Справа № 664/1609/14-ц
Провадження № 2/664/750/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
Цюрупинський районний суд

Херсонської
області

в складі:

головуючого судді
Яценко О.М.,

при секретарі
Брустман О.М.,

за участі: відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Цюрупинську цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання недійсними заповітів,
договору купівлі-продажу та визнання
права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про виключення майна з обсягу
спадщини та визнання права власності.

У судовому засіданні представником
позивача ОСОБА_3 було подано заяву про
збільшення позовних вимог, а саме про
визнання недійсними заповітів,
договору купівлі-продажу та визнання
права власності, в якій він
обґрунтовував, що ОСОБА_4, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є батьком позивача
ОСОБА_2. За час свого життя ОСОБА_4 склав
три заповіти та один договір
купівлі-продажу. Проте всі вони не
відповідали волі померлого, оскільки
останній був тяжко хворим, у зв'язку із
чим не міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, а також
бажав, щоб все майно дісталося саме
синам - ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Крім того,
позивач допомагав померлому грошима на
лікування, періодично його доглядав,
зробив ремонт у житловому будинку на
суму понад 200000,00 грн..

Позивач ОСОБА_2 та представник позивача
ОСОБА_3 у судове засідання 22.12.2014 року та
25.12.2014 року не з'явилися, представник
позивача ОСОБА_3 клопотав про
відкладення судового розгляду на іншу
дату у зв'язку тим, що позивач виїхав до
Скадовського району у службове
відрядження, документів,
підтверджуючих поважність причини
неявки не надав.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2
відомостей про поважність причини
неявки до суду не надав, представник
позивача ОСОБА_3 у судове засідання не
з'явився, жодних заяв від нього не
надходило, суд вирішив здійснити
судовий розгляд цивільної справи за їх
відсутності, оскільки вказані дії
позивача та його представника розцінює
як такі, що спрямовані на затягування
процесу.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та суду
пояснив, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 є його дідусем, а позивач -
дядьком. У ОСОБА_4 зі ОСОБА_2 склалися
неприязні відносини, у зв'язку із чим
ОСОБА_4 заповів все майно йому, а
житловий будинок пізніше він придбав.
ОСОБА_4 не бажав, щоб позивач отримав
спадкове майно та повідомив, що якщо
відповідач не погодиться на прийняття
спадщини, то ОСОБА_4 заповідатиме майно
сусідам. Так, дійсно дідусь відповідача
хворів, проте він завжди розумів
значення своїх дій та міг ними
керувати. Жодних наркотичних речовин
ОСОБА_4 ніколи не вживав. Просить в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер ОСОБА_4. Після його смерті
відкрилася спадщина. 25.04.2012 року ОСОБА_4
було складено заповіт, відповідно до
якого все належне йому майно він
заповів ОСОБА_1. Відповідно до договору
купівлі-продажу житлового будинку від
10.09.2013 року ОСОБА_4 житловий будинок
АДРЕСА_1 продав ОСОБА_1.

Вказані обставини підтверджуються
копіями свідоцтва про смерть, заповіту,
договору купівлі-продажу та іншими
письмовими документами.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на
спадкування мають особи, визначені в
заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
На заповіт, як односторонній правочин
розповсюджуються загальні норми
цивільного законодавства стосовно
підстав та наслідків визнання
недійсності правочинів.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

За своєю юридичною природою заповіт є
одностороннім правочином, який дійсний
за умови додержання встановленої
законом форми та змісту.

Згідно положень ст. 1254 ЦК України,
заповідач має право у будь-який час
скласти новий заповіт. Заповіт, який
було складено пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або у тій
частині, в якій він йому суперечить.
Кожний новий заповіт скасовує
попередній і не відновлює заповіту,
який заповідач склав перед ним.
Аналогічні положення містяться й у ст.
544 ЦК УРСР в ред. 1963 року.

За змістом ст. 1257 ЦК України заповіт
може бути визнано недійсним. Недійсним
заповіт є, якщо за позовом
заінтересованої особи таким його
визнає суд, якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.
Заповіт є нікчемним, якщо: а) заповіт
складений особою, яка не мала на це
права; б) заповіт складений із
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення. Наслідком недійсності
заповіту є те, що спадкоємець, який за
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_4 за життя склав три заповіти у 1996
році, 2011 році та у 2012 році. У
відповідності до ст. 1254 ЦК України та
ст. 544 ЦК УРСР, заповіти, складені у 1996
році та у 2011 році є скасованими, а тому
вимоги позивача про визнання їх
недійними є необґрунтованими у зв'язку
із фактичним скасуванням вказаних
заповітів.

Щодо визнання недійним заповіту від
25.04.2013 року, складеного ОСОБА_4, то суд
приходить наступних висновків.
Позивачем в уточненій позовній заяві
було зазначено, що померлий ОСОБА_4 не
міг усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними, тому заповіт
необхідно визнати недійсним. Проте ним
не було надано жодних доказів у
судовому засіданні, зокрема з пояснень
відповідача, що підтверджуються
медичною картою хворого, довідкою КП
«Цюрупинської ЦРЛ» № 2338 від 11.12.2014 року,
вбачається, що померлий ОСОБА_4 не
хворів психічними або іншими
хворобами, що впливають на головний
мозок та здатність усвідомлювати
значення своїх, жодних сильнодіючих
препаратів, що містять наркотичні
засоби, ОСОБА_4 також не приймав. Крім
того, факт здійснення відповідачем
ОСОБА_1 впливу фізичного чи
психологічного на померлого ОСОБА_4 у
судовому засідання свого
підтвердження не знайшли. Тому у
вказаній частині позовні вимоги є
необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009 року відповідно до статей
229-233 ЦК України правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним.

Враховуючи те, що у судовому засіданні
твердження позивача про здійснення
ОСОБА_1 на ОСОБА_4 фізичного чи
психологічного насилля не знайшов
свого підтвердження, ОСОБА_4 розумів
значення своїх дій та міг ними
керувати, тобто мав необхідний обсяг
дієздатності, у зв'язку із чим суд
приходить висновку про
необґрунтованість позовних вимог у
частині про визнання договору
купівлі-продажу недійним і про
необхідність у задоволенні позовних
вимог у вказаній часині відмовити.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Судом у судовому засіданні підстав для
визнання за позивачем права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 не
встановлено, тому в задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що позивачем не доведено ті
обставини, на які вона посилався як на
підставу своїх позовних вимог, а
встановлені судом фактичні обставини
справи, а також наявні в матеріалах
справи та досліджені в судовому
засіданні докази, свідчать про
безпідставність позовних вимог, тому
суд вважає, що у задоволенні позовних
вимог необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 544 ЦК УРСР в ред. 1963 року, ст.ст. 203, 215,
328, 1223, 1233, 1234, 1254, 1257 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 15, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання недійсними
заповітів, договору купівлі-продажу та
визнання права власності - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні під час проголошення
судового рішення - протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
(підпис)
Яценко О. М.

Копія відповідає оригіналу.

Суддя
О. М.
Яценко