АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Кравець Д.І. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді:
Білич І.М.

суддів:
Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі:
Прохоровій В.С.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_3

представника відповідача
Коваленко С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Київської
регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_7, про
визнання договору поруки припиненим.

в с т а н о
в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства «Райффазен
Банк Аваль» в якому ставила питання про
визнання договору поруки № 014/7478/82/56659
від 13 червня 2007 року укладеного між нею
та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
припиненим. З підстав того, що
сторонами кредитного договору без її
відома та згоди, як поручителя, було
збільшено відповідальність за
договором поруки, що в свою чергу, є
підставою для визнання поруки
припиненою згідно положень ч. 1 ст. 559 ЦК
України.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 вересня 2014 року
ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу, де ставила питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.
Вказуючи при цьому на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Зазначаючи також, що із підписанням
між позичальником та банком додаткової
угоди № 3 від 10 лютого 2013 року було
внесено зміни до основного
зобов'язання, а отже і внесення змін до
оскаржуваного договору поруки мало
здійснюватися шляхом підписання
окремої додаткової угоди до договору
поруки. За таких обставин, здійснення
підпису під додатковою угодою №3 від
10.02.2011 року не може вважатися
додатковою угодою в розумінні ст. 654 ЦК
України щодо форми та порядку внесення
змін до договору, тобто договору поруки
№ 014/7478/82/56659 від 13 червня 2007 року.

Представник апелянта у судовому
засіданні підтримала подану
апеляційну скаргу, просила суд її
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні не визнав подану апеляційну
скаргу, заперечував проти її
задоволення.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб що з'явилися у судове
засіданні, вивчивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом при розгляді справи
встановлено, що 13 червня 2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» (змінено назву
- ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та
ОСОБА_7 було укладено кредитний
договір № 014/7478/82/56659. Згідно п.п. 1.1-1.4, 3.1
якого ОСОБА_7 надано у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 382 500 доларів США на
120 місяців, а ОСОБА_7, в свою чергу,
зобов'язався повернути отримані кошти
до 13 червня 2017 року та сплачувати
відсотки за користування кредитом
згідно з графіком погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання ОСОБА_7 умов кредитного
договору, 13 червня 2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було
укладено договір поруки № 014/7478/82/56659.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5
посилалася на збільшення
відповідальності поручителя за
договором поруки без її згоди, оскільки
у зв'язку із підписанням між
відповідачем та ОСОБА_7 додаткових угод
№ № 2, 3 до кредитного договору без
згоди поручителя було збільшено обсяг
його відповідальності за
зобов'язаннями позичальника, збільшено
період нарахування процентів за
користування кредитом, а також розміри
пені.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
згідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг її
відповідальності.

Відповідно до договору поруки п.1.2
поручитель на добровільній засадах
взяв на себе зобов'язання перед
відповідачем відповідати по борговим
зобов'язанням боржника, які виникають
з умов кредитного договору. За умовами
п. 4.2 договору поруки сторони
встановили, що строк та умови
виконання цього договору можуть бути
переглянуті сторонами лише з їх
письмової згоди.

Виходячи з тексту додаткової угоди № 3
від 10.11.2011 року позивач серед інших
сторін додаткової угоди письмово
надала згоду на її укладення і
відповідно погодилася до внесення
певних змін до кредитного договору.

Так як у відповідності до положень ст. 6
ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладанні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Отже,
свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначити умови
такого договору.

А відтак, згода поручителя, у даному
випадку позивача, зі змінами до
кредитного договору, які визначають
конкретні умови, порядок та обсяг
збільшення відповідальності боржника,
висловлена шляхом підписання
позивачем додаткової угоди № 3 від 10
лютого 2011 року у вищевказаний спосіб,
на думку суду першої інстанції, не
потребувала укладення додаткової
угоди до договору поруки про
збільшення відповідальності та жодним
чином не суперечить вимогам ч. 1 ст. 559 ЦК
України та умовам договору поруки.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги на думку
колегії суддів правильності висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом першої
інстанції при постановленні судового
рішення були порушені норми
матеріального права які б призвели до
постановлення рішення що б підлягало
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 вересня 2014 року
залишити без змін

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: