Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/5080/14
Головуючий у 1 інстанції: Пода
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Чернігівського районного суду
Запорізької області від 02 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
Комунального підприємства «Редакція
Чернігівської районної газети «Нива»
та районного радіомовлення
Чернігівської районної ради
Запорізької області про захист честі,
гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначав, що відповідачі звернулися із
письмовим зверненням до редакції
Чернігівської районної газети «Нива» в
якому зазначили, що він «рекомендував
укласти вказаним особам договір щодо
виконання робіт з ПП «Топограф» та у
грудні 2011р. отримав від вказаних осіб
передоплату по 800 грн. з кожного та
обіцяв сприяти швидкому виготовленню
документів, якщо громадяни терміново
сплатять передоплату. На початку 2012р.
були проведені інженерно-геодезичні
роботи, потім робота припинилась. На їх
телефонні дзвінки начебто він
відповідав про необхідність почекати.
Відповідачі сплатили ще по 400грн., після
цього він нібито перестав відповідати
на їх телефонні дзвінки».

Вважає, що ознайомлення з даним
зверненням всіх працівників редакції
газети «Нива», та розповсюдження
відповідачами неправдивої інформації
серед своїх знайомих фізичних осіб,
серед яких є і його виборці, призвело до
приниження його честі, гідності та
ділової репутації як депутата обласної
ради.

Вважає, що викладені у зверненні факти
містять інформацію, яка не відповідає
дійсності, ґрунтується на неправдивих
фактах та перекручених обставинах та є
недостовірною, такою що порочить його
ділову репутацію та завдає шкоди його
інтересам, тому підлягає спростуванню.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд, визнати інформацію,
відносно нього, викладену у зверненні
відповідачами - недостовірною та такою,
що принижує його честь, гідність та
порочить його репутацію. Просив суд,
зобов'язати відповідачів спростувати
недостовірну інформацію шляхом
направлення звернення на адресу
редакції газети «Нива», у якому
зазначити, що відомості викладені у
попередньому зверненні (з
недостовірною інформацією стосовно
нього) є помилковими та неправдивими,
оскільки ґрунтувались виключно на
припущеннях. Спростування повинно бути
поміщено під заголовком
«Спростовання» та набрано тим же
шрифтом, що і звернення, яке
спростовується, зобов'язавши також
редакцію газети «Нива» розмістити у
найближчому випуску спростування
недостовірної інформації
відповідачами, а також стягнути з
відповідачів на його користь з кожного
по 1000грн. моральної шкоди та судові
витрати.

Рішенням Чернігівського районного
суду Запорізької області від 02 вересня
2014 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким
позовну заяву задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін. За її
змістом Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно виходив з положень чинного
національного законодавства та
практики Європейського суду з прав
людини.

Зокрема, суд з посиланням на ст. 68
Конституції України, ч.1 ст.201 та ст.270 ЦК
України констатував, що кожна фізична
особа має право на повагу до гідності
та честі.

За ч.1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

З огляду на чинні положення закону, суд
дійшов висновку, що за змістом вимог ст.
277 ЦК України, а також за роз'ясненнями
п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду
України N 1, 27.02.2009 " Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову про захист
гідності, честі чи ділової репутації, є
сукупність таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
того, що звернення відповідачів з
приводу вирішення побутового питання
містить оціночні судження, які не
можуть бути розцінені як негативна
недостовірна інформація про особу.

Позивач скористався правом на
відповідь, надав у письмовому вигляді
через засоби масової інформації свою
оцінку та своє бачення ситуації, яка
склалася з приводу зволікання у
проведенні геодезичних робіт, тобто
зазначив про свою стурбованість
існуванням проблеми та зазначив
можливі шляхи сприяння громадянам.

Суд правильно виходив з того, що сама по
собі інформація, яку просить позивач
визнати недостовірною не може
розцінюватись як образлива для
позивача та така, що порушує його права
на повагу до честі і гідності, оскільки
позивач є громадським діячем-депутатом
обласної ради - і його присутність
серед мешканців громади під час
обговорювання будь-яких суспільних
питань передбачена характером його
діяльності.

Надаючи аналіз спірних правовідносин,
суд правильно акцентував увагу на
чинному в цій сфері законодавстві та
правозастосовній практиці. Так, згідно
із ст.30 Закону України "Про інформацію"
ніхто не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень. Оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання,які не містять
фактичних даних, зокрема, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема вживання гіпербол, алегорій,
сатири. Оціночні судження не
підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості.

За роз'ясненнями Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
№ 1 від 27.02.2009р., відповідно до ст.277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності( на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст.10
Конвенції. Якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки, поширені у
засобі масової інформації, принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові права,
вона вправі скористатися наданим їй ч.1
ст. 277 ЦК України та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи (ст.37
Закону "Про пресу") у тому ж засобі
масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм оцінку.

Також судом першої інстанції зроблено
правильне посилання на практику
Європейського суду щодо застосування
Європейської конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод.
Адже відповідно до ст.17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду", суди
застосовують при розгляді справ
Європейську конвенцію з прав людини і
практику суду як джерело права.

Статтею 10 Європейської Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950р. встановлено, що кожен має
право на свободу вираження поглядів. Це
право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів, одержувати та
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів.

Вирішуючи питання про наявність
підстав для захисту права, неможна
обмежувати свободу висловлювань та
гарантії, встановлені ст. 34 Конституції
України, якою кожному гарантується
право на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань. Кожен має право вільно
збирати, зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Також судом було враховано, що позивач
є депутатом Запорізької обласної ради.
Згідно до п. 21 зазначеної Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" №1 від 27.02.2009р., при
поширенні недостовірної інформації
стосовно приватного життя публічних
осіб вирішення справ про захист їх
гідності, честі чи ділової репутації
має свої особливості. Суди повинні
враховувати положення Декларації про
свободу політичних дебатів у засобах
масової інформації (далі - Декларація),
схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му
засіданні Комітету Міністрів Ради
Європи, а також рекомендації, що
містяться у Резолюції 1165 (1998)
Парламентської Асамблеї Ради Європи
про право на недоторканість приватного
життя. За Резолюцією 1165(1998)
Парламентської Асамблеї Ради Європи
про право на недоторканість приватного
життя публічними фігурами є особи, які
обіймають державні посади і (або)
користуються державними ресурсами, а
також усі ті, хто відіграє певну роль у
суспільному житті (у галузі політики,
економіки, мистецтва, соціальній сфері,
спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу
політичних дебатів у засобах масової
інформації, схваленої 12.02.2004р. на 872
засіданні Комітету Міністрів Ради
Європи зазначається, що оскільки
політичні діячі та посадові особи, які
обіймають публічні посади або
здійснюють публічну владу на
місцевому, регіональною, національному
чи міжнародному рівнях, вирішили
апелювати до довіри громадськості
погодилися "виставити" себе на публічне
політичне обговорювання, то вони
підлягають ретельному громадському
контролю і потенційно можуть зазнати
гострої та сильної громадської критики
у засобах масової інформації з приводу
того, як вони виконували або виконують
свої функції. При цьому зазначені діячі
та особи не повинні мати більшого
захисту своєї репутації та інших прав
порівняно з іншими особами. У зв'язку з
цим, межа допустимої критики щодо
політичного діяча чи іншої публічної
особи є значно ширшою, ніж окремої
пересічної особи. Публічні особи
неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Судом встановлено, що звернення
відповідачів, як ініціативної групи
жителів Панфілівської сільської ради
не містить у собі фактів
розповсюдження негативної інформації
щодо особисто позивача, яке наведено у
позовній заяві, оскільки висловлення
мають узагальнений оцінюючий зміст.
Матеріали справи не містять у собі
доказів щодо поширення негативної
недостовірної інформації відносно
позивача а також інформації, яка
перешкоджає йому повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право, порушує його особисті немайнові
права або завдає шкоди його особистим
немайновим благам.

В апеляційній скарзі не міститься
переконливих заперечень щодо
законності оскаржуваного рішення суду,
не надано обґрунтувань та таких
заперечень проти оскаржуваного
рішення, які б потягли висновок про
його незаконність та скасування.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції та не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Запорізької області від 02 вересня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: