Справа № 130/2592/14-ц Провадження №
22-ц/772/3301/2014Головуючий в суді першої
інстанції Саландяк О. Я.Категорія 54
Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів -Денишенко Т.О., Зайцев А.Ю.

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди, стягнення
недоотриманої заробітної плати,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 10 жовтня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ДП матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди,
стягнення недоотриманої заробітної
плати, стягнення середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні зазначивши в заяві, що з
10.07.2006 року він працював на посаді водія
другого класу бази нафтопродуктів
станції Матейкове ДП
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач», а з 15.01.2007 року
його переведено на посаду водія
першого класу цієї ж бази
нафтопродуктів. Наказом директора ДП
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» №380-ос від 07.08.2014
року його звільнено з роботи у зв'язку
із скороченням штату працівників на
підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Своє
звільнення з роботи вважає незаконним,
оскільки згоду профкому на звільнення
отримано 31.07.2014 року, лише за 8 днів до
звільнення чим порушено положення ст.43
КЗпП України. Крім того про звільнення
за скороченням штату, як це передбачено
ст.49-2 КЗпП України його не було
попереджено взагалі, не було дотримано
переважного права залишення на роботі,
оскільки у нього тривалий,
безперервний стаж роботи на
підприємстві з 2006 року. При звільненні
йому не було виплачено всі суми, які
належать йому від підприємства в день
звільнення на підставі ст.116 КЗпП
України. Протиправними діями
відповідача йому також завдано
моральну шкоду, яка виразилась у
душевних стражданнях, втраті
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, він
звертався до лікарні з приводу
головних болів та пройшов курс
лікування з 11.08.2014 року по 01.09.2014 року.

Він є інвалідом третьої групи, до
пенсії йому залишилось кілька років, що
створює йому труднощі у
працевлаштуванні. Відповідач позбавив
його можливості заробляти на життя,
крім того скоротили лише одного
позивача, від чого він страждає та
відчуває сором, приниження в очах колег
із якими довго працював. Завдану
моральну шкоду він оцінює в 25000 гривень.

Окрім цього відповідач незаконно
звільнив його з роботи у зв'язку із
скороченням штату працівників в період
утворення ПАТ «Українська залізниця»,
що суперечить вимогам Закону України
від 23.02.2012 року №4442-VI «Про особливості
утворення публічного акціонерного
товариства залізничного транспорту
загального користування».

Позивач просив поновити його на роботі
з 08.08.2014 року, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
стягнути моральну шкоду, завдану
неправомірним звільненням, стягнути
ненараховану та невиплачену заробітну
плату за період з 01.02.2007 року по 07.08.2014
року та за 08.08.2014 року, а також на
підставі ст.ст.116, 117 КУпАП стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні,
тобто з 08.08.2014 року по день фактичного
розрахунку.

Рішенням Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 10.10.2014 року
позов ОСОБА_2 до ДП
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди, стягнення
недоотриманої заробітної плати,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
задоволено частково.

Стягнуто з ДП матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач» на
користь ОСОБА_2 4074 гривні 21 копійку
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку.

Стягнуто з ДП матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач» судовий
збір в розмірі 243 гривні 60 копійок на
користь держави (банк ГУДК у Вінницькій
області, м.Вінниця МФО 802015, номер
рахунку 0006, Код ,
одержувач УДКСУ у Жмеринському районі
та м.Жмеринка 22030001).

В задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовільнити його
позовні вимоги, посилаючись на
неправильне застосування судом під час
розгляду справи норм матеріального
права та порушення вимог
процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення і
заперечення сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про те, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги ї заперечення,
якими доказами вони підтверджуються,
чи є інші фактичні дані, що мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічного з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог ї заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Умовами обґрунтованості є повне і
всебічне зясування обставин, що мають
значення для справи, доведеність тих
обставин, які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, у тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз'яснень п.19 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року №9 (з наступними
змінами) «Про практику розгляду судами
трудових спорів» розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п.1
ст.40 КЗпП України суди зобов'язані
зясувати, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник чи уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника за
його згодою на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за два місяці про наступне
вивільнення.

Матеріалами справи встановлено, що
наказом №380-ос від 07.08.2014 року ОСОБА_2
було звільнено з посади водія 1-го класу
бази нафтопродуктів станції Матейкове
ДП матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач» (далі - ДП
«Укрзалізрничпостач») у зв'язку із
скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП
України).

Відповідно до Статуту ДП
«Укрзалізничпостач», що затверджений
наказом Державної адміністрації
залізничного транспорту України 22.12.2011
року №669-ц, підприємство засноване на
державній власності, належить до сфери
управління Міністерства
інфраструктури України (уповноважений
орган) і підпорядковане Державній
адміністрації залізничного транспорту
«Укрзалізниця». Відповідач у справі є
юридичною особою. Управління
підприємством здійснюється його
директором, який призначається
Укрзалізницею. Директор підприємства
формує штат підприємства, затверджує
його структуру та штатний розпис,
посадові інструкції, внутрішні
положення тощо. Наказом по
підприємству директор призначає особу,
що буде виконувати його обов'язки на
час відпустки, у випадку його
тимчасової відсутності у зв'язку із
відрядженням, хворобою тощо.
Уповноважений орган управління та
Укрзалізниця відповідно до покладених
на них завдань, та в межах, визначених
законодавством, здійснюють
повноваження щодо реалізації прав
держави як власника майна, переданого
підприємству, пов'язаних із володінням,
користуванням і розпорядженням ним у
межах, визначених законодавством
України, з метою задоволення державних
та суспільних потреб та не має права
втручатись в оперативну та
господарську діяльність, крім
випадків, встановлених статутом та
законодавством (т.1, а.с.181-193).

Як убачається з матеріалів справи
скорочення штату працівників
відбулось відповідно до наказу
директора ДП «Укрзалізничпостач»
Лозинського О.А. за №75 від 14.05.2014 року
«Про внесення змін до організаційної
структури» з метою впорядкування
організаційної структури ДП
«Укрзалізничпостач», дотримання
фінансової дисципліни та ефективного
використання коштів на утримання
працівників в умовах обмеженого
фінансування витрат шляхом
оптимізації чисельності та скорочення
адміністративних і виробничих витрат,
за погодженням з генеральним
директором Укрзалізниці. З 25.07.2014 року
внесено зміни до організаційної
структури підприємства, а саме
виведено 280 штатних одиниць, введено до
організаційної структури підприємства
256 штатних одиниць, створено нові
відділи (т.1, а.с.35-37).

Наказом №131 від 24.03.2014 року у зв'язку з
технічною помилкою в абз. 22 підпункту 1.2
пункту 1 наказу №75 від 14.05.2014 року цифру
«19» замінено цифрою «17» (т.1, а.с.38).

Відповідно до штатного розпису,
затвердженого 30.12.2014 року ДП
«Укрзалізничпостач», що введений в дію
з 01.01.2014 року в штаті відповідача є 99
штатних одиниць, є
паливно-технологічний відділ із двома
посадами водія першого класу: водій
автотранспортних засобів (легкового
автомобіля) із посадовим окладом 2976
гривень та водія автотранспортних
засобів із 12 грн. 55 коп. годинної
тарифної ставки (т.2, а.с.2-4).

Відповідно до штатного розкладу,
затвердженого 14.07.2014 року ДП
«Укрзалізничпостач», що введений в дію
з 25.07.2014 року в штаті відповідача
рахується 77 штатних одиниць,
паливно-мастильного відділу немає,
однак в управлінні обліку
нафтопродуктів та складського
господарства наявний відділ
організації зберігання нафтопродуктів
(ст. Матейкове) із однією посадою водія
першого класу (т.2, а.с.5-7).

21.05.2014 року ДП «Укрзалізничпостач» до
територіального органу Державної
служби зайнятості подано звітність за
встановленою формою про заплановане
масове вивільнення працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці (т.1, а.с.226-227).

19.05.2014 року працівників
паливно-технологічного відділу ДП
«Укрзалізничпостач» попереджено про
звільнення, в тому числі і позивача
ОСОБА_2 (т.1, а.с.40).

На розширеному засіданні
профспілкового комітету ДП
«Укрзалізничпостач» від 31.07.2014 року
було розглянуто подання директора
підприємства Лозинського О.А. про
надання згоди на розірвання трудового
договору з ОСОБА_2. на підставі п.1 ст.40
КЗпП України. Дане подання
розглядалось у присутності ОСОБА_2,
який відмовився від запропонованої
посади прибиральника території бази та
переведення на іншу роботу на
підприємстві (т.1, а.с.43-44, 215-216).

Після отримання згоди профспілкового
комітету ДП «Укрзалізничпостач»
наказом директора підприємства №380-ос
від 07.08.2014 року ОСОБА_2 було звільнено з
посади водія автотранспортних засобів
паливно-технологічного відділу ДП
«Укрзалізничпостач» на підставі п.1
ст.40 КЗпП України у звязку із
скороченням штату із виплатою грошової
компенсації за 23 днів відпустки,
вихідної допомоги, з яким позивач
ОСОБА_2 ознайомився 07.08.2014 року та
отримав трудову книжку в день
звільнення з роботи (т.1, а.с.128,209).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову про поновлення на роботі суд
першої інстанції у своєму рішення
зазначив, що звільнення ОСОБА_2 з роботи
з підстав скорочення штату працівників
ДП «Укрзалізничпостач» провело з
дотриманням вимог ст.ст.40, 42, 43, 49-2 КЗпП
України.

Однак до такого висновку суд першої
інстанції прийшов без належного
з'ясування всіх обставин і матеріалів
справи, що мають значення для
правильного вирішення спору та не
надав відповідної правової оцінки
наказу директора ДП
«Укрзалізничпостач» про звільнення
позивача ОСОБА_2 у зв'язку із
скороченням штату працівників.

Так, в ст.3 Закону України від 23.02.2012 року
№4442-VI «Про особливості утворення
публічного акціонерного товариства
залізничного транспорту України
загального користування», який набув
законної сили 22.03.2014 року зазначено, що
з дня прийняття рішення Кабінету
Міністрів України про утворення
Товариства до державної реєстрації
Товариства Державна адміністрація
залізничного транспорту України,
підприємства залізничного транспорту,
господарські товариства, 100 відсотків
акцій (часток, паїв) яких належать
державі та вносяться до статутного
капіталу Товариства, не мають права без
згоди центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну політику у сфері
транспорту зокрема: скорочувати
чисельність працівників.

Таке Товариство (ПАТ «Українська
залізниця») утворене відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 25.06.2014 року №200 «Про утворення
публічного акціонерного товариства
«Українська залізниця», що набула
чинності 04.07.2014 року, де у додатку №1, у
переліку підприємств та установ
залізничного транспорту на базі яких
утворюється ПАТ «Українська
залізниця», вказано ДП
«Укрзалізничпостач».

Відповідно до наказу Укрзалізниці від
02.07.2014 року №368-Ц/од також заборонено
скорочення працівників підприємств
залізничного транспорту, які входять у
новоутворене ПАТ «Українська
залізниця».

Даних обставин не заперечувала в
судовому засіданні представник
відповідача, яка пояснила, що ДП
«Укрзалізничпостач» входить до ПАТ
«Українська залізниця» на правах
структурного підрозділу. До цього часу
утворене ПАТ «Українська залізниця» не
пройшло державної реєстрації.

ДП «Укрзалізничпостач» проводячи
скорочення штату працівників та їх
звільнення з роботи під час дії Закону
України «Про особливості утворення
публічного акціонерного товариства
залізничного транспорту України
загального користування» та Постанови
Кабінету Міністрів України від 25.06.2014
року №200 «Про утворення публічного
акціонерного товариства «Українська
залізниця», обов'язково повинно було
отримати на це погодження у
Міністерства інфраструктури України
та привести наказ ДП
«Укрзалізничпостач» №75 від 14.05.2014 року
«Про внесення змін до організаційної
структури підприємства» відповідно до
вимог закону.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_2 у
зв'язку із скороченням штату
працівників ДП «Укрзалізничпостач»
відбулось під час дії Закону України
«Про особливості утворення публічного
акціонерного товариства залізничного
транспорту України загального
користування» та Постанови Кабінету
Міністрів України від 25.06.2014 року №200
«Про утворення публічного
акціонерного товариства «Українська
залізниця», які мають вищу юридичну
силу та без погодження з центральним
органом виконавчої влади
(Міністерством інфраструктури
України), судова колегія приходить до
висновку, що звільнення ОСОБА_2 у
зв'язку із скороченням штату
працівників є незаконним і таким, що
суперечить зазначеним вище
законодавчим та нормативним актам.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_2 в частині поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу підлягають
задоволенню. Оскільки ОСОБА_2 у своїй
позовній заяві не зазначив суму
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, яка підлягає стягненню з
відповідача на його користь, судова
колегія рахує за необхідне зазначити в
рішенні час за який відповідач повинен
нарахувати ОСОБА_2 заробітну плату,
тобто з часу незаконного звільнення з
07.08.2014 року по 18.12.2014 року ухвалення
апеляційним судом рішення про
поновлення на роботі та стягнути на
користь позивача 4074 гривень 21 копійку
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно з ст.117 КЗпП в разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Разом з тим позовні вимоги ОСОБА_2 про
стягнення недоотриманої заробітної
плати та відшкодування моральної шкоди
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Не підлягають задоволенню вимоги
позивача ОСОБА_2 щодо виплати
недоотриманої заробітної плати за
період з 01.02.2007 року по 07.08.2014 року у
вигляді надбавки за клас у розмірі 25%
окладу, оскільки як пояснив сам позивач
такі виплати йому припинились з часу
закріплення за ним автомобіля ВАЗ 21099.
Позивач ОСОБА_2 не надав суду належних
та допустимих доказів нездійснення
таких виплат в період з 01.02.2007 року по
01.10.2008 року, а в період з 01.10.2008 року по
день звільнення після видання наказу
№120-ос від 29.09.2008 року про закріплення
за позивачем автомобіля ВАЗ 21099
проведення таких доплат позивачу не
передбачено. Дана обставина також
підтверджується п.6.1.16 положеннями
колективного договору та системою
оплати праці, яка існувала на
підприємстві (т.1 а.с.123).

В позовній заяві ОСОБА_2 також просить
відшкодувати йому моральну шкоду
заподіяну незаконним звільненням з
робота внаслідок чого він зазнав
душевних страждань і переживань,
значно погіршився його загальний стан
здоров'я.

Перевіривши обставини та матеріали
справи, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення вимог позивача
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Приймаючи до уваги, що з часу
незаконного звільнення позивача з
роботи та поновлення його на роботі
пройшов незначний проміжок часу на
протязі якого позивач перебував на
обліку в центрі зайнятості і отримував
матеріальну допомогу по безробіттю,
судова колегія приходить до висновку,
що наслідки, передбачені ст.237-1 КЗпП
України для ОСОБА_2 не наступили, а 3
групу інвалідності позивач отримав ще
до звільнення його з роботи.

Окрім цього, судова колегія рахує, що
завдана в даному випадку моральна
шкода у зв'язку з незаконним
звільненням з роботи повністю
компенсується шляхом відновлення його
порушеного права - поновленням на
роботі і не потребує грошової
компенсації.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 307, 309, 313-315, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 10 жовтня
скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким
позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді водія 1-го
класу бази нафтопродуктів
(паливно-технологічного відділу)
станції Матейкове Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач»
(ідентифікаційний код 19014832) з 07 серпня
2014 року.

Зобов'язати Державне підприємство
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» виплатити ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 07.08.2014 року по 18.12.2014
року.

Стягнути з Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач» на користь ОСОБА_2
4074 гривень 21 копійку середнього
заробітку за час затримки при
звільненні з роботи.

В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Рішення суду набуває законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого сулу України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів.

Головуючий суддя: _______
Луценко В.В.

Судді: _______
Денишенко Т.О.

_______
Зайцев А.Ю.