Справа
Провадження № 2/521/6831/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року Малиновський районний
суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Коблової О.Д.,

при секретарі судового засідання -
Гончарук Х.А.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.
Одеси, 06.10.2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя.
Уточнивши позовні вимоги, позивач,
зазначає,що з 1997 року перебував у шлюбі
з відповідачем, за час шлюбу сторонами
придбано нерухоме майно, а саме
квартира АДРЕСА_1, згода щодо розподілу
якого в позасудовому порядку між ними
не досягнута, у зв'язку з чим він
вимушений звернутись з позовом до суду.

Позивач та представник позивача у
судове засідання не з'явилися. Позовні
вимоги підтримали в повному обсязі та
просили їх задовольнити, надали суду
заяву в якій підтримали позовні вимоги,
не заперечували проти заочного
розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи сповіщений належним чином та
своєчасно. Від представника
відповідача до суду надійшла заява з
проханням відкласти слухання справи.

У зв'язку з тим, що відповідач був
належним чином та своєчасно особисто
повідомлений про слухання справи, а
тому право сторони позивача на розумні
строки розгляду справи не можуть бути
порушені іншими сторонами по справі,
суд вважає, що неявка належним чином
повідомленого відповідача є
неповажною.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги виниклі
обставини і підставами звернення в суд,
надавши належну юридичну оцінку
виниклим між сторонами по справі
правовідносинам, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню.

Дослідивши і проаналізувавши докази,
які містяться в матеріалах справи, суд
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалась як
на підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов наступних висновків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.2 постанови від 18.12.2009 року
№14 «Про судове рішення у цивільній
справі», рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність і допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини справи.

З 09.01.1997 року позивач та відповідач
перебували у зареєстрованому шлюбі. 19
серпня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розірвано, про що складений
відповідний актовий запис № 201
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану у Малиновському
районі реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції.

В період шлюбу, сторонами придбана
квартира АДРЕСА_1, право власності на
яку зареєстроване на ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу ,
посвідченого ОСОБА_3, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу 18.08.2005 року, № 1307.

У зв'язку із тим, що зазначена квартиру
була придбана ОСОБА_2 в період шлюбу із
ОСОБА_1, суд вважає, що вищезазначена
квартира, є спільною сумісною
власністю подружжя.

Відповідно до статті 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Законодавцем встановлена презумпція,
що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя (ч. 2. ст. 60 Сімейного
кодексу України).

Для визначення речей, набутих за час
шлюбу, об'єктами спільної сумісної
власності подружжя, не має значення, на
ім'я кого з них оформлене це майно.

Відповідно до статті 63 Сімейного
кодексу України дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України,
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі
поділу майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

Згідно п. 26, 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.06.2009
року «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», під час судового розгляду
предметом доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення і підлягають встановленню
при ухваленні рішення. Враховуючи
обов'язок кожної сторони довести
обставини, на які вона посилається,
необхідно в судовому засіданні
дослідити кожний доказ, наданий
сторонами на підтвердження своїх вимог
або заперечень, який відповідає
вимогам належності та допустимості
доказів (ст.. 58, 59 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст..ст. 10, 11 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає можливим
визнати право спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру
АДРЕСА_1 та поділити спільне сумісне
майно подружжя визнавши за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 60, 63, 70, 71 СК України, 372, 381 ЦК України,
ст. ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити в повному обсязі.

Визнати право спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру
АДРЕСА_1 .

Поділити майно, що належить ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на праві спільної сумісної
власності в рівних частках по ? кожному,
а саме квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, припинивши
право власності ОСОБА_2 на дану частку
майна.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 денний
строк з дня проголошення рішення суду
апеляційної скарги.

Суддя
Коблова О.Д.