АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції -
Кобеляцька-Шаховал І.О. Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Стройбізнес+»

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 жовтня 2014 року по справі

за позовами ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «МАКАР-С»
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на комплекс;

третьої особи із самостійними вимогами
товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройбізнес+» про
визнання права власності на майновий
комплекс та витребування майна;

третьої особи із самостійними вимогами
ОСОБА_3 про визнання його добросовісним
набувачем та визнання права власності
на майно;

третьої особи із самостійними вимогами
ОСОБА_4 про визнання її добросовісним
набувачем нерухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовною заявою про визнання
дійсним договору купівлі-продажу і
визнання права власності.

В обгрунтування своїх вимог посилався
на ті обставини, що у квітні 2011 року він
з Товариством з обмеженою
відповідальністю «МАКАР-С» (далі - ТОВ
«МАКАР-С») уклали у простій письмовий
формі договір купівлі-продажу
майнового комплексу, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. За купівлю
зазначеного об'єкту нерухомості він
сплатив суму у розмірі 560000 грн. і,
відповідно, отримав прибутковий
касовий ордер. В строк до 22 травня 2011
року вони зобов'язались укласти
договір нотаріально. Відповідач від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу ухиляється, тому він
змушений звернутись до суду.

Третя особа товариство з обмеженою
відповідальністю «Стройбізнес+» (далі -
ТОВ «Стройбізнес+») у листопаді 2011 року
заявило самостійні вимоги на предмет
спору, звернувшись до суду з позовом,
який уточнило у жовтні 2014 року та в
остаточній редакції просило визнати
право власності на вищевказаний
майновий комплекс за собою;
витребувати його з незаконного
володіння ОСОБА_3; скасувати запис про
реєстрацію права власності на майновий
комплекс за ОСОБА_3; визнати ТОВ
«МАКАР-С» недобросовісним набувачем
майнового комплексу; зобов'язати ТОВ
«МАКАР-С», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
повернути майновий комплекс у
володіння ТОВ «Стройбізнес+» у
первісному стані; розподілити судові
витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилалося
на ті обставини, що спірний майновий
комплекс належав ТОВ «Стройбізнес+» на
підставі Свідоцтва про право власності
від 28 листопада 2006 року, виданого
виконкомом Придніпровської сільської
ради.

Нікопольським міськрайонним судом
Дніпропетровської області по справі №
2-2081/09 було ухвалено рішення від 20
березня 2009 року, яким визнано договір
купівлі - продажу майнового комплексу
від 26 жовтня 2007 року, укладений у
простій письмовій формі між ОСОБА_5 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стройбізнес +»
(с.Менжинське Нікопольського району),
від імені якого діяв на підставі
довіреності на розпорядження майном
від 07 липня 2007 року, ОСОБА_6, дійсним.
Після чого ОСОБА_5 вніс вказаний
майновий комплекс в уставний фонд
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МАКАР-С».

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06
вересня 2011 року апеляційну скаргу TOB
«Стройбізнес+» було задоволено,
рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 20
березня 2009 року по справі № 2-2081/09
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5

Посилаючись на ч.2 ст.328 ЦК України,
вважає, що незаконність набуття права
власності на майновий комплекс ОСОБА_5
встановлено рішенням апеляційного
суду, яке набрало законної сили, яким
скасовано правову підставу переходу
права власності на майновий комплекс
від TOB «Стройбізнес+» до ОСОБА_5, а в
подальшому і переходу цього права до TOB
«МАКАР-С» та інших осіб. У зв'язку з цим,
вважає, що право власності на майновий
комплекс лишилось за TOB «Стройбізнес+».

Ухвалою Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 03
липня 2012 року до участі у справі у
якості третьої особи було залучено
ОСОБА_3, який у січні 2013 року заявив
самостійні вимоги та просив визнати
його добросовісним набувачем
майнового комплексу та визнати за ним
право власності на даний об'єкт
нерухомості (т.1, а.с.98, 132-135,150-153).

В обґрунтування своїх вимог з
урахуванням уточнень, зазначив, що
комунальним підприємством
«Нікопольське міжміське бюро
технічної інвентаризації» 29 серпня 2011
року за ним було зареєстровано право
власності на спірний майновий комплекс
на підставі нотаріально посвідчених
договорів купівлі-продажу від 25 та 26
серпня 2011 року, укладених між ним як
покупцем та продавцем ОСОБА_2 як
власником майнового комплексу на
підставі рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 01 липня 2011 року.

Ввважає себе добросовісним набувачем
спірного майнового комплексу, оскільки
він вибув з володіння ТОВ
«Стройбізнес+» за бажанням та згодою
останнього, так як директор товариства
ОСОБА_7 діяв у відповідності до Статуту
товариства і мав усі повноваження,
необхідні для відчуження майнового
комплексу та видачі на ім'я ОСОБА_6
нотаріально посвідченої довіреності
від 07 липня 2007 року на розпоряджання
майном товариства.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 21
січня 2013 року до участі у справі у
якості третьої особи було залучено
ОСОБА_4, яка заявила самостійні вимоги
на предмет спору та звернулась у
березні 2013 року з позовом про визнання
її добросовісним набувачем та визнання
за нею права власності на вищевказаний
майновий комплекс, посилаючись в
обґрунтування вимог на ті обставини, що
відповідно до свідоцтва на право
власності, виданого 12 січня 2012 року
приватним нотаріусом Нікопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
вона є власником спірного нерухомого
майна, яке було придбане нею на
відкритих торгах 12 січня 2012 року, тобто
в порядку, встановленому для виконання
рішень суду (т.1, а.с.130, 165-167).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 жовтня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ТОВ
«Стройбізнес+», ОСОБА_3, ОСОБА_4 було
відмовлено.

В апеляційних скаргах ТОВ
«Стройбізнес+» та ОСОБА_2, кожен окремо,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просять скасувати рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2014 року в частині відмови у задоволенні
їх позовних вимог та ухвалити нове,
яким задовольнити їх позовні вимоги.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржувалося, а тому в
апеляційному порядку не переглядалося.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройбізнес+»
підлягають відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно Витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, виданого Комунальним
підприємством «Нікопольське міжміське
бюро технічної інвентаризації» (далі-
КП «Нікопольське МБТІ»), майновий
комплекс, який складався з
мінімукомольного заводу (літ.А, 341,5
кв.м), складу готової продукції (літ.Б,
242,9 кв.м), складу зерна (літ.В, 597,4 кв.м),
будівлі естакади (літ.Г., 476 кв.м),
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
належав ТОВ «Стройбізнес+» на підставі
Свідоцтва про право власності від 28
листопада 2006 року, виданого виконкомом
Придніпровської сільської ради (т.1,
а.с.54).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2009 року по справі
№ 2-2081/09 було визнано договір купівлі -
продажу спірного комплексу від 26
жовтня 2007 року, укладений у простій
письмовій формі між ОСОБА_5 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стройбізнес +»
(с.Менжинське Нікопольського району),
від імені якого діяв на підставі
довіреності на розпорядження майном
від 07 липня 2007 року, ОСОБА_6, дійсним та
визнано за ОСОБА_5 право власності на
зазначений комплекс (т.1, а.с.40-42).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06
вересня 2011 року рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2009 року по справі
№ 2-2081/09 було скасовано, у задоволенні
позову ОСОБА_5 до ТОВ «Стройбізнес +»,
ОСОБА_9 про визнання договору дійсним
та визнання права власності відмовлено
(т.1, а.с.38,39).

Згідно Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого виконкомом
Нікопольської міської ради 11 травня 2010
року серії САС № 773572 на підставі
рішення виконкому від 28 квітня 2010 року
№ 259/7, право власності на комплекс по
вул.Електрометалургів, 296 у м.Нікополь
Дніпропетровської області було
зареєстровано за ТОВ «МАКАР-С» (т.1,
а.с.18,19).

Між ТОВ «МАКАР-С» та ОСОБА_2 22 квітня 2011
року у простій письмовій формі було
укладено договір купівлі-продажу
зазначеного майнового комплексу (т.1,
а.с. 6,7).

Згідно умов договору, продаж вчинено за
560000 грн., які покупець ОСОБА_2 згідно
квитанції до прибуткового касового
ордера № 1/22 від 22 квітня 2011 року
сплатив продавцю ТОВ «МАКАР-С» до
підписання цього Договору (т.1, а.с.5).

Продавець зобов'язувався у строк до 22
травня 2011 року підготувати документи
для посвідчення договору
купівлі-продажу нотаріально, але свої
зобов'язання не виконав, що зумовило
ОСОБА_2 звернутися до суду.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 01 липня 2011 року було
визнано договір купівлі-продажу,
укладений між ОСОБА_2 та Товариством з
обмеженою відповідальністю «МАКАР-С»
від 22 квітня 2011 року дійсним. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на комплекс,
який складається з мінімукомольного
заводу (літ.А, 341,5 кв.м), складу готової
продукції (літ.Б, 242,9 кв.м), складу зерна
(літ.В, 597,4 кв.м), будівлі естакади (літ.Г.,
476 кв.м), розташованого за адресою
АДРЕСА_1 (далі - майновий комплекс) (т.1,
а.с.30,31).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 11
жовтня 2011 року було задоволено заяву
ТОВ «Стройбізнес+» про перегляд
рішення суду у зв'язку з нововиявленими
обставинами, рішення від 01 липня 2011
року скасовано, залучено ТОВ
«Стройбізнес+» до розгляду справи у
якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги (т.1, 44,45).

За результатами перегляду рішення
суду, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 було відмовлено, з чим колегія
суддів погоджується з огляду на
наступне.

Ст. 657 ЦК України у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
було встановлено, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації з
моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України у п. 13
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06 листопада
2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст. ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права колегія суддів відхиляє як
безпідставні, оскільки, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо
визнання письмового договору
купівлі-продажу майнового комплексу
дійсним, суд першої інстанції
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, повно, всебічно та
обґрунтовано встановив обставини
справи, надав належну оцінку наявним у
справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
стосуються незгоди з ухвалою
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 11 жовтня
2011 року про перегляд рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Судом також встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі рішення Нікопольського
міськрайонного суду від 01 липня 2011
року, скасованого за нововиявленими
обставинами ухвалою від 11 жовтня 2011
року, спірний комплекс 28 липня 2011 року
було зареєстровано Комунальним
підприємством «Нікопольське міжміське
бюро технічної інвентаризації» за
позивачем ОСОБА_2, який згідно
договорів купівлі-продажу від 25 та 26
серпня 2011 року продав його третій
особі, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ОСОБА_3 (т.1, а.с.136-139).

Згідно довідки КП «Нікопольське МБТІ»
від 05 грудня 2012 року № 9514, станом на 05
грудня 2012 року право власності на
спірний майновий комплекс
зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі
договорів купівлі-продажу від 25 та 26
серпня 2011 року (т.1, а.с.121).

Як убачається з інформації відділу
державної виконавчої служби
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції від 19 грудня 2012 року
№ 72613, у провадженні відділу перебував
виконавчий лист № 2-5234, виданий 31 жовтня
2011 року Нікопольським міськрайонним
судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_10 боргу в сумі 141430 грн. Боржником
в порядку ч.5 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» запропоновано
звернути стягнення на комплекс
нежитлових будівель по АДРЕСА_1 (т.1,
а.с.124).

Спірний об'єкт 12 січня 2012 року було
продано на прилюдних торгах ОСОБА_4, про
що державним виконавцем складено акт
про проведення аукціону з реалізації
майна (т.2, а.с. 11-12, 20, 23-24).

Приватним нотаріусом Нікопольського
нотаріального округу ОСОБА_8 12 січня 2012
року було видано свідоцтво про право
власності на спірний майновий об'єкт на
ім'я ОСОБА_4 (т.1, а.с.168).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог третьої особи з самостійними
вимогами ТОВ «Стройбізнес+», суд першої
інстанції виходив з їх безпідставності
та з того, що майно не може бути
витребувано від власника, що набув
майно в порядку, встановленому для
виконання рішень суду.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду, вважає, що вони
відповідають обставинам справи та
чинному законодавству.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення
або оспорювання.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення, визнання
порушених, оспорюваних прав та вплив на
правопорушника.

Загальний перелік способів
захисту цивільних прав та інтересів
передбачений ст. 16 ЦК України. Власник
порушеного права може скористатися
конкретним способом захисту свого
права.

Вважаючи своє право порушеним,
третя особа ТОВ «Стройбізнес+»
звернулось із самостійними вимогами
про визнання за ним права власності на
спірний майновий комплекс,
витребування майна з незаконного
володіння ОСОБА_3 та скасування запису
про реєстрацію права власності на це
майно за ОСОБА_3

Одночасно ТОВ «Стройбізнес+»
заперечувало проти вимог ОСОБА_4 про
визнання її добросовісним набувачем на
підставі ч.2 ст. 388 ЦК України, оскільки
право власності за нею на оспорюваний
майновий комплекс не зареєстроване.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, підлягають захисту шляхом
задоволення віндикаційного позову до
добросовісного набувача, якщо є
підстави, передбачені ст. 388 ЦК України,
які дають право витребувати майно від
добросовісного набувача.

Частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає,
що у випадку, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; 3) вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

За змістом ч.2 ст. 388 ЦК України майно не
може бути витребувано від
добросовісного набувача, якщо воно
було продане у порядку, встановленому
для виконання судових рішень.

ТОВ «Стройбізнес+», не погоджуючись з
висновками суду, що спірне майно на
праві власності належить ОСОБА_4, яка
набула це право у порядку,
передбаченому для виконання рішення
суду, у своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що ОСОБА_4 не набула
права власності на оспорюваний
комплекс, оскільки не зареєструвала
його у встановленому законодавством
порядку.

Такі доводи апеляційної скарги колегія
суддів не може прийняти до уваги та
визнати їх підставами для скасування
рішення з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_4 придбала спірне майно на
прилюдних торгах та отримала
нотаріально посвідчене Свідоцтво від 12
січня 2012 року про право власності на
нього.

Щодо не проведення ОСОБА_4 державної
реєстрації права власності на спірний
об'єкт, колегія суддів зазначає
наступне.

З інформації відділу державної
виконавчої служби Нікопольського
міськрайонного управління юстиції від
19 грудня 2012 року № 72613 видно, що на
підставі ухвали Нікопольського
міськрайонного суду від 05 грудня 2011
року державним виконавцем 06 січня 2012
року на спірний майновий комплекс було
накладено арешт, який є чинним, у
зв'язку з чим державна реєстрація права
власності на зазначене майно за ОСОБА_4
не здійснювалася (т.1,а.с.58, 124).

Доводи апеляції, що оспорюваний
майновий комплекс ОСОБА_4 придбала на
відкритих торгах під час дії арешту,
колегія суддів не може взяти до уваги,
оскільки зазначені обставини не були
предметом судового розгляду.

Прилюдні торги з реалізації спірного
майна не скасовані та недійсними не
визнавалися.

Обраний ТОВ «Стройбізнес+» спосіб
захисту свого права шляхом визнання
ТОВ «МАКАР-С» недобросовісним
набувачем майнового комплексу та
зобов'язання ТОВ «МАКАР-С», ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 повернути майновий
комплекс у володіння ТОВ
«Стройбізнес+» у первісному стані не
ґрунтується на нормах закону, а тому у
задоволенні заявлених позовних вимог
правомірно було відмовлено.

Суд першої інстанції правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормою матеріального
права, яка підлягає застосуванню,
повно, всебічно та обґрунтовано
встановив обставини справи, надав
належну оцінку наявним у справі
доказам, у результаті чого ухвалив
законне й обґрунтоване рішення, яке
відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройбізнес+»
відхилити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді