Справа №336/6271/14-ц
Провадження №2/336/2777/2014
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Наумова О.О., при секретарі Сергієнко
С.О., за участю представника позивача
ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до Запорізької міської ради про
визнання права власності за
набувальною давністю, -
Позивач звернулася до Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя з позовом
про визнання права власності за
набувальною давністю, в якому
зазначила, що з 1997року вона проживала
разом з ОСОБА_3 в житловому будинку
адресою: АДРЕСА_1, що належав їй на праві
власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, померла,
будь-яких спадкоємців в неї не
залишилось. Позивач зазначає, що
зазначений об'єкт нерухомості на даний
час не має власника, на сьогоднішній
день вона продовжує проживати в цьому
будинку, добросовісно та відкрито
володіє цим майном більше десяти років,
постійно сплачує комунальні послуги за
цією адресою. Позивач просить суд
визнати за нею право власності за
набувальною давністю на житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали вимоги на
підставах, зазначених в позові. Також
позивач пояснила, що свідоцтва про
право власності на зазначений будинок
у неї не має, вона постійно
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, де
проживають її колишній чоловік і
донька. За даною адресою вона не була
зареєстрована, оскільки раніше її
чоловік не давав будинкової книги, а
пізніше вона сама не хотіла
реєструватися. Померла ОСОБА_3
доводилась їй знайомою. Представник
позивача зазначив, що на момент
вчинення реєстраційних дій на спірний
будинок, наданий суду договір на право
забудови та безстрокового
користування земельною ділянкою був
належним правовстановлюючим
документом на право власності спірного
житлового будинку. Запорізьке
міжміське БТІ на момент вчинення
реєстраційних дій було уповноваженим
органом з питань реєстрації і
здійснило реєстрацію права власності
на користь ОСОБА_3 в повній
відповідальності до діючого на момент
реєстрації законодавства. За технічним
паспортом на житловий будинок,
самочинно збудовані будівлі літ. А та
літ.а-1 до 05.08.1992 року, відповідно до п.3.1.
«Порядку прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення I
та II категорії складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робі, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж» не
підлягають прийняттю в експлуатацію, а
документом, що засвідчує їх
відповідальність державним
будівельним нормам є технічний
Відповідач, повідомлений належним
чином про час та місце розгляду справи,
в судове засідання не з'явився, заяв,
клопотань від відповідача до суду не
надходило.Керуючись ст. 224 ЦПК України,
суд, за згодою позивача та її
представника, ухвалив про заочний
розгляд справи на підставі наданих
Заслухавши пояснення позивача та її
представника, свідків, дослідивши
матеріали справи та інші докази, які є у
справі, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з
Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а обов'язок подання доказів покладено
на сторін, або інших осіб, що беруть
участь у справі.
Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1,
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
Згідно договору на право забудови
будинку та безстрокового користування
земельною ділянкою, посвідченим Першою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою від 23.07.1953 року, ОСОБА_3
відведено земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1 для забудови будинку (а.с.10-11).
Згідно технічного паспорту на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, власником
будинку є ОСОБА_3 (а.с.15-22).
Згідно плану земельної ділянки та
плану будівлі за адресою: АДРЕСА_1,
будівлі розташовані на зазначеній
земельній ділянці є самочинно
збудовані і не введені в експлуатацію
Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, відомості про право
власності на будинок АДРЕСА_1 відсутні
Листом ТОВ ЗМБТІ від 20.11.2014 року
направлено копії правовстановлюючих
документів на житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1),
а саме договір на право забудови
будинку та безстрокового користування
земельною ділянкою, посвідчений Першою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою від 23.07.1953 року і висновок про
реєстрацію, та зазначено, що БТІ не має
актуальної інформації про реєстрацію
відповідних прав (а.с.128-131).
За довідкою П'ятої Запорізької
державної нотаріальної контори від
05.11.2014 року, спадкова справа після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не
заводилась (а.с.115-116).
Допитані в судовому засіданні за
клопотанням позивача свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 показали, що вони є знайомими
ОСОБА_2 та пояснили, що остання
приблизно з 1997 - 1998 років постійно
проживає за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України,
обставинами, які мають значення для
справи та які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є:
законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
Зокрема, володілець за давністю є
незаконним володільцем, про що
зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа
заволоділа чужим майном). Право
власності на стороні володільця за
давністю виникає поза волею та
незалежно від волі колишнього
власника. При цьому добросовісне
володіння означає, що особа не знала і
не повинна була знати, що володіє річчю
Позов про право власності за давністю
володіння не може пред'явити законний
володілець або особа, яка володіє
майном за волею власника і завжди
знала, хто є її власником.
Тобто, виключено набуття права
власності на майно, яке знаходиться у
володінні власника і ніколи не
вибувало з його володіння.
Крім того, за набувальною давністю може
бути набуто право власності на
нерухоме майно, яке не має власника, або
власник якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
Проте, до позовної заяви додана копія
технічного паспорту на будинок
АДРЕСА_1, за яким власником є ОСОБА_6. За
таких обставин, вбачається, що ОСОБА_2
знала про те, що спірний будинок
належить іншим особам, а саме ОСОБА_6
На підтвердження своїх доводів
позивачкою було надано квитанції по
оплаті комунальних послуг з 1996 року по
2014 рік за даною адресою, які
сплачувались на ім'я ОСОБА_3 (а.с.30-76) та
договір №0840401 від 26.08.2014 року, про
надання послуг з вивезення побутових
відходів між ОСОБА_2, як власником
будинку АДРЕСА_1 та ТОВ «РЕМОНДІС
ЗАПОРІЖЖЯ» (а.с.65).
Будь-яких інших доказів на
підтвердження добросовісності
заволодіння спірним нерухомим майном
позивачем надано не було.
Згідно ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.
Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.
При цьому набувальна давність, як
спосіб набуття права власності на
житловий будинок, застосовується лише
з моменту державної реєстрації житла,
що є обов'язковою вимогою, яку
необхідно виконати для набуття права
Згідно роз'яснень п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991
року з подальшими змінами «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», право власності на жилий
будинок, збудований громадянином на
відведеній йому в установленому
порядку земельній ділянці і прийнятий
в експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконкомі місцевої ради.
З 1 січня 2004 року набрав чинності ЦК
України, ст. 182 якого передбачено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід, припинення
підлягають державній реєстрації, а
порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість і
підстави відмови в ній установлюються
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.
Відмовляючи у задоволенні позову суд
- право власності на нерухоме майно
можна набувати за набувальною давністю
лише після 01 січня 2011 року;
- задоволення судом вимог про визнання
за володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК
можливе лише за наявності необхідних
умов: добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння;
- за набувальною давністю може бути
набуто право власності на нерухоме
майно, яке не має власника, або власник
якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
- відлік строку набувальної давності
починається з моменту заволодіння
нерухомим майном; у випадку коли
володілець заволодів майном на
підставі певного договору з його
власником, строк набувальної власності
обчислюється з моменту спливу строку
Крім того, враховується, що норми
статті 344 ЦК про набувальну давність не
підлягають застосуванню у випадках,
коли володіння майном протягом
тривалого часу здійснювалось на
підставі договірних зобовязань
(договорів оренди, зберігання,
безоплатного користування,
оперативного управління тощо),
оскільки право власності у володільця
за давністю виникає поза волею і
незалежно від волі колишнього
Суд бере до уваги те, що позов про право
власності за давністю володіння не
може пред'явити законний володілець,
тобто особа, яка володіє майном з волі
власника і завжди знає хто є власником.
У такого володільця право на чуже майно
має похідний та обмежений характер.
Такі правовідносини є договірними, які
мають іншу правову природу та до них не
застосовуються правовідносини
набувальної давності. Проживаючи за
згодою померлої ОСОБА_3 в спірному
будинку на засадах безоплатності,
продовжуючи їм користуватися після її
смерті позивач не набуває на спірне
майно права власності.
Суд бере до уваги те, що позов про право
власності за давністю володіння не
може пред'явити законний володілець,
тобто особа, яка володіє майном з волі
власника і завжди знає хто є власником.
У такого володільця право на чуже майно
має похідний та обмежений характер.
Такі правовідносини є договірними, які
мають іншу правову природу та до них не
застосовуються правовідносини
набувальної давності. Проживаючи за
згодою померлої ОСОБА_3 в спірному
будинку та продовжуючи ним
користуватися після її смерті, позивач
не набуває на спірне майно права
Враховуючи, що спірне майно постійно
перебувало у володінні власника майна,
а позивачка з його згоди користувалася
цим майном до смерті власника у 2002 р., а
після його смерті свідомо
користувалася майном, знаючи, що
володіє ним незаконно,відсутня
державна реєстрація спірного будинку
та системний аналіз вищезазначених
норм права, дає підстави зробити суду
висновок, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60 , 209, 212, 214 - 215, 224-226
ЦПК України, ст.ст. 344, 376 ЦК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Запорізької міської ради про визнання
права власності за набувальною
давністю - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя
О.О.Наумов