АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Cправа №22-ц/791/3258/2014
інстанції: Гаврилов Д.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

Головуючого: Кутурланової О.В.

суддів:
Майданіка В.В.

Орловської Н.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Суворовського
районного суду м.Херсона від 07 жовтня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до державного підприємства
"Херсонський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою" про
скасування наказу про звільнення,
зміну формулювання звільнення та
стягнення вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до державного
підприємства "Херсонський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" про скасування
наказу про звільнення, зміну
формулювання причин звільнення,
стягнення вихідної допомоги та
матеріальної допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 11.05.2011 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем,
працював на посаді головного
спеціаліста з маркетингу в ДП
«Херсонський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою». 05.02.2014
року керівником підприємства було
винесено наказ про скорочення його
посади і про наступне звільнення. Про
подальше скасування наказу йому нічого
не було відомо, у зв'язку із чим він
вважав себе звільненим з посади з 07.04.2014
року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Однак коли він 07.04.2014 року звернувся до
відповідача за отриманням трудової
книжки та розрахунку, йому було
відмовлено у звільненні на підставі
п.1ч.1 ст.40 КЗпП України. 29.05.2014 року він
подав заяву про звільнення на підставі
п.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з грубим
порушенням роботодавцем умов праці,
яку відповідачем залишено без
задоволення. Натомість 18.06.2014 року він
отримав поштою наказ про звільнення
його на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України
за прогул без поважних причин.

Посилаючись на незаконність вказаного
наказу та грубе порушення його
трудових прав, позивач просив суд
визнати формулювання причини
звільнення із займаної посади
неправомірним, зобов'язати відповідача
скасувати наказ № 32-к від 11.06.2014 року
про звільнення його на підставі п. 4 ст.
40 КЗпП України та змінити формулювання
причини звільнення на звільнення за
власним бажанням у зв'язку з
невиконанням власником законодавства
про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), а
також стягнути з відповідача на його
користь 14697 грн. вихідної допомоги та 4893
грн. матеріальної допомоги на
оздоровлення, а всього 19587 грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 07 жовтня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП
"Херсонський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою" про
скасування наказу про звільнення,
зміну формулювання причин звільнення,
стягнення вихідної допомоги та
матеріальної допомоги на оздоровлення
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ДП "Херсонський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" доводи
апеляційної скарги не визнало,
вважаючи їх безпідставними, а ухвалене
у справі рішення законним та
обгрунтованим, у зв'язку з чим просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
огляду на наступне.

Судом вірно встановлено та вбачається
з матеріалів справи, що сторони
перебували у трудових відносинах,
ОСОБА_2 працював на посаді головного
спеціаліста з маркетингу в ДП
«Херсонський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою».

Наказом відповідача № 4 від 05.02.2014 року
скорочено посаду головного
спеціаліста з маркетингу та
попереджено ОСОБА_2 про наступне
звільнення з посади з 07.04.2014 року.

У зв'язку з відмовою позивача від
підпису у наказі про ознайомлення з
його змістом та неможливістю скласти
акт про відмову від підпису через
погіршення здоров'я позивача та
звернення за медичною допомогою, з
огляду на те, що передбачений
законодавством строк на попередження
про наступне звільнення спливав,
наказом відповідача №6 від 10.02.2014 року
скасовано наказ від 05.02.2014 року № 4
(а.с.80,81).

Відповідно до листків
непрацездатності (серія АГМ № 448882) з
05.02.2014 року по 15.02.2014 року позивач
перебував на лікарняному (а.с.8,9), а з
15.02.2014 року по 18.03.2014 року у щорічній
відпустці згідно з наказом відповідача
№ 7-к від 11.02.2014 року (а.с.79).

19.03.2014 року позивача в присутності
комісії ознайомлено зі змістом наказу
№6 від 10.02.2014 року «Про скасування
наказу № 4 від 05.02.2014 року», від підпису
якого він відмовився, про що створеною
відповідачем комісією складено
відповідний акт від 19.03.2014 року (а.с.80,82).

Крім того, факт ознайомлення позивача з
наказом №6 від 10.02.2014 року 19.03.2014 року
визнаний і представником позивача в
судовому засіданні в суді першої
інстанції, про що свідчить журнал
фіксації судового засідання.

Наказом відповідача № 17-к від 27.03.2014
року ОСОБА_2 надано відпустку без
збереження заробітної плати з 28.03.2014
року по 04.04.2014 року включно (а.с.92).

З 08.04.2014 року по 11.06.2014 року позивач був
відсутній на робочому місці, про що
складено відповідні акти (а.с.101-125).

Матеріали справи свідчать про вжиття
відповідачем заходів для встановлення
причин відсутності позивача на
робочому місці, що підтверджується
направленими позивачу листами від
30.04.2014 року, 28.05.2014 року та актом від
02.06.2014 року (а.с.83,86).

Наказом відповідача №32-к від 11.06.2014
року позивача за згодою
профспілкового комітету підприємства
звільнено із займаної посади на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України за
вчинення прогулу без поважних причин
(а.с.126,129-130).

Зважаючи на те, що посилання позивача
на необізнаність стосовно наявності
наказу №6 від 10.02.2014 року про скасування
наказу про скорочення його посади
спростовані наявними в матеріалах
справи доказами, з огляду на те, що
позивачем не доведена поважність
причин відсутності на робочому місці з
08.04.2014 року по 11.06.2014 року, суд першої
інстанції обгрунтовано вважав, що
звільнення позивача на підставі п.4 ст.40
КЗпП України за вчинення прогулу без
поважних причин відбулося на законних
підставах, а тому дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
скасування наказу про звільнення та
зміну формулювання причин звільнення,
стягнення вихідної допомоги.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення матеріальної допомоги на
оздоровлення, оскільки вони не
грунтуються на досліджених судом
доказах та нормах матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

Згідно умов колективного договору,
укладеного між відповідачем та
профспілковим комітетом, зокрема п.
9.1.7., 2.2.3, адміністрація підприємства
зобов'язалася надавати одноразову
матеріальну допомогу на оздоровлення у
розмірі 100% від посадового чи
відрядного окладу, що був встановлений
на 01.01 поточного року при наданні
планової відпустки або її частини
тривалістю не менше 14 календарних днів,
а також не вносити в свою політику змін,
що суперечать умовам цього договору,
інакше як по двосторонньому погодженню
сторін (а.с.40-49).

Відповідно до наказу відповідача №5
від 05.02.2014 року «Про внесення змін до
колективного договору на 2013-2015 роки»,
виписки з протоколу засідання
профспілкового комітету від 05.02.2014 року
№7 виплата одноразової допомоги на
оздоровлення відстрочена до моменту
погашення заборгованості по
заробітній платі та обов'язковим
платежам до бюджетів (а.с.138-139).

З огляду на те, що угодою сторін та
прийнятим на підставі цього наказом
виплата вищезазначеної допомоги не
скасована, а лише відстрочена, колегія
суддів приходить до висновку про
обгрунтованість доводів апеляційної
скарги в частині наявності підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача матеріальної допомоги на
оздоровлення при наданні планової
відпустки за 2013 рік, оскільки виплата
будь-яких сум, щодо яких прийнято
рішення про відстрочення їх виплати у
разі звільнення працівника відповідно
до положень ст.116 КЗпП України мають
йому бути виплачені в день звільнення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про стягнення матеріальної
допомоги на оздоровлення, як незаконне
та необгрунтоване, відповідно до ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням у цій частині нового
рішення про стягнення з ДП "Херсонський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" на користь
ОСОБА_2 матеріальної допомоги на
оздоровлення при наданні планової
відпустки за 2013 рік у розмірі 4893 грн. за
виключенням передбачених
законодавством податків та інших
обов'язкових платежів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 07 жовтня 2014 року
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення матеріальної допомоги на
оздоровлення та ухвалити у цій частині
нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до державного
підприємства "Херсонський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" про стягнення
матеріальної допомоги на оздоровлення
задовольнити та стягнути з державного
підприємства "Херсонський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" на користь
ОСОБА_2 матеріальну допомогу на
оздоровлення при наданні планової
відпустки за 2013 рік у розмірі 4893 грн. за
виключенням передбачених
законодавством податків та інших
обов'язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді