Ухвала

Іменем України

24 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука
О.С.,

суддів: Гримич М.К.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання договору
іпотеки недійсним за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 03
жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 16 листопада 2006 року вона на
забезпечення виконання умов
кредитного договору, укладеного між
ОСОБА_3 та публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк»), уклала із цим банком
договір іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що
на момент укладення договору іпотеки у
квартирі проживали та були
зареєстровані неповнолітні діти, а
згоди на укладення цього договору
орган опіки та піклування не давав,
позивачка просила визнати договір
іпотеки від 16 листопада 2006 року
недійсним.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 11
лютого 2010 року позовну заяву ОСОБА_2
залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 03 жовтня 2014
року у відкритті апеляційного
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 11 лютого 2010 року
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, й направити
справу на розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що ухвала
апеляційного суду постановлена з
додержанням норм процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження у зв'язку з безпідставним
пропуском строку на апеляційне
оскарження ухвали районного суду від 11
лютого 2010 року, апеляційний суд
правильно виходив із того, що заявник
не навела обставин, які можна було б
визнати поважними, з урахуванням того,
що апеляційна скарга була подана лише 01
липня 2014 року.

При цьому, безпідставне поновлення
строку на оскарження є порушенням ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливості судового рішення у
такому його елементі, як правова
визначеність.

Крім того, у силу ч. 2 ст. 207 ЦПК України
особа, заяву якої залишено без
розгляду, після усунення умов, що були
підставою для залишення заяви без
розгляду, має право звернутися до суду
повторно.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити ухвалу
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 03 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В. Кафідова