Справа № 204/154/14-ц
Провадження № 2/204/835/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої - судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіної А.С.

за участю представника
позивача ОСОБА_1

за участю відповідачки
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користуванням
житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року до суду надійшла
позовна заява, яку позивач 08.07.2014 року
уточнив, та просив суд постановити
рішення, яким визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1, та
такою, що втратила підстави бути
зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1. В
обґрунтування своїх вимог позивач
вказав, що він є власником квартири № 15,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач проживав та був зареєстрований
у вищезазначеній квартирі з 27.07.1983 року,
а у 2001 році квартиру ним було
приватизовано. 20.02.2002 року між
позивачем -ОСОБА_3 та відповідачкою -
ОСОБА_2 було укладено шлюб. Після
укладення вищезазначеного шлюбу,
ОСОБА_2 була зареєстрована у даній
квартирі та проживала разом з
позивачем до 28.02.2002 року (6 діб). Після
зазначеної дати вони проживали близько
трьох років за межами України, а після
повернення на Батьківщину у 2005 році
вони придбали домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_2, де й мешкали до
розлучення. 24.09.2010 року рішенням
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 було розірвано. Згідно даного
рішення шлюбно-сімейні відносини, між
подружжям були припинені 20.06.2010 року, і
саме з того часу відповідачка
переїхала жити з домоволодіння
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, до
своїх батьків. Тобто, з 2005 року ОСОБА_2 у
квартирі позивача не проживала та на
сьогоднішній день не проживає, участь у
її утриманні не приймає. Комунальні
служби, що надають послуги по утриманню
квартири в своїх розрахунках вказують
кількість мешканців - 2 особи та
нараховують по своїм тарифам
відповідні розмірі грошових коштів,
які сплачує позивач. Визнання
відповідача таким, що втратили право
користування житловим приміщенням
необхідно для зменшення плати за
квартиру та комунальні послуги, що
суттєво впливає на її матеріальне
становище. Таким чином, позивач
вимушений звернутися до суду за
захистом своїх законних прав.

У судове засідання позивач не з'явився,
але представник позивача підтримала
уточнені позовні вимоги та просила їх
задовольнити, посилаючись на підстави
зазначені в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні
пояснила, що в квартирі позивача вона
зареєстрована, але з 20 червня 2010 року
вона там не проживає, так як
шлюбно-сімейні відносини з позивачем
не склалися. До того ж, 24 вересня 2010 року
рішенням суду їхній шлюб було
розірвано. Позивач у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 їй перешкоджає.
Проти зняття її з реєстрації в даній
квартирі заперечувала, оскільки
зареєструватися за іншою адресою вона
не має можливості.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 28.02.2001 року
виданого Державним
житлово-комунальним підприємством
«Південне» згідно розпорядження № 169-01,
є власником АДРЕСА_1 (а.с. 3). 20 лютого 2002
року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб,
зареєстрований Красногвардійським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції (а.с. 8). 24.09.2010 року
рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
розірвано. Згідно даного рішення
шлюбно-сімейні відносини, між
подружжям були припинені 20.06.2010 року, і
саме з того часу відповідачка
переїхала жити з домоволодіння
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, до
своїх батьків (а.с. 9). Згідно довідки від
05.06.2014 року в даній квартирі
зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_2 - його колишня дружина, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - їхні сини (а.с.32).

Факт не проживання відповідачки ОСОБА_2
більше одного року у спірній квартирі,
а саме з 20 червня 2010 року і до
теперішнього часу, підтверджено у
судовому засіданні поясненями
відповідачки та представника позивача.

Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Посилання відповідачки на той факт, що
позивач перешкоджав їй у праві
користування квартирою АДРЕСА_1, суд не
бере до уваги, оскільки дані пояснення
не знайшли свого підтвердження у
судовому засіданні, тому що належних та
допустимих доказів цього
відповідачкою не надано.

Таким чином, суд вважає за можливе
визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Однак, що стосується позовних вимог,
щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації у
квартирі АДРЕСА_1, то вони задоволенню
не підлягають, оскільки відповідно до
вимог статті 7 Закону України від 11
грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду. Тобто
рішення суду про визнання особи
втратившою право користування
житловим приміщення - є підставою для
зняття особи з реєстрації.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2
втратила право на проживання у спірній
квартирі, то з огляду на вищевикладене,
вимоги позивача ОСОБА_3, стосовно
втрати підстав бути зареєстрованою у
квартирі АДРЕСА_3 задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому з
відповідачки на користь позивача
необхідно стягнути судові витрати по
справі у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.
405 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користуванням житловим приміщенням -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати за подачу позову у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т.О. Дубіжанська