У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Лесько А.О.,Ситнік О.М., Маляренка
А.В.,Черненко В.А.,розглянувши у
судовому засіданні справу за скаргою
ОСОБА_6 на постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кушнір Людмили Володимирівни про
закінчення виконавчого провадження, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27
березня 2014 року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду зі скаргою та просив визнати
незаконною постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В. від 27 грудня 2013 року про
закінчення виконавчого провадження №
23946767 з виконання виконавчого листа №
2-1292, виданого 06 червня 2002 року
Печерським районним судом м. Києва,
зобов'язати державного виконавця
відновити виконавче провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 14 лютого 2014 року скаргу
ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
27 березня 2014 року відмовлено ОСОБА_6 у
відкритті апеляційного провадження на
ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 14 лютого 2014 року на підставі
ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду та
направити справу до цього суду для
продовження розгляду справи,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд
касаційної інстанції скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої або апеляційної інстанції,
якщо було порушено порядок,
встановлений для його вирішення.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження, суд апеляційної інстанції
керувався тим, що оскільки п. п. 14 п. 1 ч. 2
ст. 4 Закону України «Про судовий збір»
визначено, що за подання апеляційної
скарги на ухвалу суду ставка судового
збору встановлена у розмірі 0,1 розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої на 01 січня календарного
року. Отже, відповідне положення
свідчить про те, що подання апеляційних
і касаційних скарг на будь-які ухвали
суду незалежно від того, чи передбачено
Законом справляння судового збору за
подання тих заяв, за результатами
розгляду яких постановляються
відповідні ухвали. Таким чином,
оскільки заявником не сплачено судовий
збір, судом апеляційної інстанції
скаргу ОСОБА_6 визнано неподаною та
повернуто.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки вони
зроблені з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до п. 14 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах», оскільки
провадження з виконання судових рішень
є завершальною і невід'ємною частиною
(стадією) судового провадження по
конкретній справі, в якій провадження
за скаргою не відкривається, а за
подання позовної заяви сплачено
відповідний судовий збір, ні розділом
VII ЦПК, ні Законом України від 08 липня 2011
року № 3674-VI «Про судовий збір» (частина
перша статті 3) не передбачено
необхідність сплати судового збору за
подання скарги на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, то за подання скарги
судовий збір не сплачується.

Апеляційний суд не звернув уваги на
доводи апеляційної скарги та не
врахував конкретних обставин справи.

Положенням ст. 14 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлено, що учасники судового
процесу та інші особи у випадках і
порядку, встановлених процесуальним
законом, мають право на апеляційне та
касаційне оскарження судового рішення,
а також на перегляд справи Верховним
Судом України.

Отже, доводи, наведені в касаційній
скарзі, підлягають перевірці, оскільки
судові процедури повинні бути
справедливими (ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод). Особа безпідставно не може
бути позбавлена конституційного права
на апеляційне оскарження рішення суду.

З урахуванням наведеного ухвала суду
апеляційної інстанції не може
залишатись в силі та з підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України,
підлягає скасуванню з направленням
справи до апеляційного суду для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27
березня 2014 року скасувати, справу
направити до апеляційного суду для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д.
ЛуспеникСудді:А.О. Лесько А.В.
Маляренко О.М. Ситнік В.А. Черненко