АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/7257/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К. О. Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

22 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 29 травня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 за участю третьої особи: Органу
опіки та піклування Крюківської
районної ради м.Кременчука про
позбавлення батьківських прав, -

В С
Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивачка звернулася з
вищезазначеним позовом до суду,
обґрунтовуючи його тим, що з 23 січня 2010
року по 15 лютого 2013 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
від якого мають неповнолітню дитину
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з нею та знаходиться на її
утриманні.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука від 13 липня 2012 року з
відповідача стягуються аліменти на
утримання сина, а рішенням цього ж суду
від 01 жовтня 2013 року розмір аліментів
на дитину збільшено з 1/6 частини
заробітку (доходу) на 1/3 частини. Цим же
рішенням було змінено прізвище дитини
з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Після розірвання шлюбу відповідач
життям сина не цікавиться, не
телефонує, не вітає з днем народження,
та не приймає участі у його вихованні. У
зв'язку із несплатою аліментів 19
вересня 2013 року начальником ВДВС було
направлено подання про вирішення
питання про порушення кримінальної
справи у відношенні до ОСОБА_3 за ст. 164
КК України. Увесь період з народження
дитини вона самостійно створює йому
належні умови виховання, купує одяг,
взуття, та інші речі, необхідні для
нормального розвитку, забезпечує його
фізичний та духовний розвиток. Дитині
забезпечені гідні умови проживання та
гармонійна атмосфера оточення. З
урахуванням вищезазначеного просила
позбавити відповідача батьківських
прав відносно дитини ОСОБА_4, стягнути
судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 29 травня 2014 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено (а.с.49-51).

Не погодившись із рішенням суду,
позивачка звернулася з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, батьками
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.15).

Заочним рішенням Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 01 жовтня 2013
року, яке набрало чинності,
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
період з 23 січня 2010 року по 15 лютого 2013
року перебували у зареєстрованому
шлюбі. Також, вказаним рішенням
збільшено розмір аліментів, які
стягуються з ОСОБА_3 на утримання сина
до 1/3 частини з усіх видів доходу
(заробітку) щомісячно та змінено
прізвище дитини з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4»
(а.с.12-14). Відповідач частково сплачує
заборгованість по аліментам (а.с.32-33).

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем не підтверджено
неналежне виконання ОСОБА_3 своїх
батьківських обов'язків, оскільки він
бажає брати участь у вихованні дитини,
проти позбавлення батьківських прав
заперечує.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права: згідно із ст. 164
СК України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він: не забрали дитину з
пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без поважної
причини і протягом шести місяців не
виявляли щодо неї батьківського
піклування: ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
визначено, що позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом, суд може у
виняткових випадках при доведеності
винної поведінки когось із батьків або
їх обох з урахуванням її характеру,
особи батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав.

А згідно ст. 166 СК України, позбавлення
батьківських прав є виключною мірою,
яка тягне за собою серйозні правові
наслідки як для батька, так і для
дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII,
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом, а
відповідач категорично проти
позбавлення батьківських прав, прагне
брати участь у вихованні дитини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову у позові про
позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів, рішення Крюківської
районної ради м.Кременчука Полтавської
області Виконавчого комітету № 293 від 11
грудня 2014 року про надання висновку
щодо доцільності позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3, вважає
безпідставним за відсутністю
достатніх, вагомих та переконливих
аргументів, які могли б слугувати
підставою для позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 29 травня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді:
М.Ю. Петешенкова

О.Г. Дерев'янко

Л.А. Черненкова