Справа №490/888/14-ц 17.12.2014 17.12.2014 17.12.2014
Провадження №22-ц/784/3380/14
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Кудрею В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, представника
відповідача Статківської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Управління з використання та розвитку
комунальної власності Миколаївської
міської ради

на рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 03 вересня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до Управління
з використання та розвитку
комунальної власності Миколаївської
міської ради про визнання незаконною
відмови в скасуванні розпорядження від
23 квітня 2013 року №196-р та скасування
цього розпорядження,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Управління з
використання та розвитку комунальної
власності Миколаївської міської
ради (далі - Управління) про визнання
незаконною відмови в скасуванні
розпорядження від 23 квітня 2013 року
№196-р та скасування цього
розпорядження.

В позові ОСОБА_1 зазначала, що
розпорядженням Управління від 29
березня 2000 року в порядку
приватизації державного житлового
фонду ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
передано у власність квартиру
АДРЕСА_1, до складу якої також було
віднесено приміщення нежитлової
споруди літ. «Г» площею 9,5 кв. м та 13,
6 кв. м, які розташовані в дворі
будинку АДРЕСА_1

Проте рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 21 листопада 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 28 січня 2013 року, зазначене
розпорядження було визнано незаконним,
а свідоцтво про право власності на це
нерухоме майно недійсним.

Вказане рішення суду першої інстанції
відповідачем було виконано шляхом
прийняття оспорюваного розпорядження
від 23 квітня 2013 року №196-р, яким
скасовано розпорядження про передачу
вказаної квартири з нежитловими
приміщеннями у власність ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та визнано недійсним
свідоцтво про право власності на це
нерухоме майно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 травня 2013 року
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 21 листопада 2012 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 28 січня 2013
року було скасовано, а справу передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Незважаючи на скасування в касаційному
порядку зазначених рішень суду першої
та апеляційної інстанцій, Управління
відмовляється скасувати зазначене
розпорядження від 23 квітня 2013 року
№196-р.

Посилаючись на наведене, позивачка
просила про задоволення позову.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 03 вересня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено скасувати розпорядження
Управління від 23 квітня 2013 року №196-р в
частині скасування розпорядження
Управління від 29 березня 2000 року №4733-р
"Про передачу у власність квартири
АДРЕСА_1 " та в частині визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на вказане житлове
приміщення, видане на ім`я ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

Стягнуто з Управління на користь
ОСОБА_1 121 грн. 80 коп. витрат по сплаті
судового збору.

В апеляційній скарзі Управління
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_1 в позові,
посилаючись на те, що вирішення питання
про скасування оспорюваного
розпорядження підлягає вирішенню в
порядку повороту виконання судового
рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається,
що розпорядженням Управління від 29
березня 2000 року в порядку
приватизації державного житлового
фонду ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
передано у власність квартиру
АДРЕСА_1, до складу якої також було
віднесено приміщення нежитлової
споруди літ. «Г» площею 9,5 кв. м та 13,
6 кв. м, які розташовані в дворі
будинку АДРЕСА_1 Вказане
розпорядження стало підставою для
видачі 30 березня 2000 року свідоцтва про
право власності на вказану квартиру.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 21 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Миколаївської
області від 28 січня 2013 року, визнано
незаконним розпорядження Управління
від 29 березня 2000 року та свідоцтво про
право власності від 30 березня 2000 року,
видане на ім`я ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5

На виконання рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 21
листопада 2012 року Управлінням було
прийнято розпорядження від 23 квітня 2013
року №196-р, яким скасовано зазначене
розпорядження від 29 березня 2000 року
№4733-р та визнано недійсним свідоцтво
про право власності на житло від 30
березня 2000 року, видане на ім`я ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

В подальшому Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 травня 2013 року рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 21 листопада 2012 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 28 січня 2013
року скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Останнім заочним рішенням
Центрального районного суду
м. Миколаєва від 06 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Миколаївської
області від 04 серпня 2014 року, у позові
Миколаївській міській раді до
Управління, а також ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання незаконним
розпорядження Управління від 29 березня
2000 року № 4733-р та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло
від 30 березня 2000 року відмовлено.

Наведені обставини свідчать про те, що
оскільки скасовані рішення судових
інстанцій, які були підставою для
скасування розпорядження Управління
від 29 березня 2000 року №4733-р щодо
передачі у порядку приватизації
вказаного жилого приміщення у
власність ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
визнання недійним свідоцтва про право
власності на це нерухоме майно, то
відповідач зобов'язаний був скасувати
оспорюване розпорядження від 23 квітня
2013 року №196-р.

Проте як видно із листа Управління від
23 грудня 2013 року позивачці відмовлено в
скасуванні оспорюваного
розпорядження.

Згідно зі ст. 21 ЦК України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
щодо скасування розпорядження
Управління від 23 квітня 2013 року № 196-р.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що вимоги ОСОБА_1 про скасування
оспорюваного розпорядження Управління
від 23 квітня 2013 року №196-р повинні бути
вирішені в порядку повороту виконання
рішення суду безпідставні, оскільки
відповідно до ч.2 ст. 380 ЦПК України
питання про поворот виконання рішення
суду може бути вирішено лише в разі,
якщо предметом скасованого рішення
суду були вимоги матеріального
характеру, у зв'язку з чим таке рішення
підлягало примусовому виконанню.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскільки оскаржуване рішення ухвалено
з додержанням вимог матеріального і
процесуального права, то підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління з
використання та розвитку комунальної
власності Миколаївської міської ради
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 03
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді