Справа № 345/7020/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2484/2014
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2

представників ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 на
заочне рішення Калуського
міськрайонного суду від 19 вересня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
даним позовом, посилаючись на те, що
30.10.2012 року позичив ОСОБА_5 105 000 грн., що
стверджується її розпискою. На його
вимогу від 06.11.2013 року грошові кошти не
повернуто, тому збільшивши позовні
вимоги, просив стягнути з ОСОБА_5 105 000
грн. суми боргу, відсотки в розмірі 3 165,82
грн., 3 % річних в сумі 1 812,33 грн., пеню в
розмірі 4 418,63 грн., інфляційні витрати в
розмірі 11 550 грн., 10 000 грн. витрат на
правову допомогу, судовий збір та 1 845
грн. витрат за проведення
почеркознавчої експертизи.

Заочним рішенням Калуського
міськрайонного суду від 19 вересня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики в
розмірі 105 000 грн., відсотки в розмірі 3
165,82 грн., пеню в розмірі 4418,63 грн.,
інфляційні витрати в розмірі 11 550 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1
303,66грн. судового збору, 10 000 витрат на
правову допомогу, 1 845 грн. витрат на
проведення почеркознавчої експертизи.

В апеляційній скарзі представник
відповідачки ОСОБА_3 посилається на
необґрунтованість рішення суду,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що суд
не врахував, що позивачем не надано
письмовий договір позики, відповідач
заперечує укладення та підписання
такого договору, а сама по собі
розписка не є документом, що посвідчує
факт передачі грошових коштів. Із
змісту розписки вбачається, що вона не
підписувалась двома сторонами,
позивачем не надано суду доказів, які б
посвідчували факт передачі грошей
відповідачу. Проведена почеркознавча
експертиза не може вважатися вірною,
оскільки викликає сумніви у
правильності експертного висновку. Суд
передав на експертизу не всі наявні у
матеріалах справи документи з
оригіналами підпису відповідачки, у
проведенні повторної почеркознавчої
експертизи судом безпідставно

відмовлено. Суд не врахував і те, що в
розписці, яку позивач вважає договором
позики, не вказуються відсотки, пеня чи
штрафні санкції. Надання коштів під
відсотки є отриманням прибутку і є
головною ознакою підприємницької
діяльності. Фізична особа не може
надавати фінансову послугу, метою якої
є отримання прибутку у вигляді
відсотків від суми позики. Надання у
позику коштів на визначений строк та
під відсотки (фінансовий кредит) можуть
надавати тільки банки та інші
фінансові установи, тому
безпідставними є вимоги позивача про
стягнення з відповідача відсотків та
штрафних санкцій. Згідно Закону
України «Про граничний розмір
компенсації і витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
не може перевищувати 40 % встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу.
Судом не враховано, що позивачем не
надано суду обґрунтованого розрахунку
та належних доказів про обсяг наданої
правової допомоги в сумі 10 000 грн. Тому
просить оскаржуване заочне рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідачки ОСОБА_3
апеляційну скаргу підтримав, позивач
ОСОБА_2 та його представник доводи
апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
подані докази і доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 30.10.2012 року ОСОБА_2
позичив ОСОБА_5 гроші в сумі 105 000,00 грн.,
які відповідачка зобов'язалася
повернути на першу вимогу позивача.
Факт укладення договору позики та
одержання грошей підтверджується
розпискою від 30.10.2012 року, підписаною
ОСОБА_5 06.11.2013 року позивач направив
відповідачці листа з вимогою повернути
кошти до 12.11.2013 року, однак його вимога
була залишена без відповіді та грошові
кошти не повернуто.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
розписка є одночасно документом, який
підтверджує факт укладення договору
позики та передачу грошей позикодавцем
позичальнику. Оскільки у вказаний
термін ОСОБА_5 борг не повернула, суд
стягнув із неї на користь ОСОБА_2 суму
боргу, річні відсотки від простроченої
суми, пеню, судовий збір та витрати на
правову допомогу. Щодо вимоги в частині
сплати відсотків в порядку ст. 625 ЦК
України, а саме 1812,33 грн., то в
задоволенні даної вимоги відмовлено,
так як з відповідача стягнуто відсотки,
визначені на рівні облікової ставки
НБУ.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 суми боргу, відсотків від
простроченої суми, пені та судового
збору. При цьому суд правильно
керувався нормами матеріального права,
зокрема положеннями ст. ст. 1046, 1047 ЦК.

Факт одержання відповідачем
грошових коштів підтверджується її
письмовою розпискою від 30 жовтня 2012
року, оригінал якої досліджений судом.

Як видно із тексту власноручно
написаної ОСОБА_5 розписки, 30 жовтня 2012
року вона позичила у ОСОБА_2 гроші в
сумі 105 000 грн.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договору позики й розписка свідчить
про його укладення відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Зі змісту розписки від 30 жовтня 2012
року вбачається, що строк настання
виконання зобов'язання сторонами не
обумовлений.

ОСОБА_2 у відповідності зі ст. 1049
ЦК України 06.11.2013 року звернувся до
ОСОБА_5 з вимогою про повернення позики.
У визначений строк кошти повернуті не
були.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Оскільки у визначений термін кошти не
були повернуті, то суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
стягнення суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення.

Доводи апеляційної скарги в
частині неправомірного стягнення
відсотків від суми позики колегія
суддів відхиляє, оскільки у ч. 1 ст. 1048 ЦК
України, яка має диспозитивний
характер, установлена презумпція
оплатності позики, яка діє за умов, якщо
безоплатний характер відносин позики
прямо не передбачений ЦК України,
іншими законодавчими актами або
конкретним договором. Якщо договір
позики не є безоплатним (безпроцентним)
у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України,
позичальник зобов'язаний сплатити
винагороду (проценти за користування
позикою) й у випадку, коли таким
договором не передбачено право
позикодавця на одержання від
позичальника процентів від суми
позики.

Укладений сторонами договір
позики не містить ознак безоплатності,
передбачених ч. 2 ст. 1048 ЦК України.

Однак, на думку колегії суддів
витрати на правову допомогу підлягають
зменшенню. З урахуванням вимог ст.
1 Закону України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах", часткового задоволення
позову, виходячи із розміру
присудженої суми та фактично понесених
затрат, пов'язаних із наданням позивачу
правової допомоги адвокатом при
вирішенні справи, слід стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_2 6 000 грн.
витрат на правову допомогу.

За таких обставин, оскаржуване судове
рішення підлягає зміні в частині
стягнення витрат на правову допомогу.

В решті судове рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Калуського
міськрайонного суду від 19 вересня 2014
року в частині стягнення витрат на
правову допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 6000
грн. витрат на правову допомогу.

В решті заочне рішення Калуського
міськрайонного суду від 19 вересня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Малєєв А.Ю.