Справа № 363/3591/14 Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/7035/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 19
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 05 листопада 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, відділ
державної виконавчої служби ОСОБА_4
районного управління юстиції
Київської області про визнання
недійсною довіреність, визнання
укладеним договору купівлі-продажу
транспортного засобу, визнання права
власності на автомобіль, скасування
постанови про розшук майна боржника та
зняття з арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач в серпні 2014 року звернувся до
суду та просив визнати недійсною
довіреність укладену 19 квітня 2008 року,
визнати укладеним договір
купівлі-продажу автомобіля від 19
квітня 2008 року, згідно з яким він купив,
а відповідач продав автомобіль марки
Ford Mondeo, 2004 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та визнати за ним право
власності на цей автомобіль, скасувати
постанову Головного державного
виконавця ВДВС Вишгородського
районного управління юстиції
Матвієнко В.В. про розшук майна
боржника від 19 серпня 2011 року винесену
по виконавчому провадженню № 24137321 та
зняти арешт з спірного автомобіля.

Мотивував тим, що відповідно до
довіреності від 19 квітня 2008 року,
відповідач надав йому право
користування, відчуження та інші права
щодо спірного автомобіля марки Ford Mondeo.

Зазначав, що 19 квітня 2008 року між
ним та відповідачем було укладено
договір купівлі-продажу
вищезазначеного автомобіля, згідно
якого він купив, а відповідач продав
автомобіль. Під час підписання
договору ним було передано грошові
кошти 106050 грн., а відповідачем була
написана розписка про отримання коштів
за проданий автомобіль.

Вказував, що з 19 квітня 2008 року він
почав користуватись автомобілем.
Пізніше йому стало відомо, що існує
рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області щодо стягнення з відповідача
на користь громадянина ОСОБА_3 22 790 грн.,
у зв'язку з чим було відкрито виконавче
провадження, арештовано, заборонено
відчуження та оголошено вищевказаний
автомобіль у розшук.

Вказував, що відповідач укладаючи
довіреність приховав інший правочин, а
саме договір купівлі-продажу, оскільки
він /позивач/ фактично набув у
власність автомобіль, а відповідач
продав його, отримавши грошові кошти.

Рішенням суду в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Мотивує тим, що норми матеріального
права, які застосував суд першої
інстанції при вирішенні справи, не
підлягали застосуванню до спірних
правовідносин.

Вказує, що застосуванню в даному
випадку підлягає ст. 235 ч. 1 ЦК України,
оскільки між ним та відповідачем було
вчинено удаваний правочин, а саме: між
ним та відповідачем було укладено
довіреність з метою приховання іншого
правочину - договору купівлі-продажу
автомобіля.

Вважає, що встановивши факт удаваного
правочину, суд мав визнати недійсною
довіреність та застосувати правила
правочину, який насправді вони вчинили.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено,
що 19 квітня 2008 року відповідачем була
підписана довіреність, згідно якої
відповідач уповноважив позивача на
виконання повноважень, а саме:
представляти інтереси відповідача в
органах внутрішніх справ України,
органах Державтоінспекції, органах
державної реєстрації, розпоряджатися
(в тому числі користуватися та
керувати, продавати, обмяніти, здавати
в оренду, зняти з обліку, поставити на
облік, сплачувати необхідні
транспортні збори), належним
відповідачу на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2 виданого Вишгородським МРЕВ ДАІ
в Київській області 19.04.2008 року,
автомобілем марки: Ford Mondeo, 2004 року
випуску, номер шасі (кузова, рами) №
НОМЕР_3 НОМЕР_3, седан, кольору чорного,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований за відповідачем
Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській
області 19.04.2008 року (а.с.4).

Встановлено, що вказана довіреність
видана з правом передоручення, з правом
користування автомобілем за межами
України, терміном на три роки, тобто до
19 квітня 2011 року.

Також встановлено. що позивач не
скористався повноваженнями, наданими
довіреність, та не переоформив
автомобіль відповідно до вимог діючого
законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався
положеннями ст. ст. 208, 237, 238, 244, 334, 1003 ЦК
України, «Правилами державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів , а також самохідних машин на
шасі, автомобілів, мотоциклів усіх
типів , марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок»
затверджених Постановою КМУ № 1338 від 7
вересня 1998 року та виходив з того, що
підстав для визнання довіреності
недійсною немає, оскільки позивач
добровільно прийняв на себе
повноваження по довіреності.

Суд першої інстанції встановивши, що
спірний автомобіль не був знятий з
обліку в органах ДАІ, залишався
зареєстрованим за відповідачем,
заява від останнього про зняття з
обліку автомобіля не подавалася і його
огляд органами ДАІ не здійснювався,
дійшов висновку, що доводи позивача про
те, що підставою набуття права
власності на автомобіль є довіреність,
розписка, тимчасовий реєстраційний
талон, поліси обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів не заслуговують
на увагу, оскільки не можуть бути
підставою про перехід права власності.

Крім цього суд звернув увагу в рішенні
на те, що власником вищезазначеного
автомобіля являється ОСОБА_6, виконавчі
провадження по примусовому стягненню
грошових коштів з ОСОБА_2 не закінчені,
підстав для задоволення позовних вимог
про скасування постанови про розшук
майна боржника та зняття арешту з
автомобіля не вбачається, тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції, оцінивши подані
докази, дійшов висновку про те, що в
установленому порядку договір
купівлі-продажу спірного автомобіля
його власником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не
укладався, тому у суду немає законних
підстав для визнання права власності
на вказаний автомобіль.

Також суд звернув увагу на те, що
довіреність видана ОСОБА_2 терміном на
три роки до 19 квітня 2011 року, тобто на
день розгляду справи термін дії
вказаної довіреності закінчився.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги позивача про
визнання укладеним договору
купівлі-продажу автомобіля та визнання
права власності за позивачем на
автомобіль необґрунтовані та не
підлягають задоволенню.

Колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Колегія вважає, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення про
відмову в задоволенні позову, дійшов
правильного висновку та вірно
застосував норми матеріального права,
оскільки видача довіреності чи
передоручення повноважень на
транспортний засіб, що був в
експлуатації та має особливості
цивільного обороту, без укладення
договору купівлі-продажу не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до вимог діючого
законодавства та допускає перехід
права власності.

Суд вірно указав, що на підставі
довіреності, як зазначено у частині
першій статті 244 ЦК України,
здійснюється представництво.

За своїм юридичним змістом договір
доручення є договором про
представництво, оскільки повірений
зобов'язується діяти від імені
довірителя.

Крім того, на підставі доручення
повірений не має права укладати угоду
від імені особи, яку він представляє,
відносно себе особисто.

Згідно статей 238, 244 ЦК України
довіреність не є правовим оформленням
переходу права власності на
автомобіль.

Інші вимоги позивача випливають з
вимог про визнання правочину удаваним
і тому не можуть бути задоволені.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 05 листопада 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: