Справа № 639/6350/14-ц
№2/639/1695/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого судді
Іванової І.В.

за участю секретаря
Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Харківської міської ради про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, суд-

ВСТАНОВИВ:

2 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до Харківської
міської ради про визнання права
власності на ? частину будинку та
надвірних будівель, розташованих в
АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_2 ,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка посилається на те, що
вона проживала з померлим ОСОБА_2
однією сім'єю з 15 січня 2008 року , більш
п'яти років на час його смерті, вони
вели спільне господарство,вона
здійснювала догляд за ним, після
смерті вона поховала спадкодавця,
похорони здійснила за власний рахунок.
У зв'язку з чим вважає себе
спадкоємицею померлого ОСОБА_2
четвертої черги. Інших спадкоємців у
померлого ОСОБА_2 немає. Спадкове майно
померлого ОСОБА_2 складається з ?
частини будинку та надвірних будівель
, розташованих в АДРЕСА_1, яка належить
йому на підставі рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова від 7 вересня
1977 року. У встановленому законом
порядку вона прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_2 шляхом подачі заяви про
прийняття спадщини до державної
нотаріальної контори, та шляхом
постійного проживання із спадкодавцем
на час відкриття спадщини. Крім неї
ніхто спадщину після померлого ОСОБА_2
не прийняв, до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини не
звертався. В нотаріальному порядку
вона не може отримати свідоцтво про
право на спадщину після померлого
ОСОБА_2, оскільки обставини проживання
однією сім'єю з померлим більше п'яти
років встановлюється в судовому
порядку.

У судовому засіданні позивачка та
її представник позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та надали
пояснення відповідні вищенаведеному.

Представник відповідача -
Харківської міської ради у судове
засідання не з'явився , належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи,2 вересня 2014 року надав письмові
пояснення, в яких зазначив, що
заперечує проти задоволення позову
,оскільки позивачкою не доведено той
факт, що вона на момент смерті
спадкодавця ОСОБА_2 , який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкала однією сім'є
протягом п'яти років .

Суд, вислухав пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не обґрунтовані та не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України, яка також кореспондується зі
ст. 55 Конституції України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

За приписами статей 10, 11, 58, 59, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється виключно на засадах
змагальності сторін, при цьому суд
розглядає цивільні справи не інакше як
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як встановлено по справі, предметом
ініційованого позивачкою ОСОБА_1
цивільно-правового спору є ? частина
будинку та надвірних будівель ,
розташованих в АДРЕСА_1 , яка належить
на праві власності ОСОБА_2 , померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто є спадковим майном,
що залишилося після останнього.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців), - ст. 1216 ЦК
України .

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

Черговість спадкування за законом
визначена в ст.ст. 1258, 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст. 1264 ЦК України, на яку
посилалась позивачка ОСОБА_1 в
обґрунтування своїх позовних вимог,
четверту чергу спадкоємців за законом
складають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю протягом не
менше, ніж п'яти років до часу відкриття
спадщини.

Таким чином, для одержання права на
спадкування у зазначених осіб
необхідне встановлення двох юридичних
фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на
час відкриття спадщини має пройти
принаймні п'ять років, протягом яких
спадкоємець проживав зі спадкодавцем
однією сім'єю.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Тобто поняття сім'ї дається через
формулювання її ознак, головною з яких
є наявність між її членами взаємних
прав та обов'язків, що зумовлені їхнім
спільним проживанням.

Сім'я створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Загальна декларація прав людини,
проголошена Генеральною Асамблеєю ООН
10 грудня 1948 р., у частині третій статті 16
називає сім'ю природним та основним
осередком суспільства. Таке ж
положення міститься у статті 23
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 р. та у статті 10
Міжнародного пакту про економічні,
соціальні та культурні права 1966 року.

Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Вищенаведене свідчить , що основною
ознакою проживання спадкоємця однією
сім'єю зі спадкодавцем є наявність
взаємних прав та обов'язків, а також
систематичне ведення з ним спільного
господарства, тобто прийняття участі у
спільних витратах, спрямованих на
забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Як встановлено судом позивачка у
справі є власником будинку 72 по вул.
Конотопській в м. Харкові, де постійно
зареєстрована та мешкає з
неповнолітньою дитиною.

У обґрунтування свого позову позивачка
посилається на те, що з 15 січня 2008 року
та на час смерті спадкодавця ОСОБА_2 ,
разом з останнім мешкали за її місцем
реєстрації у будинку АДРЕСА_1 вели
спільне господарство, вона здійснювала
догляд за ним., після смерті поховала
його , похорони здійснювала за свій
рахунок.

Як на доказ своїх позовних вимог
позивачка посилається на пояснення
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

З пояснень зазначених свідків
вбачається, що вони знайомі з
позивачкою та померлим ОСОБА_2 на
протязі багатьох років /більш п'яти/,
оскільки мешкають поряд та їм відомо,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тісно спілкувалися
, допомагали один одному, вели спільне
господарство. Вони часто бачили ОСОБА_2
у дворі та будинку ОСОБА_1, який
обробляв земельну ділянку , доглядав за
квітами, ремонтував взуття .

Суд критично відноситься до пояснень
зазначених свідків, оскільки вони є
близькими знайомим позивачки, свідок
ОСОБА_3 є її подругою, а тому є побічно
заінтересованими особами в результаті
розгляду справи на користь позивачки.

Свідки надали пояснення які
підтвердили лише зовнішню сторону
відносин позивачки та спадкодавця
ОСОБА_2 .

Більш того свідок ОСОБА_4 пояснив, що
затрудняється сказати де саме жив
ОСОБА_2.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки
пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
співпадають з даними зазначеними у
довідці від 3 березня 2014 року та акті
від 28 лютого 2014 року комітету району в
м. Харкові жителів приватного сектору
Жовтневого району м. Харкова
Харківської міської ради, на які
позивачка посилається як докази свого
позову. Так , у цих документах вказано,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали однією
сім'єю по день смерті за адресою
АДРЕСА_1 . Тоді як сама позивачка
стверджує, що місцем її проживання з
ОСОБА_2 по день смерті був її будинок
АДРЕСА_2 ./а.с.9-10/

На думку суду в матеріалах
цивільної справи відсутні будь-які
належні та допустимі докази на
підтвердження того, що позивачка
ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_2
проживали однією сім'єю, тобто були
пов'язані спільним побутом, вели
спільне господарство, мали взаємні
права та обов'язки, зумовлені спільним
проживанням, та які притаманні
сімейним відносинам, а також несли
спільні витрати, спрямовані на
забезпечення життєдіяльності, саме
сім'ї, у прямому розумінні цього слова.

Той факт, що позивачка поховала
ОСОБА_2 , не свідчить про наявність за
життя останнього сімейних відносин з
ОСОБА_1 .

Аналізуючи вищенаведене , суд
дійшов до висновку про недоведеність
та безпідставність позовних вимог
ОСОБА_1 , а тому відмовляє у їх
задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 1216, 1217, 1220, 1258, 1264 ЦК України, ст. 3
СК України, ст.ст. 1, 2, 3, 10, 11, 58, 59, 60,
209,212-215,218,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити
у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області протягом 10
днів з дня проголошення , особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя І.В.
Іванова