Справа № 367/3774/13-ц Головуючий у І
інстанції Мікулін А.В.Провадження №
22-ц/780/5875/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Київської
області у складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Кулішенка Ю.М., Лащенка В.Д.,

при секретарі:
Горошук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Ірпіньського міського суду
Київської області від 17 липня 2013 року
у справі за позовом Прокурора м. Ірпеня
Київської області до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне
підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство" про визнання
недійсним рішення, державного акту на
право власності на землю, визнання
права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року прокурор міста Ірпеня
в інтересах держави звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи
його тим, що рішенням Коцюбинської
селищної ради Київської області від 25
грудня 2008 року № 2004/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га для вказаних цілей. На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_2 видано
державний акт серії №903256 на право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га, із кадастровим номером
:01:043:0013 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1. У подальшому ОСОБА_2 провів
відчуження зазначеної земельної
ділянки ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від 8
грудня 2010 року №1209, на підставі чого,
ОСОБА_1 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№416065. Передана у власність ОСОБА_2
земельна ділянка знаходиться за межами
сел. Коцюбинське. Коцюбинською
селищною радою передано земельну
ділянку у приватну власність за
рахунок земель, що перебувають в
постійному користуванні комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство», оскільки
вказану земельну ділянку було надано у
користування Святошинському
лісопарковому господарству на
підставі постанови Ради Міністрів УРСР
від 20 червня 1956 №673 без виключення її з
Держлісфонду України та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв. Зазначену земельну ділянку в
приватну власність відповідача було
передано без її вилучення з
користування КП «Святошинське
лісопаркове господарство», тобто без
відома держави в особі уповноваженого
органу та постійного землекористувача.
Також зазначає, що Коцюбинською
селищною радою не дотримано вимог щодо
порядку зміни цільового призначення
землі. Земельну ділянку лісового фонду
спірним рішенням Коцюбинської
селищної ради передано у приватну
власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
призведе до знищення лісових ресурсів.
Крім того позивач зауважує, що у
порушення вимог ст. 9 Закону України
«Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
вказаної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
проект землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ОСОБА_2
державну експертизу не проходив.
Позивач вважає, що укладений між
відповідачами договір купівлі -
продажу на підставі ст. 228 ЦК України є
нікчемним правочином, оскільки порушує
публічний порядок, а тому не потребує
визнання його недійсним. При цьому,
нікчемність цього договору є правовою
підставою для визнання недійсним
державного акту, виданого на ім`я
ОСОБА_4 У зв'язку з цим просив визнати
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року
№2004/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1», визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_2, визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
на ім'я ОСОБА_1 та скасувати його
державну реєстрацію, визнати право
власності держави на земельну ділянку
площею 0,15 га кадастровий номер
:01:043:0013, судові витрати покласти
на відповідачів.

Заочним рішенням Ірпінського
міського суду Київської області від 17
липня 2013 року позов задоволено
частково, визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року №2004/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1», визнано
недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 Київської області, визнано
недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га, із кадастровим номером
:01:043:0013, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 Київської області та скасовано
його державну реєстрацію, стягнуто
судовий збір з відповідачів в розмірі
114,70 грн. на користь держави, в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати в
частині визнання недійсним державного
акту серії №ЯЛ№416065 на право власності
на земельну ділянку, що виданий на ім'я
виданий ОСОБА_1 і скасування його
державної реєстрації, в цій частині
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволені цієї вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що
відповідачі по справі належним чином
не повідомлялися про час і місце
судового засідання, суд позбавляючи
його права власності на набуте майно з
огляду на наявність порушень при
передачі земельних ділянок у власність
з боку органу державної влади, не
врахував, що самі по собі допущені
порушення не можуть бути безумовною
підставою для визнання недійсним
розпоряджень про передачу земельних
ділянок та повернення спірного майна
державі в порушення права власності
набувачів, якщо вони не допущені
внаслідок винної, протиправної
поведінки осіб, а саме добропорядних
набувачів, яким земельні ділянки були
видані у власність.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній
мірі вказаним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
Коцюбинською селищною радою
оспорюване рішення прийнято з
порушенням вимог п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
оскільки селищна рада розпорядилася
земельною ділянкою, яка розташована за
межами смт. Коцюбинське, а тому дане
рішення та виданий на його підставі
державний акт на право власності на
земельну ділянку мають бути визнані
недійсними та скасована їх державна
реєстрація.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що рішенням Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року №
2004/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки пл. 0,15 га. На підставі
даного рішення ОСОБА_2 видано
державний акт серії ЯЖ № 903256 на право
власності на земельну ділянку пл. 0,15 га.
із кадастровим номером :01:043:0013 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2011 року від 23.12.2011 р., що залишена
в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
09.10.2012 р. у справі за позовом Київської
міської ради до Державного управління
навколишнього природного середовища в
м. Києві, Київського обласного
управління лісового та мисливського
господарства, Ірпінської міської ради,
Коцюбинської селищної ради, за участю
Прокуратури м. Києва, треті особи -
Державне агентство земельних ресурсів
України, КП «Святошинське лісопаркове
господарство», КП КОР «Обласний
лісгосп», Київська обласна державна
адміністрація, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області,
Державне агентство лісових ресурсів
України про визнання бездіяльності
протиправною, рішень нечинними та їх
скасування, зобов'язання вчинити певні
дії, встановлено наступне:

- пунктом 3 Рішення №689/22-5 Коцюбинської
селищної ради Київської області «Про
перспективний план розвитку смт.
Коцюбинське» не визначались межі
селища Коцюбинське, а Коцюбинська
селищна рада фактично виконувала
вимоги статті 173 Земельного кодексу
України щодо реалізації процедури
встановлення межі селища, а тому
відповідач діяв в межах повноважень
визначених законом;

- судами неодноразово встановлювалось,
що на момент ухвалення спірних рішень
Генерального плану селища Коцюбинське
не було, як і чітко визначених меж
селища, а статус останнього
сформований на підставі Указу Президії
Верховної Раді Міністрів від 11 лютого
1941 року;

- рішення про межі міста Києва
Київською міською радою приймались в
односторонньому порядку без
узгодження меж з Київською областю, що
є порушенням нині діючого
законодавства у цій галузі;

- станом на вересень 2008 року облік
земель Коцюбинської селищної ради у
відділі земельних ресурсів не вівся,
інформація про склад земель була
відсутня, як землі лісогосподарського
призначення вище зазначені землі не
обліковувались;

- відсутні документи та відповідні
схеми, якими були б чітко визначені
межі між містом та селищем Коцюбинське;

- в розмежуванні районів міста межі між
Святошинським районом міста Києва та
смт. Коцюбинське не існує;

- землі Ірпінського регіону, на які
розповсюджувалась дія Рішення №689/22-5, у
будь-які роки не відносились до земель
лісогосподарського призначення.

Постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 23 листопада 2009
року, що залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі за позовом прокурора м.
Ірпеня Київської області в інтересах
держави в особі Київської обласної
ради, Київської обласної державної
адміністрації до Коцюбинської
селищної ради Київської області, треті
особи: Відділ Держкомзему у м. Ірпені
Київської області, виконавчий комітет
Ірпінської міської ради Київської
області про визнання незаконними та
скасування рішення Коцюбинської
селищної ради від 28 жовтня 2008 року №
711/23-5, п.3 рішення Коцюбинської селищної
ради від 25 вересня 2008 року № 689/22-5
встановлено, що прокурором не надано
суду доказів того, що рішенням № 689/22-5
Коцюбинська селищна рада встановила
межі селища.

29 квітня 2010 року Коцюбинською селищною
радою прийнято рішення № 75 «Про
погодження проекту формування і
встановлення меж Коцюбинської
селищної ради та межі смт. Коцюбинське
Київської області та впорядкування
питань землекористування».

15 вересня 2010 року рішенням
Коцюбинської селищної ради № 153
затверджено Генеральний план селища
Коцюбинське Київської області.

Згідно листа відділу Держкомзему у м.
Ірпінь Київської області № 01-02/44-1 від 18
січня 2013 року, державна статистична
звітність (форма 6-зем) по смт.
Коцюбинське в період з 01 січня 2008 року
по 31 грудня 2008 року не велася. Землі
запасу по смт. Коцюбинське в період з 01
січня 2008 року по 31 грудня 2008 року не
обліковувалися.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
збитків.

Відповідно до ст. 173 ЗК України, межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
ЗК України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Враховуючи вищезазначені вимоги
закону та ту обставину, що земельна
ділянка, яка є предметом оспорюваного
рішення, розташована поза межами
населеного пункту - смт. Коцюбинське,
оскільки на момент прийняття спірного
рішення від 25 грудня 2008 року № 2004/25-5
межі смт. Коцюбинське у передбаченому
законом порядку не були визначені та
встановлені, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про
незаконність прийнятого рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2004/25-5, як такого, що не
відповідає положенням п.12 Перехідних
положень та ст. 12 ЗК України.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
даного спору по суті суд першої
інстанції обґрунтовано не прийняв до
уваги рішення Коцюбинської селищної
ради від 29 квітня 2010 року № 75, від 15
вересня 2010 року № 153 та від 06 листопада
2009 року, № 170, оскільки вони прийняті
після прийняття оспорюваного рішення і
обставини, які ними підтверджуються, не
існували на момент прийняття спірного
рішення.

Висновки суду в частині визнання
недійсним державного акту на ім'я
ОСОБА_2 ніким не оспорюються і відтак не
є предметом розгляду апеляційної
інстанції.

Проте, колегія суддів не може
погодитися із висновками суду в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_1 державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 416065 та скасування його державної
реєстрації, оскільки суд у порушення
вимог статей 213, 214 ЦПК України в
достатньому обсязі не визначився із
характером спірних правовідносин, що
потягло невірне вирішення спору в цій
частині.

Згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки № 1209 від 08 грудня 2010
року земельну ділянку площею 0,1500 га по
АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_1 та отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 416065.

Задовольняючи вимоги прокурора в цій
частині, суд першої інстанції виходив з
того, що у зв'язку із визнанням
недійсним рішення ради про передачу у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки, є
правові підстави для визнання
недійсним виданого на ім'я ОСОБА_2
державного акта серії ЯЖ № 903256, а так як
даний державний акт визнається судом
недійсним та на підставі встановлених
судом обставин, суд дійшов висновку, що
є правові підстави для визнання
недійсним державного акту серії ЯЛ №
416065. Так як державний акт визнається
недійсним, скасовується також його
державна реєстрація.

При цьому суд першої інстанції залишив
поза увагою підстави позову прокурора,
який мотивував вимоги тим, що укладені
між відповідачами договори
купівлі-продажу спірної ділянки є
нікчемними згідно положень ст. 228 ЦК
України як такі, що порушують публічний
порядок, і не потребують визнання їх
недійсними. Саме у зв'язку з
нікчемністю договорів прокурор вважав,
що видані відповідачам державні акти
слід визнати недійсними.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд
прийшов до правильного висновку про
необґрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договору
купівлі-продажу від 08 грудня 2010 року,
оскільки прокурор не надав доказів, що
даний правочин порушує публічний
порядок. Однак, прийшовши до таких
висновків, суд першої інстанції на
порушення вимог ст. 81, 131, 152 ЗК України,
ст. 204 ЦК України, та всупереч
попереднім висновкам про відсутність
підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
державний акт, виданий відповідачу
ОСОБА_1, недійсним.

Наведене свідчить про порушення вимог
процесуального закону щодо законності
і обґрунтованості рішення.

Крім того, суд не звернув уваги, що
правовою підставою видачі державного
акту серії ЯЛ № 416065 є договір
купівлі-продажу від 08 грудня 2010 року.

Відповідно без вирішення питання щодо
правомірності набуття відповідачем
права на спірну ділянку за
цивільно-правовими угодами, як це
передбачає п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України,
підстави для визнання недійсним
державного акту, який був виданий на
підставі цієї угоди, відсутні.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору в
оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними чи неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я відповідача ОСОБА_1 державного
акту на право власності на земельну
ділянку та скасування його державної
реєстрації, колегія суддів вважає, що
дані вимоги не підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81, ст. 131
ЗК України (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки в тому
числі на підставі придбання за
договорами купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами. Укладення таких угод
здійснюється відповідно до Цивільного
кодексу України з урахуванням вимог
цього Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст. 204 ЦК
України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються
із положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України,
згідно якої захист порушених прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється в тому числі
шляхом пред'явлення позову про
визнання угоди недійсною.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, з яким колегія суддів
погоджується, зазначивши в рішенні, що
укладений між відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки не є таким, що
порушує публічний порядок, оскільки
укладений між приватними особами і
його предметом є майно, що перебуває у
приватній власності.

За таких обставин з огляду на те, що
відповідач ОСОБА_1 набув права
власності на спірну земельну ділянку
на підставі договору купівлі-продажу,
який не визнані судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст. 204 ЦК України
щодо презумпції правомірності
правочину, колегія суддів вважає, що
відсутні підстави для визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації
на підставі вказаного договору з
підстав, вказаних прокурором у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 17 липня 2013
року в частині визнання недійсним
виданого на ім'я ОСОБА_1 державного акта
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №416065 та скасування державної
реєстрації даного державного акту
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні цих позовних
вимог.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
його проголошення.

Головуючий:

Судді: