Справа № 591/2412/14-ц
Провадження № 2/591/1207/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року

м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі:
головуючого-судді Янголя Є.В., при
секретарі Журба А.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання за ним права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що під час
перебування у шлюбі з відповідачкою
була придбана квартира АДРЕСА_1, яка
була зареєстрована на відповідачку,
оскільки він сподівався на довгі
сімейні стосунки і його на той час не
турбувало питання оформлення права
власності. Для придбання вказаної
квартири йому мати давала кошти в сумі
20 тис. дол. США. З вказаних коштів він
особисто продавцеві квартири давав
завдаток в сумі 10 тис. дол. США, решту
коштів в сумі 10 тис. дол. США витратив на
ремонт цієї квартири. Вважає, що
зазначена квартира є спільною сумісною
власністю. Після придбання квартири
він там проживає. В подальшому
стосунки з відповідачкою у нього
погіршилися, що потягло за собою
розірвання шлюбу, не підтримує
стосунки з відповідачкою з січня 2012
року, зі сторони відповідачки постійно
виникає питання щодо законності його
проживання в квартирі, на поділ
квартири вона не погоджується, так як
вважає, що квартира є її особистою
приватною власністю.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали.

Відповідачка та її представник позов
не визнали, вважають, що квартира є
особистою приватною власністю
відповідачки, так як була придбана за
її особисті кошти, які вона за
договором дарування отримала від свого
батька. Відповідачка пояснила, що
квартира була повністю куплена за
кошти, які вона отримала від свого
батька, сама домовлялася про купівлю
квартири, спочатку давала завдаток в
розмірі 1000 дол. США, а потім сплачувала
решту суми. Визнала, що позивач давав
кошти на ремонт квартири, однак ця сума
була не більш ніж 5 тис. дол. США.

Суд, вислухавши думку сторін та
дослідивши докази вважає, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі з 06.06.2003 року (а.с. 9)
по 16.04.2014 року (а.с. 71).

15.12.2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ
„Фінансова компанія „СУМБУД-ІНВЕСТ"
було укладено договір № 212 про участь у
Фонді фінансування будівництва виду А
(а.с. 14-17), відповідно до умов якого
ОСОБА_2 до 06.12.2010 року повинна сплатити
кошти в сумі 345920,00 грн., а інша сторона
передати відповідачці майнові права на
квартиру АДРЕСА_1. Також було видане
свідоцтво про участь у Фонді
фінансування будівництва № 217 (а.с. 18),
де також зазначено, що кошти в сумі
345920,00 грн. повинні бути внесені до 06.12.2010
року.

Вказаний вище договір свідчить про те,
що намір на придбання спірної квартири
виник ще наприкінці 2009 році, тобто
задовго до припинення подружніх
відносин та розірвання шлюбу і сторони
знали, що до кінця 2010 року необхідно
буде розрахуватися за квартиру.

Аналогічний договір 15.12.2009 року був
укладений між ТОВ „Фінансова компанія
„СУМБУД-ІНВЕСТ" та ОСОБА_3, однак 07.12.2010
року між ними була укладена додаткова
угода № 2 (а.с. 20), відповідно до умов
якої, раніше сплачені кошти ОСОБА_3 в
сумі 345920,00 грн., були зараховані як
внесок відповідачки ОСОБА_2

08.12.2010 року спірна квартира була
передана від ВАТ „Сумбуд"
відповідачці, про що було складено акт
(а.с. 13).

В січні 2011 року право власності на
квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
(а.с. 11) та витягом про державну
реєстрацію прав (а.с. 12).

В квартирі АДРЕСА_1 був зроблений
ремонт, що підтверджується звітом про
оцінку майна (а.с.24-37), зокрема
фотознімками під час складання
вказаного звіту (а.с. 35).

Станом на час розгляду справи в спірній
квартирі зареєстровані відповідачка
та її син ОСОБА_4 ОСОБА_1 проживає в
АДРЕСА_1, що визнається відповідачкою.

Таким чином в судовому засіданні було
встановлено, що спірна квартира була
придбана під час перебування сторін у
шлюбі.

Посилання позивача на ту обставину, що
квартира з самого початку придбавалася
для сім'ї та він мав інтерес до вказаної
квартири, приймав участь в її
придбанні, витрачав кошти та робив
ремонт, підтверджується дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Посилання позивача на ту обставину, що
в липні 2010 року він отримав від своєї
матері кошти в сумі 20 тис. дол. США для
придбання спірної квартири, які
остання в свою чергу мала від продажу
02.07.2010 року належної їй квартири
АДРЕСА_3, підтверджуються його
поясненнями в якості свідка,
поясненнями свідка ОСОБА_5 та договором
купівлі-продажу квартири (а.с. 21).

Допитаний в якості свідка позивач
ОСОБА_1 суду пояснив, що з отриманих
коштів від матері він 10 тис. дол. США
витратив на придбання квартири, а 10 тис.
дол. на проведення ремонту в квартирі.
Гроші за спірну квартиру передавались
в два етапи, обидва рази він був при
цьому присутній, перший раз під час
передачі завдатку не пам'ятає а при
другій передачі він гроші передав
особисто. Коли передавав завдаток, в
квартирі вже робився ремонт. Вважає, що
квартира була куплена за спільні кошти
подружжя.

ОСОБА_5 в суді пояснила, що дала гроші в
сумі 20 тис. дол. США на прохання
позивача, який є її сином, для придбання
квартири. Також підтвердила, що позивач
приймав участь в проведенні ремонту
квартири, наймав людей, завозив
будівельні матеріали, сам носив цемент,
майже весь час під час ремонту
знаходився в квартирі. Крім того
пояснила, що сама особисто була в цій
квартирі, допомагала вбирати,
розбирати речі, бачила на квартирі
матір відповідачки. Підтвердила ту
обставину, що після того, як ОСОБА_1
вийшов з СІЗО, він продовжив проживати
з відповідачкою.

Також посилання ОСОБА_1 на те, що він мав
достатній дохід, підтверджується
довідкою (а.с. 22), з якої вбачається, що
він, працюючи приватним підприємцем, в
2009 році отримав виручку в сумі 167815,87
грн., в 2010 році в розмірі 781112,04 грн.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснила, що сторін знала ще до продажу
квартири, однак вийшла на них , як на
покупців, через агентство нерухомості,
осінню 2010 року квартиру по вул.
Прокоф'єва продавала за договором
переуступки. Договір вона заключала з
відповідачкою, однак сторони були
присутні вдвох, зразу осінню, дати не
пам'ятає, 2010 року їй дали завдаток в
сумі 10000 дол. США, казали що квартиру
купляють на сім'ю, зустріч була в
присутності працівників агентства
нерухомості. Як зрозуміла з розмови, ці
гроші належали позивачу. Ніяких розмов
про те, хто і в якій сумі оплачує свою
частку у спірній квартирі власними
грошовими коштами, вона не чула. Другий
раз гроші передавались її чоловіку
ОСОБА_6, вона не була присутня.

Свідок ОСОБА_6 суду дав аналогічні
пояснення та доповнив що перед
покупкою квартири сторони її оглядали
разом, він зрозумів, що квартиру вони
купляють для сім'ї, аванс в сумі 10 тис.
дол. США передавався в вересні 2010 року,
а решту коштів йому особисто передавав
в грудні 2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 була при
цьому присутня.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено,
що дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як встановлено в судовому засіданні
спірна квартира була придбана під час
перебування у шлюбі, шлюбний договір не
укладався, домовленість між сторонами
щодо часток в праві власності на
квартиру досягнута не була, позивач
безпосередньо приймав участь в
придбанні спірної квартири та
проведенні в ній ремонту, не втратив
інтересу до неї та проживає в ній, а
тому придбану спірну квартиру слід
вважати спільною сумісною власністю
подружжя, частки в праві власності на
яку у сторін рівні.

Враховуючи викладене суд вважає, що
позов підлягає задоволенню.

В той же час суд не може прийняти до
уваги посилання відповідачки на те, що
спірна квартира є її особистою
приватною власністю та не підлягає
поділу, так як придбана за її особисті
кошти, які вона за договором дарування
отримала від свого батька з наступних
підстав.

В обґрунтування того, що спірна
квартира була придбана за її особисті
кошти, які їй подарував батько,
відповідачка посилається на договір
дарування від 13.12.2010 року (а.с. 86), згідно
якого її батько ОСОБА_7 для придбання
квартири АДРЕСА_1 подарував їй грошові
кошти в сумі 360 тис. грн., які він в свою
чергу отримав від продажу квартири
АДРЕСА_2 (а.с. 89), пояснення свідків
ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що є батьком відповідачки,
підтвердив, що за договором дарування в
грудні 2010 року передав доньці гроші в
сумі 360 тис. грн. для придбання квартири,
також пояснив, що позивач мав намір
проживати в цій квартирі, давав гроші
на її ремонт, при цьому частина грошей,
які давав на ремонт ОСОБА_1, була більша,
ніж та частина грошей, яку давала його
донька. При розрахунках за спірну
квартиру не був присутній.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що є сином
відповідачки, зі слів матері ОСОБА_2 та
дідуся ОСОБА_7 знає, що останній давав
матері кошти для придбання спірної
квартири, при передачі коштів не був
присутній, також не був присутній при
розрахунках за спірну квартиру, ремонт
в квартирі робила його матір, позивач
допомагав тільки переносити речі,
однак при розрахунках з робочими він
також не був присутній, де придбавались
будівельні матеріали не знає.
Підтвердив, що у нього були погані
відносини з позивачем з самого початку
а матері погіршились відносини з
позивачем після того, як він звільнився
з СІЗО.

Так, та обставина, що ОСОБА_7 продав
квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 89) сумнівів не
викликає.

В той же час суд критично відноситься
до вказаного відповідачкою договору
дарування від 13.12.2010 року та пояснень
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки
договір укладався з батьком, а свідки
також відповідно є батьком та сином,
тобто близькими особами, при чому
останній не був очевидцем подій, а знає
про обставини лише зі слів матері та
діда.

Також будь-яких доказів того, що для
придбання квартири АДРЕСА_1 були
використані кошти, які відповідачка
отримала за договором дарування від
свого батька, ОСОБА_2 не надано.

Суд враховує, що відповідачкою взагалі
не надано ніяких доказів на
підтвердження того, яким чином вона
розрахувалася за придбану квартиру, ні
письмових ні свідків. Така позиція
відповідачки, зокрема що завдаток був в
розмірі 1 тис. дол. США, спростовується
поясненнями позивача в якості свідка, а
також поясненнями свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_3

Посилання відповідачки на те, що
позивач перебував у розшуку з 30.12.2010
року по 27.01.2011 року (а.с. 108, 115), не має
ніякого значення для вирішення справи.

Враховуючи викладене суд вважає, що
відповідачкою не доведено в судовому
засіданні, що придбана квартира є її
особистою приватною власністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
2217,00 грн. в рахунок відшкодування
судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана особою, яка була присутня
при оголошенні рішення суду протягом 10
днів з дня його оголошення а особою, яка
не брала участі в розгляді справи,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення до судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Сумської
області через Зарічний районний суд м.
Суми.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано.

Повний текст рішення суду виготовлено
17.12.2014 року.

Суддя
Янголь Є.В.