Справа № 372/2307/14-ц Головуючий у І
інстанції Зінченко О. М.Провадження №
22-ц/780/5102/14 Доповідач у 2 інстанції
МережкоКатегорія 47 17.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 14 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на 12 частину спільного
майна подружжя та його поділ.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач звернулася в
суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що вони
перебувають у зареєстрованому шлюбі із
відповідачем з 07 червня 1999 року. Від
шлюбу мають дитину - дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Перебуваючи у шлюбі, вони із
відповідачем придбали наступне майно -
однокімнатну квартиру, за адресою:
АДРЕСА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 17 березня 2001 року
на ім"я відповідача.

Крім того, між відповідачем та ПАТ
«Райффазен банк Аваль» 13 грудня 2012
року укладено договір про вклад
«Класичний», згідно якого відповідачем
було передано на вкладний рахунок
спільні кошти в сумі 2 396,21 доларів США.

Позивач вважає, що відповідно до вимог
Сімейного Кодексу України придбане
майно є спільним майном подружжя,
просила визнати вказане майно спільним
майном подружжя, визнати за кожним із
подружжя право власності на 12 частину
квартири та банківського вкладу.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 14 липня 2014 року
позов задоволений. Визнано квартиру і
грошові вклади спільним майном
подружжя, і визнано за ОСОБА_2 право
власності на 12 частину квартири та
грошових коштів, що знаходяться на
вкладному рахунку № НОМЕР_1 ПАТ
«Райффазен Банк Аваль» відповідно до
договору про вклад «Класичний» від 13
грудня 2012 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, і постановити
нове рішення про відмову у позові. В
апеляційній скарзі зазначав, що суд
неповно з"ясував обставини, що мають
значення для вирішення справи, зокрема,
що на момент придбання квартири
сторони не працювали, своїх доходів не
мали, квартиру придбали батьки ОСОБА_1,
гроші на банківський вклад також дали
батьки відповідача, а тому вказане
майно не можу бути спільним майном
подружжя.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції,
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі із відповідачем з 07 червня 1999
року (а.с. 5). Від шлюбу мають дитину -
дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 придбав
однокімнатну квартиру, за адресою:
АДРЕСА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 17 березня 2001 року і
зареєстрував на своє ім"я .( а.с. 6).

Крім того, між відповідачем та ПАТ
«Райффазен банк Аваль» 13 грудня
2012 року укладено договір про вклад
«Класичний», згідно якого відповідачем
було передано на вкладний рахунок
кошти в сумі 2 396,21 доларів США строком
до 15 грудня 2013 року (а.с. 7-8).

Суд першої інстанції задовольняючи
вимоги, виходив із того, що і квартира і
банківський вклад є спільним сумісним
майном подружжя, а відтак відповідно до
вимог Сімейного Кодексу України частки
подружжя є рівними, і майно підлягає
поділу шляхом визнання за сторонами
права власності на 12 частину майна.

Однак висновки суду щодо поділу
банківського вкладу і визнання за
позивачем права власності на 12 частину
грошових коштів на банківському вкладі
є помилковими.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу
України майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, тощо)
самостійного заробітку.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного
Кодексу України у разі поділу майна, що
є об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22, 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права, визнання правочину недійсним,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення
правовідношення, відшкодування
збитків, відшкодування моральної
шкоди, визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу місцевого
самоврядування. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка
вважає, що її право порушене, може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права, який, як правило, визначається
спеціальним законом (Цивільний Кодекс
чи інший акт цивільного законодавства),
що регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Захист прав одного із подружжя
здійснюється шляхом визнання спільною
сумісною власністю подружжя квартир,
жилих й садових будинків; земельних
ділянок та насаджень на них,
продуктивної і робочої худоби, засобів
виробництва, транспортних засобів;
грошових коштів, акцій та інших цінних
паперів, паєнакопичень в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошових сум та майна, належних
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.3 ст. 61 Сімейного
Кодексу України якщо одним із одним
подружжя укладено договір в інтересах
сім"ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 Сімейного Кодексу
України встановлює, що договір,
укладений один із подружжя в інтересах
сім"ї, створює обов"язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім"ї.

Отже, об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя є як предмети
матеріального світу, так і майнові
права та обов"язки. Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов"язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім"ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім"ї.

Суд першої інстанції, визнавши
банківський вклад спільним майном
подружжя, разом з тим не звернув уваги,
що строк дії договору на час звернення
до суду з позовом закінчився (15 грудня
2013 року). Позивач доказів відповідно до
ст. 60 ЦПК України, щодо продовження дії
договору, і що вказані грошові кошти
протягом дії договору і після його
закінчення 15 грудня 2013 року
використані відповідачем не в
інтересах сім"ї, не надала ні суду
першої інстанції, ні суду апеляційної
інстанції, а відтак висновок суду про
визнання за ОСОБА_2 права власності на 12
частину грошових коштів, що
перебувають на вкладному рахунку
відповідно до договору про вклад
«Класичний» є помилковими, і рішення в
цій частині підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення в цій
частині про відмову у задоволенні
позову.

Що стосується доводів апеляційної
скарги, що придбана квартира є
особистою власністю відповідача,
оскільки придбана за грошові кошти
його батьків, є безпідставними.
Будь-яких належних і допустимих
доказів на підтвердження своїх
заперечень відповідач суду не надав, і
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 14 липня
2014 року - в частині задоволення позову
про визнання права власності за
ОСОБА_2 на 12 частину грошових коштів, що
знаходяться на вкладному рахунку №
НОМЕР_1 ПАТ «Райффазен Банк Аваль»
відповідно до договору про вклад
«Класичний» від 13 грудня 2012 року -
скасувати. Ухвалити в цій частині нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на 12
частину грошових коштів, що
знаходяться на вкладному рахунку №
НОМЕР_1 ПАТ «Райффазен Банк Аваль»
відповідно до договору про вклад
«Класичний» від 13 грудня 2012 року -
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: