/555/428/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року

Березнівський районний суд
Рівненської області в складі:

головуючого судді - Таргонія М. В.

при секретарі Кухарчук Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Березне цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення недійсним правочину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом до відповідача, в якому просить
визнати недійсним договір дарування
від 18 липня 2007 року № 2207, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з підстав,
передбачених ст. 228 ЦК України. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 не
займалася особисто збором
правовстановлюючих документів,
необхідних для посвідчення договору
дарування житлового будинку із
надвірними будівлями по АДРЕСА_1

Зазначено, що оформленням таких
документів (в т.ч. оформлення витягів з
реєстрів прав власності, технічної
документації на будинок, ін., -
необхідних для подальшого посвідчення
договору дарування) в КП «Березнівське
районне БТІ» займалась дружина ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, не маючи, при цьому, відповідних
повноважень на представництво від
ОСОБА_3

Вказуючи на порушення ОСОБА_2 та
працівниками БТІ вимог Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно» при оформленні на
ім'я ОСОБА_3 документів, необхідних для
подальшого посвідчення договору
дарування, а також щодо її (позивача)
звернення до правоохоронних органів із
заявою про підробку документів, вважає
доведеним недійсність самого договору
дарування через посягання на суспільні
економічні та соціальні основи держави
і спрямованого порушення
конституційних прав її матері
(ОСОБА_3С.) та її (позивача), як
спадкоємця - права власності.

В судовому засіданні позивач
пред'явлені вимоги підтримала
повністю, покликаючись на обставини
зазначені в позові та письмових
поясненнях, просила визнати недійсним
договір дарування від 18 липня 2007 року №
2207, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з
підстав, передбачених ст. 228 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином. До
суду подано письмові заперечення проти
позову. Зазначив про безпідставність
покликання позивача на застосування
положень ст. 228 ЦК України до згаданого
договору дарування, оскільки їх матір -
ОСОБА_3 правомірно подарувала йому
(відповідачу) 18 липня 2007 року
зазначений будинок. Такий договір не
порушував права ОСОБА_3, а відображав її
дійсну волю. В подальшому, 9 вересня 2009
року ОСОБА_3 подарувала йому
(відповідачу) також і земельну ділянку
за тією ж адресою для обслуговування
зазначеного будинку. Крім того, 29
серпня 2008 року ОСОБА_3 залишила
нотаріально посвідчений заповіт,
згідно якого заповіла усе належне їй
майно - ОСОБА_2 (відповідачу). Просив
відмовити в позові, вказуючи на
безпідставність та необґрунтованість
пред'явлених вимог, а також вважаючи,
що закінчився строк позовної давності
визначений ст. 728 ЦК України.
Представник відповідача адвокат
ОСОБА_5 в судовому засіданні просила
відмовити в задоволенні позовних
вимог. При цьому зазначила, що позивач
не є стороною зазначеного договору
дарування, їй не належав та належить на
праві власності вказаний, жодних
допустимих та належних доказів того, що
з боку відповідача був умисел,
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод ОСОБА_3
суду не надала. Зауважила також, що
ОСОБА_3 до часу її смерті в 2013 році
вказаний договір дарування не
оспорювала, а навпаки - своїми діями в
т.ч. даруванням земельної ділянки та
залишенням заповіту ОСОБА_2
(відповідачу) підтвердила своє дійсне
волевиявлення щодо розпорядження
будинком на користь останнього. Крім
того, позивач не надала доказів, як щодо
наявності у неї (позивача) будь-яких
прав спадкоємця після смерті ОСОБА_3,
так і порушення таких її прав. Таким
чином вважає, що укладення вказаного
договору дарування, не порушило
конституційні права та свободи ОСОБА_3,
та жодним чином не може вплинути на
конституційні права та свободи
позивача. При цьому, покликаючись на п.
18 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2011 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» вказує, що пред'явлені
вимоги позивачем не доведено належними
та допустимими доказами, а тому з
урахуванням наведеного, просила
відмовити у позові.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, з'ясувавши
обставини справи, перевіривши їх
шляхом дослідження письмових доказів,
приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Як встановлено судом, 18 липня 2007 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений
договір дарування, посвідчений
приватним нотаріусом Березнівського
районного нотаріального округу
Рівненської області ОСОБА_6, відповідно
до умов якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2
належний їй на праві власності
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 16 травня 1990 року,
посвідченого та зареєстрованого за №
405 державним нотаріусом Березнівської
державної нотаріальної контори, ОСОБА_3
успадкувала після смерті її чоловіка
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
належну йому 1/2 частину житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 На підставі вказаного
свідоцтва, 26 червня 1990 року в
Рівненському обласному БТІ
зареєстровано за ОСОБА_3 право
особистої власності на вказану частину
нерухомого майна (реєстр. книга №
6-263-987).

Згідно свідоцтва про право власності
від 16 травня 1990 року, посвідченого та
зареєстрованого за № 403 державним
нотаріусом Березнівської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_3 належить
у спільному майні подружжя із її
чоловіком ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, 1/2 частина житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 На підставі вказаного
свідоцтва, 26 червня 1990 року в
Рівненському обласному БТІ
зареєстровано за ОСОБА_3 право
особистої власності на вказану частину
нерухомого майна (реєстр. книга №
6-263-987).

17 липня 2007 року КП «Березнівське
районне БТІ» видано витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 15259847 та витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 152598797,
згідно яких за ОСОБА_3 зареєстровано
право власності на домоволодіння по
АДРЕСА_1, на цілу частку - на підставі
зазначених свідоцтв 16 травня 1990 року №
405 та № 403. Матеріали інвентаризаційної
справи № 4482 на зазначений будинок по
АДРЕСА_1 містять відомості про
отримання таких витягів із зазначенням
імені ОСОБА_4 Щодо дій ОСОБА_4 26 серпня
2014 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до
Березнівського РВ УМВСУ в Рівненській
області про що внесено відомості в
ЄРДР.

27 липня 2007 року КП «Березнівське
районне БТІ» видано витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 15389150, згідно яких за ОСОБА_2
зареєстровано право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1, на цілу
частку - на підставі зазначеного
договору дарування 18 липня 2007 року

Згідно довідок КЗ «Березнівська
центральна районна лікарня» від 17
серпня 2007 року № 4579 та від 15 травня 2013
року № 601 вбачається, що ОСОБА_3
перебувала на стаціонарному лікуванні
у Березнівській ЦРЛ реанімаційному
відділенні анестезіології та
інтенсивної терапії в період з 16 по 22
липня 2007 року і в кардіологічному
відділенні - в період з 22 липня по 4
серпня 2007 року.

19 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування,
посвідчений приватним нотаріусом
Березнівського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_8, відповідно до умов
якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 належну
їй на праві власності земельну ділянку,
площею 0,15 га надану для будівництва та
обслуговування житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 10
лютого 2009 року на підставі цього
договору на ім'я ОСОБА_2 видано
Державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку.

Також, 29 серпня 2008 року ОСОБА_3 залишила
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Березнівського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_9, відповідно до якого
ОСОБА_3 заповіла все належне їй майно
своєму сину - ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла.

Обґрунтовуючи позов, позивач,
посилаючись на положення ст. 228 ЦК
України, просить визнати недійсним
вищевказаний договір дарування з тих
підстав, що останній порушує публічний
порядок та спрямований на порушення
права власності ОСОБА_3, а також і її
(позивача) такого права на зазначений
будинок.

Проте, суд не може погодитись з
позовними вимогами з наступних
підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Як зазначено в п.18 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06 листопада 2009 року при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини
може бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо. Наслідки
вчинення правочину, що порушує
публічний порядок, визначаються
загальними правилами (стаття 216 ЦК ).

Разом із цим позивач, посилаючись на
положення ст. 228 ЦК України, як на
підставу недійсності договору
дарування, не надав суду належних та
допустимих доказів того, що відповідач,
укладаючи вказаний договір дарування
мав намір порушити конституційні права
та свободи свєї матері - ОСОБА_3 або ж
такі права та свободи позивача, зокрема
право власності.

Крім того, позивачем не надано доказів
на підтвердження його прав щодо
вказаного будинку.

При цьому, обставин, які б дали суду
підстави вважати оспорюваний договір
дарування нікчемним судом не
встановлено і такі дані в матеріалах
справи відсутні. Крім того, позивач не є
стороною оспорюваного договору
дарування.

Таким чином доводи позивача про
порушення відповідачем його та/або
ОСОБА_3 права власності у зв'язку з
вчиненням вказаного правочину суд
вважає безпідставними, оскільки
базуються на власному припущенні та
суб'єктивному тлумаченні положень ст.
228 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Суд звертав увагу сторін на
необхідність виконання обов'язку
подати у судовому засіданні доказів
для підтвердження своїх вимог або
заперечень, та про наслідки неподання
доказів.

Виходячи з встановлених обставин
справи, позивач не довів, що діями
відповідача порушено публічний
порядок в розумінні положень ст. 228 ЦК
України, та/або його права та інтереси,
а тому суд вважає відсутніми підстави
для визнання договору дарування
недійсним.

З огляду на викладене, оцінивши докази
по справі у їх сукупності, суд
приходить до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог, а тому в позові слід
відмовити.

Також, суд розцінює як помилкову
позицію позивача про наявність підстав
для застосування положень ст.ст. 267, 728
ЦК України при вирішенні даного спору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 203, 215, 216, 228, 717 ЦК України, ст.ст. 4,
10, 11, 60, 61, 209, 212-214 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
дарування.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Березнівський районний суд
Рівненської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Таргоній М. В.