Справа № 372/4664/14-ц Головуючий у І
інстанції Потабенко Л.В.Провадження №
22-ц/780/6866/14 Доповідач у 2 інстанції
ТаргонійКатегорія 58 24.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Черепинець
А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
матеріали справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 03
листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по виконавчому листу.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до відповідача про стягнення
пені, 3% річних, інфляційних
відшкодувань у зв'язку з невиконанням
рішення суду про стягнення коштів, а
також грошових збитків на придбання
ліків.

В обгурнтування позову зазначив, що
рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2012 року
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок залиття. За виконавчим
листом № 2-1445/12 відділом ДВ С
Обухівського міськрайонного
управління юстиції відкрито виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 11 108,45
грн.

Відповідач злісно ухиляється від
сплати боргу, переховує своє майно.

У зв'язку з цим позивач просив
стягнути з відповідача на свою користь
пеню за період з 13.02.2013 року по 20.08.2014
року в розмірі 5 306,46 грн., на
відшкодування інфляційних витра 1408,00
грн., а також 3 % річних за весь період
несплати боргу - 683 грн., 85 коп.

Позивач просив також стягнути з
відповідача 1200 грн. витрат, понесених
на придбання ліків для лікування після
загострення гіпертонічної хвороби в
результаті дій відповідача.

Рішенням Обухівського районного
суду Київської області від 03 листопада
2014 року позов задоволено частково:
стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 пеню в сумі 5306,46 грн., три
відсотки річних в розмірі 683,85 грн.,
інфляційні збитки - 1408,00 грн., а також
судовий збір 243,60 грн., а всього: 7641,91 грн.
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне встановлення обставин, що
мають значення по справі, просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Зокрема, серед доводів апеляційної
скарги зазначив, що судом першої
інстанції не взято до уваги тієї
обставини, що при ухваленні судового
рішення від 10.12.2012 року, за яким було
видано виконавчий лист про стягнення з
нього на користь ОСОБА_2 грошових
коштів, не було визначено порядок і
строк його виконання. Судом не
перевірено розрахунки пені трьох
відсотків річних та інфляційних
збитків, нарахованих позивачем. Вважає
також, що судом безпідставно
задоволено вимоги позивача в частині
стягнення пені за відсутності
договірних правовідносин між
сторонами.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням
Обухівського районного суду від 10.12.2012
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої внаслідок
залиття квартири та пожежі, позов
ОСОБА_2, задоволено та стягнуто з
ОСОБА_1, в рахунок відшкодування
заподіяної майнової шкоди внаслідок
пожежі та затоплення квартири в сумі 11
108 грн. 45 коп. Дане рішення суду набрало
законної сили.

11.03.2013 року постановою старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції Колісником В.В.
відкрито виконавче провадження ВП
№36961468 по виконавчому листу від 04.03.2013
року.

Судом встановлено також, що 31.10.2014 року
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Обухівського міськрайонного
управління юстиції винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження, в зв'язку з повною сплатою
заборгованості відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення пені, трьох відсотків річних
та інфляційних збитків, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
правовідношення, яке виникло між
сторонами є грошовим зобов'язанням,
тому до спірних правовідносин слід
застосувати положення ст. 549 ч. 1,3 ЦК
України, та ч. 2 ст.625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів апеляційного суду вважає
обгрунтованими доводи апеляційної
скарги щодо безпідставності
застосування до правовідносин, які
виникли між сторонами, положень ст. 549
ЦК України.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Однак, застосування ст. 549 ЦК України
можливе лише за умов існування
договірних правовідносин між
сторонами, що в даному випадку
відсутнє.

В той же час, законодавчо обгрунтованим
є застосування до правовідносин, які
виникли між сторонами у даній справі
положень ст. 625 ЦК України, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання . Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Визначення грошового зобов'язання
закріплено в Законі України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
Відповідно до ст. 1 Закону грошове
зобов'язання - зобов'язання боржника
заплатити кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правого
договору та на інших підставах ,
передбачених цивільним законодавством
України.

Згідно із приписами ч.1 ст. 509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку . Частиною другою статті
встановлено, що зобов'язання виникає з
підстав встановлених ст. 11 ЦК України .

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Частиною 5 статті
визначено, що у випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати з рішення суду, тобто ч. 5 ст. 11
ЦК України прямо передбачає можливість
виникнення грошового зобв'язання на
підставі судового рішення, а відтак і
застосування до боржника, що
прострочив виконання зобов'язання,
негативних наслідків, установлених ч. 2
ст. 625 ЦК України.

Встановлено, що рішення Обухівського
районного суду Київської області від 10
грудня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування заподіяної майнової та
моральної шкоди 11 108,45 грн. набрало
законної сили 13 лютого 2013 року. (а.с.5)

Відповідач ОСОБА_1 визнав ту обставину,
що був присутнім при розгляді вказаної
вище справи та знав про ухвалене в
справі рішення.

З огляду на вказане, колегія не приймає
доводи апелянта щодо
необгрунтованості розрахунків 3%
річних та інфляційних витрат, наданих
позивачем, оскільки такі розрахунки
здійснені за період з лютого 2013 р. по
вересень 2014 р. та відповідають
«Рекомендаціям щодо порядку вживання
індексів інфляції при розгляді судових
справ» згідно листа ВСУ від 03.04.1997р. за
№ 62-97 та вимогам ст. 625 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду першої інстанції в
частині задоволених вимог про
стягнення пені, у зв'язку з
неправильним застосування норм
матеріального права.

В решті рішення Обухівського районного
суду Київської області від 03 листопада
2014 року ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування та
ухвалення нового рішення колегією
суддів не встановлено, висновки
апелянтів в іншій частині є не
обґрунтованими та не доведеними.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 315, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 03 листопада 2014
року - скасувати в частині стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені в сумі
5306,46 грн. Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким в задоволенні даної
вимоги відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: