Справа №487/9192/13-ц 17.12.2014 17.12.2014
Справа 22 ц - 174/3402/14
Суддя першої інстанції: Корнешова Т.В.
Суддя доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко
Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Кудрою В.М.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,ОСОБА_5

про витребування майна

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про витребування майна.

Позивачка зазначала, що їй на праві
власності належить автомобіль марки
«MITSUBISHI PAJERO 3», 2008 р.в., номерний знак
НОМЕР_1, який перебував у користуванні
її колишнього чоловіка відповідача
ОСОБА_4 та його дядька ОСОБА_6, стосовно
якого доручення на розпорядження
вказаним автомобілем було скасовано.

Оскільки відповідачі добровільно
автомобіль не повертають, позивачка
просила витребувати його у останніх, а
в разі відсутності автомобіля стягнути
його вартість в солідарному порядку в
розмірі 191832 грн.

Рішенням Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 жовтня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь позивачки 191832 грн. на
відшкодування вартості автомобіля. В
решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
вказане рішення суду скасувати, а у
справі ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на невідповідність
вказаного рішення нормам
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
приймали участь в судовому засіданні,
дослідивши письмові докази по справі,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення апеляційної скарги.

Вирішуючи даний спір та
задовольняючі позовні вимоги, районний
суд, виходив з того, що позивачка має
право на відшкодування завданої їй
майнової шкоди у розмірі коштів,
вилучених від продажу автомобіля, в
зв'язку з відсутністю доказів про їх
сплату позивачці.

Проте з таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на вимогах процесуального
та морального закону.

Так, із змісту уточнених позовних
вимог ОСОБА_3 слідує, що вона є
власником автомобіля «MITSUBISHI PAJERO 3», 2008
р.в., яким користувався її колишній
чоловік, однак, в зв'язку з чисельними
порушеннями останнім правил
дорожнього руху, позивачка видала
доручення на користування вказаним
автомобілем ОСОБА_5 Проте, не зважаючи
на скасування доручення, автомобіль їй
не повернуто, та більш того, його
продано іншій особі.

Посилаючись на порушення її права
власності, позивачка просила
витребувати вказаний автомобіль у
відповідачів, і в разі його
відсутності, саме в зв'язку з цим,
стягнути його вартість.

Відповідно до положень ст. 387 ЦК
України, власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Таким чином умовами застосування
наведеної норми є те, що вимога має бути
пред'явлена виключно власником та
наявність неправомірного заволодіння
цим майном іншою особою.

Судом встановлено, що довідкою
Центру надання послуг, пов'язаних з
використанням автомобільних засобів, з
обслуговування м. Миколаїв УДАІ УМВС
України в Миколаївській області від 9
липня 2013 року підтверджено наявність в
облікових базах даних інформації щодо
реєстрації автомобіля «MITSUBISHI PAJERO 3»,
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску
на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 5).

7 вересня 2012 року ОСОБА_3 видала
доручення на управління та продаж
вказаного автомобіля на ім'я
відповідача ОСОБА_5 (а.с.48).

В подальшому 9 липня 2013 року вказане
доручення позивачкою скасовано шляхом
подачі до нотаріальної контори
відповідної заяви (а.с.59).

Довідками від 26 червня та 20 серпня 2014
року УДАІ УМВД України в Миколаївській
області повідомило про зняття спірного
автомобіля 11 липня 2013 року з обліку для
реалізації та про його наступну
реєстрацію на ім'я ОСОБА_8 (а.с. 87, 115).

З наведеного слідує, що позивачка на
час ухвалення рішення не являлася
власником спірного автомобіля, а тому
не мала права на його витребування і як
наслідок, не мала права на стягнення
вартості цього майна, оскільки саме з
цих підстав заявлені позовні вимоги в
тому числі з посиланням на положення
ст. 1213 ЦК України.

Проте, суд в супереч встановленим
вказаним фактичним даним, положенням
наведеної норми матеріального права,
не задовольняючи вимоги про
витребування спірного автомобіля,
вказаних висновків не зробив.

Також, порушуючи принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, встановлений положеннями
ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог, дійшов необґрунтованого
висновку про наявність підстав для
стягнення 191832 грн. коштів вилучених від
продажу автомобіля, як матеріальної
шкоди, відповідно до положень ч. 3 ст. 386
ЦК України, а не його вартості, в зв'язку
з неможливістю повернення в натурі від
особи, яка безпідставно його набула, на
що зазначено в позові.

Враховуючи наведені обставини,
оскаржуване рішення суду в частині
задоволення вимог та в вищенаведеній
частині відмови в задоволенні вимог на
підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про витребування майна або стягнення
його вартості відмовити .

Приймаючи до уваги, що вказані вимоги
також були пред'явлені і до іншого
відповідача ОСОБА_4, і суд зазначив про
відмову в решті позову, то такий
висновок підлягає залишенню без змін.

При цьому, підлягають відхиленню
доводи апеляційної скарги стосовно
належного виконання умов договору
доручення, який було видано позивачкою
ОСОБА_3 ОСОБА_5 щодо продажу спірного
автомобіля, оскільки вказані доводи
виходять за межі позовних вимог та
предмету доказування по даній справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309 , 315, 116 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 жовтня 2014 року в
частині задоволення та відмови в
задоволенні позовних вимог скасувати,
по справі ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про витребування майна або
стягнення його вартості відмовити.

Вказане рішення в частині відмови в
задоволенні решти позовних вимог до
ОСОБА_4 залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді