Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/9795/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Борисюка Р.М.

суддів
Матюшенка І.В., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання
Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про захист ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 12 листопада 2014
року, -

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом про захист ділової репутації і
стягнення із відповідача на його
користь моральної шкоди в сумі 50 000 грн.
та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що на підставі наказу від
01.03.2012 року він був прийнятий на посаду
директора ТОВ "Охоронна агенція "Нікос",
а згідно протоколу загальних зборів
засновників товариства № 2 від 27.06.2012
року його було незаконно звільнено за
п. 2 ст. 41 КЗпП України. Зазначає, що
ініціатором звільнення був відповідач,
якого на зазначених вище зборах
засновників і обрали на посаду
директора товариства.

Відповідач поширив недостовірну
інформацію про нього іншим засновникам
ТОВ "Охоронна агенція "Нікос" під час
зборів, де вказав, що позивач неналежно
виконує свої посадові обов'язки, що
призвело до виникнення заборгованості
товариства по заробітній платі, що він
зловживає своїми службовими
обов'язками. І це в кінцевому наслідку
було відображено у протоколі загальних
зборів засновників товариства від
27.06.2012 року.

14 березня 2013 року рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира його було поновлено на роботу,
рішенням цього ж суду від 12.09.2013 року
стягнуто на його користь із товариства
заборгованість по заробітній платі та
середній заробіток за час вимушеного
прогулу. Проте, на час звернення до суду
його на посаді не поновлено.

Зухвалі та незаконні дії відповідача,
які виявилися у неправомірному
звільненні його з роботи та
ігноруванні у подальшому рішення
судів, завдали позивачу значної
моральної шкоди та зашкодили його
діловій репутації.

Крім того, він не може влаштуватися на
будь-яку іншу роботу, оскільки
роботодавців насторожує запис у його
трудовій книжці про звільнення на
підставі п.2 ст. 41 КЗпП України.

Заочним рішенням Богунського
районного суду м. Житомира від 12
листопада 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 3000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання судових витрат. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить його змінити в частині розміру
стягнутої моральної шкоди та ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Посилається на неповноту з'ясування
судом всіх обставин справи, що мають
значення для справи, суд дійшов
невірного висновку щодо розміру
завданої йому моральної шкоди. Крім
того, в рішенні не зазначено
обґрунтування розміру моральної шкоди,
а лише посилання на засади розумності,
виваженості та справедливості. Також
судом не було враховано той факт, що
позивач по теперішній час не може
влаштуватись на іншу роботу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення із наступних
підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачу діями відповідача було
спричинено моральну шкоду.

Однак з таким висновком суду
погодитись неможна виходячи з
наступного.

Одним із видів особистих немайнових
прав фізичної особи в контексті ч.1 ст.
270 ЦК України є право на повагу до
гідності та честі.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 п. 4 ст.
23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
При цьому моральна шкоди полягає у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно положень ст. ст. 277, 297, 299 ЦК
України, фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації. Кожен має право на повагу
до його гідності та честі та право на
недоторканість своєї ділової
репутації.

При цьому однією з умов, за якої настає
відповідальність винної особи є
поширення інформації, яка не
відповідає дійсності.

До відомостей, що порочать особу й
можуть бути спростовані в
передбаченому законом порядку, слід
відносити, як це роз'яснено в п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі,
гідності і ділової репутації громадян
та організації» від 28.09.1990 року №7,
інформацію про особу, або певні факти,
дані, які принижують честь, гідність і
ділову репутацію особи перед
громадськістю чи окремими громадянами
з точки зору додержання законів,
загальновизнаних правил співжиття,
принципів людської моралі та не
відповідають дійсності чи неправильно
викладені.

Відповідно до роз'яснень п.3,9 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, з
наступними змінами та доповненнями,
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати у
приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
Суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Згідно з п. 5 вказаної постанови Пленуму
Верховного Суду України, відповідно до
загальних засад цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправним діянням
заподіювача, вини останнього в її
заподіянні.

При вирішенні даної категорії спорів,
суд зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або витрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до змісту ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі (ч.1 ст. 11 ЦПК України).

У позовній заяві ОСОБА_2 ставить
питання про захист його ділової
репутації, просить стягнути із
відповідача на його користь моральну
шкоду, пов'язуючи її із поширенням
ОСОБА_3 недостовірної інформації іншим
засновникам ТОВ "Охоронна агенція
"Нікос" під час зборів 27.06.2012 року.

Однак, позовна заява не містить вимоги
про визнання такими, що не відповідають
дійсності та порушують ділову
репутацію певні відомості, які були
поширені відповідачем.

Також, ОСОБА_2 не ставить вимоги про
спростування інформації щодо
порушення його права на повагу до
ділової репутації.

За відсутності у позовній заяві вище
вказаних вимог, не може бути самостійно
задоволена вимога про відшкодування
моральної шкоди, яка була заподіяна, як
стверджує позивач саме у зв'язку із
порушенням права на ділову репутацію.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
апелянта підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції в зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права - скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог за
безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 12 листопада 2014 року
скасувати і постановити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про захист ділової репутації
та відшкодування моральної шкоди за
безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий
Судді