АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/5702/14 Справа № 2-283/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л.Г. Доповідач - Макаров
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року м.
Дніпропетровськ
Колегія суддів
судової палати по цивільним справам
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М., Котушенко С.П.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
25 липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Ле Гранд»,
треті особи: Страхова компанія
«Український страховий Альянс»,
Приватне акціонерне товариство «УСК
«Княжа», про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
у відшкодування майнової шкоди 34858 грн
71 коп., моральної шкоди 3 тис.грн,
витрати на проведення автотехнічного
та автотоварознавчого дослідження у
розмірі 900грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
йому на праві власності належить
автомобіль «Тойота Ауріс», державний
номер НОМЕР_1. 22грудня 2007 року на
Полтавському шосе у м.
Дніпропетровську сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП)
за участю автомобіля «Тойота Ауріс»,
державний номер НОМЕР_1, під його
керуванням та автомобіля ГАЗ 2705,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_5, який перебував у трудових
відносинах з ТОВ «Компанія «Ле Гранд».
Вважає, що ДТП сталася з вини водія
ОСОБА_5, який перевищив швидкість руху в
населеному пункті. Зазначене також
встановлено та підтверджено
постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
21 лютого 2008 року та висновком
спеціаліста автотехніка від 23 січня 2008
року, згідно з якими ОСОБА_5 порушено
п.12.3 та п.12.4 Правил дорожнього руху, а
крім того він мав технічну можливість
уникнути зіткнення, тому його дії
знаходяться у прямому причинному
звязку з ДТП. Вартість матеріального
збитку, відповідно до висновку
спеціаліста автотоварознавця від 24
січня 2008 року, спричиненого йому як
власнику автомобіля «Тойота Ауріс»,
становить 36221 грн 42 коп. За ремонт
автомобіля він сплатив 34858 грн 71 коп., за
проведення автотоварознавчого та
автотехнічного дослідження 900 грн,
також йому була завдана моральна шкода,
яку він оцінює у 3000 грн, оскільки він є
людиною похилого віку і під час
зіткнення отримав душевний стрес та
страждання.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 липня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позов у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
судом не ухвалювалась постанова про
притягнення водія ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності,
передбаченої ст.124КУпАП; належних та
допустимих доказів виниОСОБА_5 у
скоєнні ДТП не надано, а тому його вина
не доведена; окрім цього, відсутні
докази існування між ним та ТОВ
«Компанія «Ле Гранд» трудових
відносин.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що 22 грудня 2007
року на Полтавському шосе у м.
Дніпропетровську сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля Газ 2705, державний номер
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, та
автомобіля «Тойота Ауріс», державний
номер НОМЕР_1, під керуванням водія
ОСОБА_2

Власником автомобіля Газ 2705, державний
номер НОМЕР_2, є ТОВ «Компанія «Ле
Гранд», власником автомобіля «Тойота
Ауріс», державний номер НОМЕР_1, є
ОСОБА_2

Між приватним акціонерним товариством
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 03
листопада 2007 року було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
транспортного засобу автомобіля марки
«Тойота Ауріс», державний номер НОМЕР_1.

Між приватним акціонерним товариством
страхова компанія «Український
страховий Альянс» та ТОВ «Компанія «Ле
Гранд» було укладено договір
обов'язкового страхування цивільно
правової відповідальності
транспортного засобу автомобіля марки
Газ 2705, державний номер НОМЕР_2.

Відносно водія ОСОБА_2 було складено
протокол про адміністративне
правопорушення за ст.124 КУпАП України, а
Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
від 21 лютого 2008 року ОСОБА_2 визнано
невинним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП України, за відсутністю в його
діях складу адміністративного
правопорушення, та адміністративну
справу відносно нього припинено.

При цьому, вказаною постановою
встановлено, що водій ОСОБА_5 мав
технічну можливість уникнути
зіткнення з автомобілем ОСОБА_2, що
підтверджується висновком
спеціаліста автотехніка від 23січня 2008
року.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

У порушення ст. ст. 212 - 214 ЦПК України суд
першої інстанції на зазначені вимоги
закону уваги не звернув і не врахував,
що у постанові суду від 21лютого 2008 року
встановлено, що ОСОБА_5 своїми діями
порушив п. 12.3, 12.4 правил дорожнього
руху, внаслідок чого сталася ДТП, і в
силу ч.4 ст. 61 ЦПК України встановлені
судом обставини є обов'язковими для
суду при розгляді цивільної справи.

Крім того відповідно до ст. 3 Закону
України «Про обовязкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоровю та (або) майну
потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Як роз'яснено у п. 16 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 1 березня 2013 року №4,
відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоровю або майнуінших осіб при
використанні транспортних засобів. У
звязку із цим при пред'явленні позовних
вимог про відшкодування такої шкоди в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди безпосередньо до особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, суд має право
виключно в порядку, передбаченому
статтею 33 ЦПК, залучити до участі у
справі страхову організацію
(страховика), яка застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непредявлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в задоволенні позову до
завдача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
№1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоровю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку зясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.
При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У ч. 22.1 ст. 22 Закону зазначено, що при
настанні страхового випадку страховик,
відповідно до лімітів
відповідальності страховика,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом цього Закону та ст. 1194 ЦК
України питання про відшкодування
шкоди самою особою, відповідальність
якої застрахована, вирішується залежно
від висловленої нею згоди на таке
відшкодування.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
суд, на зазначені положення закону
уваги не звернув, не врахував, що
цивільно-правова відповідальність ТОВ
«Компанія «Ле Гранд» на момент
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована, відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, однак, вона із заявою про
настання страхового випадку не
зверталась, тобто не було
волевиявлення винної особи щодо
стягнення коштів з страхової компанії,
а також ця страхова компанія не була
залучена до участі у справі, а сам
позивач про цю страхову копанію нічого
не зазначив у позовній заяві.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України зазначено, що суд
має сприяти: всебічному і повному
з'ясуванню обставин спору; роз'яснювати
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджати про
вчинення або не вчинення процесуальних
дій, здійсненню їх прав у випадках, що
встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
апеляційна інстанція скасовує рішення
якщо судом неправильно застосувано
норми матеріального чи процесуального
права.

Суд допустив такі порушення. В протиріч
вимог вказаних норми Закону не уточнив
позицію позивача щодо залучення на
стороні відповідача страхової
компанії, не з'ясував: чи є відповідач
належним, фактичних обставин по справі,
не встановив характер правовідносини
сторін, не надав роз'яснень, як того
вимагає Закон, зробив передчасні
висновки та постановив незаконне
рішення, яке підлягає скасуванню, з
постановленням нового - відмови в
позові.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313-315, ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 липня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в
задоволенні його позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий М.О. Макаров

Судді Л.М. Болтунова

С.П. Котушенко