Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Марцинкевича В.А.,

при секретарі Бовкун
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва про вселення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
вселення до квартири АДРЕСА_1, яка
належить йому на праві власності,
мотивуючи свої вимоги тим, що вказана
квартира була передана йому згідно
акта від 31.05.2010 року складеного старшим
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління у
м. Києві, про те що в порядку
примусового виконання виконавчого
листа Голосіївського районного суду м.
Києва від 06.05.2009 року про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за
договором позики у сумі 794466,76 євро. (на
день складання Акту становить згідно
курса НБУ 981,444 грн. за 100 євро-779 921,75 коп.),
державне мито в сумі 1700 грн., судовий
збір в сумі 30 грн., витрати на оплату
поштових повідомлень в сумі 45,38 грн.,
витрати на оплату правової допомоги в
сумі 35000 грн., що в загальній сумі
становить 816697,13 грн.

Так, вищевказана квартира належала на
праві приватної власності відповідачу
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
від 29.04.2005 року посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
зареєстрованого в Київському міському
БТІ 27.05.2005 року за № 1382. Дана квартира
перебувала в заставі у ОСОБА_1 який
являється стягувачем за виконавчим
листом, відповідно до договору іпотеки
від 03.09.2007 року зареєстрованого в
реєстрі за № 1132-д, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_5 Прилюдні
торги призначалися на 21.04.2010 року та
28.05.2010 року, стартова ціна квартири
склала 812361 грн., однак квартиру продано
не було.

Відповідно до вимог ст. 61 Закону
України «Про виконавче провадження»
дане майно було запропоноване
стягувану в рахунок погашення боргу за
виконавчим листом. У зв'язку з чим Актом
від 31.05.2010 року квартиру АДРЕСА_1 було
передано у власність ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний код
НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, що
зареєстрований та мешкає за адресою
АДРЕСА_3. 08.07.2010 року позивачем у
встановленому порядку в Київському
міському БТІ та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
було зареєстровано право власності на
квартиру.

До укладання договору дарування
квартири з своїм сином ОСОБА_3 який є
попереднім власником квартири ОСОБА_2
проживала в даній квартирі з чоловіком
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. До
19.06.2013 року ОСОБА_2 була заєреєстрована
за даною адресою.

06.08.2013 року позивач зареєстрував своє
місце проживання за адресою
знаходження квартири, але потрапити до
неї не може. Так, відповідачі
здійснюють перешкоди щодо вселення
позивача до квартири, а саме: не надають
ключі та не відчиняють дверей квартири,
що підтверджується Актами від 21.11.2011
року та 28.12.2011 року.

Представником відповідача ОСОБА_2
було подано заперечення в яких
зазначалося, що позовна заява не
відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України,
оскільки документи , якими позивач
обґрунтовує заявлені вимоги, складені
не уповноваженими на те особами.
Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.09.2013 року відповідач ОСОБА_2 була
зареєстрована в вказаній квартирі.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
06.03.2013 року в рамках цивільної справи
на квартиру АДРЕСА_1 - накладено арешт.
Судова заборона ніким не скасована. У
зв'язку з незаконною передачею у
власність квартири ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовною заявою про визнання
недійсним договору дарування та
застосування правових наслідків
недійсності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, з підстав, викладених у змісті
позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 повідомлена
судом належним чином про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явилася про причини неявки суд не
повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечив повністю.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
відносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України, право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

В силу ст. 316 Цивільного кодексу України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1,
належить на праві власності позивачу
ОСОБА_1 Вказана квартира була передана
йому згідно Акта від 31.05.2010 року
складеного старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління у м. Києві, про те
що в порядку примусового виконання
виконавчого листа Голосіївського
районного суду м. Києва від 06.05.2009 року
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 боргу за договором позики у
сумі 794466,76 євро. (на день складання Акту
становить згідно курса НБУ 981,444 грн. за
100 євро - 779 921,75 коп.), державне мито в
сумі 1700 грн., судовий збір в сумі 30 грн.,
витрати на оплату поштових повідомлень
в сумі 45,38 грн., витрати на оплату
правової допомоги в сумі 35000 грн., що в
загальній сумі становить 816697,13 грн.

Так, вищевказана квартира належала на
праві приватної власності відповідачу
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
від 29.04.2005 року посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
зареєстрованого в Київському міському
БТІ 27.05.2005 року за № 1382. Дана квартира
була подарована ОСОБА_3 його батьками
ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Квартира перебувала в заставі у ОСОБА_1
який являється стягувачем за
виконавчим листом, відповідно до
договору іпотеки від 03.09.2007 року
зареєстрованого в реєстрі за № 1132-д,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5 Прилюдні торги квартири
призначалися на 21.04.2010 року та 28.05.2010
року, стартова ціна склала 812361 грн.,
однак квартиру продано не було.
Відповідно до вимог ст. 61 Закону
України «Про виконавче провадження»
дане майно було запропоноване
стягувану в рахунок погашення боргу за
виконавчим листом.

06.08.2013 року позивач зареєстрував своє
місце проживання за адресою
знаходження квартири, але потрапити до
неї не може. Так, відповідачі
здійснюють перешкоди щодо вселення
позивача до квартири, а саме: не надають
ключі та не відчиняють дверей квартири,
що підтверджується Актом від 21.11.2011
року та 28.12.2011 року.

За нормою частини другої ст. 386
Цивільного кодексу України, власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Захист права власності - це сукупність
передбачених законом
цивільно-правових засобів, які,
по-перше, гарантують нормальне
господарське використання майна (тобто
вони забезпечують захист відносин
власності в їх непорушеному стані), а
по-друге - застосовуються для
поновлення порушених правовідносин
власності, для усунення перешкод, що
заважають їх нормальному
функціонуванню, для відшкодування
збитків, які заподіяні власнику.

Захист права власності здійснюється в
передбаченому законом порядку, тобто
шляхом застосування належної форми, за
собів і способів захисту. Для захисту
застосовується юрисдикційна форма
захисту, тобто діяльність
уповноважених державних органів, які
здійснюють комплекс організаційних
заходів для захисту пору шених прав.

За нормою статті 391 Цивільного кодексу
України власник, майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального
кодексу України, доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, пояснень свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

В силу ст. 155 цього Кодексу жилі будинки
(квартири), що є в приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Оцінивши наявні у справі докази,
аналізуючи пояснення сторін, приймаючи
до уваги пояснення свідків, які
підтвердили, що відповідачі чинять
позивачу перешкоди в користуванні
спірною квартирою, не надає йому
можливості щодо вселення в спірну
квартиру, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є правомірними та
такими, що підлягають до задоволення,
оскільки позивачем доведено факт
порушення відповідачами права
користування належною позивачу на
праві власності квартирою

Відповідно до ч. 4 ст. 311 Цивільного
кодексу України, фізична особа не може
бути виселена або іншим чином
примусово позбавлена житла, крім
випадків, встановлених законом.

За таких обставин, коли права власника
порушені, а власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, суд
приходить до висновку, що позивач
правомірно вимагає усунення будь-яких
порушень його прав користуватись та
розпоряджатись спірною квартирою.

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва про вселення
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 16, 311, 319, 328, 368, 386, 391
Цивільного кодексу України, ст. 150, 155 ЖК
України, ст.ст. 10, 60, 130,208-209, 212-215, 218, 292, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої
особи відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції м. Києва про
вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я :