Справа №486/299/14-ц 27.10.2014 27.10.2014 27.10.2014
Провадження №22-ц/784/2815/14
Головуюча першої інстанції :
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

27 жовтня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів: Лисенка
П.П..

Самчишиної Н.В.

із секретарем: Горенко Ю.В.

з участю

позивачки - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника- ОСОБА_7

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_4 на рішення
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 01.07.2014 р. у
справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на своє утримання,

встановила:

13.02.2014 р. ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на своє утримання.

У шлюбі з відповідачем,
який розірвано 27.11.2002 р., вона
перебувала більше 10 років.

З 16.10 2007 р. вона вийшла на
пенсію за віком, яка призначена їй, як
матері інваліда з дитинства сина
відповідача - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. нар.

Розмір її пенсії, який дорівнює 1085
грн. 45 коп., є меншим від прожиткового
мінімуму, передбаченого ст. 7 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 р. ( 1176 грн.)

Таким чином, вона вважається
такою, що потребує матеріальної
допомоги, відповідно до приписів ч.4 ст.
75 СК України.

Відповідач в той же час, має
можливість надавати їй матеріальну
допомогу, оскільки є працездатним
працює та отримує достатній дохід.

Посилаючись на ці обставини,
позивачка просила стягнути з
відповідача аліменти на її утримання у
розмірі 1/6 частки усіх його доходів.

Рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 01.07.2014 р. постановлено про
задоволення позовних вимог.

На користь позивачки з
відповідача стягнуто аліменти на її
утримання у розмірі 1/6 частки всіх
доходів боржника щомісячно, починаючи
з 13.07.2014 р.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
та відмову у задоволенні позову,
оскільки позивачкою не доведено того
факту, що вона є особою, яка потребує
надання матеріальної допомоги
відповідно до правил ч.3 ст. 75 СК України
та те, що вона стала непрацездатною в
межах п'ятирічного періоду з часу
розірвання шлюбу, а суд цих обставин не
врахував.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з таких підстав.

Статтею 75 Сімейного кодексу
України передбачено, що дружина та
чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного.

Право на утримання має той з
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до правил частин 3 та 4
зазначеної статті непрацездатним
вважається той з подружжя, який досяг
пенсійного віку, встановленого
законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Один з подружжя вважається таким,
що потребує матеріальної допомоги,
якщо заробітна плата, пенсія, доходи
від використання його майна, інші
доходи не забезпечують йому
прожиткового мінімуму встановленого
законом.

Статтею 7 Закону України «Про
бюджет України на 2014 рік» передбачено,
що прожитковий мінімум для
непрацездатних осіб встановлюється у
розмірі 949 грн.

Передбачене частиною 3 ст. 76 СК
України право одного з подружжя на
утримання після розірвання шлюбу
обумовлене наявністю таких обставин.

На час розірвання шлюбу до
досягнення жінкою, чоловіком
встановленого законом пенсійного віку
має залишатися не більше п'яти років;
тривалість перебування у шлюбі повинна
бути не меншою десяти років.

З матеріалів справи вбачається,
що сторони перебували у шлюбі з 14
листопада 1990 р.

Відповідач є працездатним та
отримує платню у середньому розмірі
19816 грн. ( а. с. 22)

На його утриманні перебувають
двоє неповнолітніх дітей від шлюбу з
ОСОБА_5

Він сплачує аліменти на утримання
сина ОСОБА_6 інваліда з дитинства у
розмірі 1/8 частини його доходів.

В той же час, позивачка є
непрацездатною, не працює та отримує
пенсію за віком, як мати інваліда з
дитинства у розмірі 1085 грн., призначену
їй з 16.10.2007 р.( а. с. 18).

Шлюб позивачки з відповідачем
розірвано 27 листопада 2002 р.

На цей час до досягнення
позивачкою встановленого
законодавством пенсійного віку для
жінок залишалося більше п'яти років.

Крім того, пенсія , яку вона
отримує становить 1085 грн., що є більшим
розміру прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, встановленого на
час звернення з позовом.

Таким чином, відсутні умови, які є
правовими підставами для набуття
позивачкою права на утримання від
колишнього чоловіка.

Суд цих обставин та вимог закону,
яким врегульовані особливості набуття
права на утримання колишнього
подружжя, не врахував, належної оцінки
наданим доказам не дав, внаслідок чого
прийшов необґрунтованого цими
доказами висновку про підставність
судового звернення та задоволення
вимог позивачки.

Встановлене свідчить про
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи та порушення
норм матеріального права, що є
підставою для скасування рішення у
відповідності до приписів ч.1 ст. 309 ЦПК
України та ухвалення нового рішення.

Ухвалюючи нове рішення, колегія
суддів виходить з відсутності умов,
передбачених частинами 3 та 4 ст. 75 СК
України, які є правовою підставою для
набуття позивачкою права на утримання
від колишнього чоловіка у
відповідності до умов, встановлених ч.3
ст. 76 СК України.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 01.07.2014 р. - скасувати. Постановити
нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів на своє
утримання - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів, може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко Судді:

П.П. Лисенко

Н.В.Самчишина