Справа № 165/2272/14-ц
Провадження № 2/165/592/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд
Волинської області в складі:

головуючого
судді Василюка А.В.,

при секретарі
Навроцькій М.Р.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті
Нововолинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ
частки із спільного майна в натурі, -
суд,

встановив:

11 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2 про виділ
частки із спільного майна в натурі.

Вимоги обґрунтовує тим, що
рішенням Нововолинського міського
суду від 30 листопада 2011 року його позов
до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики задоволено та
стягнено з останньої в його користь
109621,05 грн. боргу за договором позики,
2466,47 грн. річних, 1120 грн. судового збору
та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. 18 січня 2012 року йому
був виданий виконавчий лист за
вищевказаним рішенням, а 25 січня 2012
року відкрито виконавче провадження. 21
грудня 2012 року постановою заступника
начальника ВДВС Нововолинського МУЮ
було закрито виконавче провадження
із-за смерті боржника. За його заявою,
вищевказану постанову 23 липня 2013 року
було скасовано, а дії державного
виконавця визнано неправомірними.
ОСОБА_2, будучи чоловіком ОСОБА_4
оскаржив цю постанову і 30 грудня 2013
року виконавче провадження було
закінчено, оскільки не було
встановлено правонаступників. Вважає,
що рішення суду не було виконане
належним чином, попри те, що у
задоволенні подання ВДВС про зміну
сторони виконавчого провадження судом
було відмовлено. Зазначає, що подружжям
ОСОБА_4 під час спільного сумісного
проживання було придбано квартиру, що
підтверджується інформаційною
довідкою з Реєстру про право власності
на нерухоме майно. Придбана квартира в
рівних частках належить відповідачу
ОСОБА_2 та його покійній дружині ОСОБА_4,
а тому ним було подано до суду позов про
визначення частки боржника, а
відповідачем зустрічний позов про
визнання за ним права власності на всю
квартиру. В задоволенні обох позовів
судом було відмовлено. Оскільки, він
вчиняв всі можливі дії для повернення
своїх коштів, а відповідач заперечує
факт прийняття ним спадщини після
смерті боржника ОСОБА_4, не повідомив
про смерть останньої та відкриття
спадщини, тому вважає, що строків
звернення до суду із вищевказаним
позовом він не пропустив і просить
постановити рішення про виділ частки в
натурі, що належить померлій ОСОБА_4 в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судовому
засіданні позов підтримав, з підстав
наведених у ньому. Зазначив, що про
смерть ОСОБА_4 він дізнався більше року
тому. Коли оскаржував постанову про
закриття виконавчого провадження у
зв'язку із смертю боржника йому вже
було відомо про смерть останньої. Не
пригадує щоб звертався до відповідача
з письмовими заявами про повернення
боргу. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав.
Заперечення обґрунтовує тим, що знає
ОСОБА_1 вже давно, його покійна дружина
неодноразово зверталася до міліції
стосовно того, що останній їй
погрожував. Йому відомо лише те, що між
позивачем та ОСОБА_4 були якісь
фінансові відносини і дружина йому
казала, що під приводом тиску зі
сторони ОСОБА_1 написала розписку,
грошових коштів від позивача фактично
не отримувала, суми боргу зазначеного у
розписці вона йому не повідомляла.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 у задоволенні
позову просила відмовити. Зазначила, що
дружина позивача ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку з чим
виконавче провадження про стягнення з
неї боргу в користь позивача було
закрито. Рішенням Нововолинського
міського суду від 17 червня 2013 року було
відмовлено ОСОБА_1 у визнанні частки
власності боржника у спільному майні
подружжя та про заміну сторони
виконавчого провадження її
правонаступником, а відтак ОСОБА_2 є
неналежним відповідачем. Крім того,
позивач не надав суду жодного доказу
про можливість виділу в натурі частки в
квартирі за адресою: АДРЕСА_2 м.
Нововолинська.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
відповідача та його представника,
дослідивши письмові докази справи в їх
сукупності, приходить до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити у
зв'язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено,
що рішенням Нововолинського міського
суду від 30 листопада 2011 року стягнуто з
ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 борг за
договором позики в розмірі 109621,05 грн.,
2466,47 грн. процентів річних за
прострочку виконання цього договору
(а.с.5-6).

На підставі вищевказаного
рішення, позивачу ОСОБА_1 18 січня 2012
року був виданий виконавчий лист про
стягнення сум боргу з боржника ОСОБА_4
(а.с.7).

Згідно копії постанови про
скасування процесуального документу
від 23 липня 2013 року (а.с.11), начальник
ВДВС Нововолинського МУЮ Калюжний С.В.
на підставі постанови про результати
перевірки виконавчого провадження від
23 липня 2013 року визнав дії державного
виконавця, щодо закінчення вказаного
виконавчого провадження такими, що не
відповідають ЗУ "Про виконавче
провадження", а тому постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 21 грудня 2012 року державного
виконавця Гальчика С.М. скасовано
(а.с.9).

Постановою заступника начальника
ВДВС Нововолинського МУЮ Гальчика С.М.
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа №2/0312/926/11 виданого 18
січня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 в
користь ОСОБА_1 боргу за договором
позики, судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, всього в сумі 113328,40
грн. відновлено (а.с.13).

Ухвалою Нововолинського міського
суду від 20 грудня 2013 року судом було
відмовлено у задоволенні подання ВДВС
Нововолинського МУЮ про заміну сторони
виконавчого провадження - боржника
ОСОБА_4 її правонаступником у
виконавчому провадженні по
примусовому виконанню виконавчого
листа Нововолинського міського суду
№2/0312/926/11 (а.с.28-29).

Ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 18 лютого 2014 року
апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1
відхилено, а ухвалу Нововолинського
міського суду Волинської області від 20
грудня 2013 року залишено без змін (а.с.31).

Як вбачається з копії довідки про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно КП "Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації" від 13
вересня 2007 року (а.с.39), копії договору
купівлі-продажу квартири від 06 вересня
2007 року посвідченого державним
нотаріусом Жовтневої державної
нотаріальної контори Волинської
області Завішою Л.Я. (а.с.67) квартира
АДРЕСА_3 на підставі вищевказаного
договору купівлі-продажу належить
ОСОБА_2, що також підтверджується
копією технічного паспорту на квартиру
від 13 вересня 2007 року (а.с.40-41) та копією
будинкової книги (а.с.42-44).

Згідно копії свідоцтва про
одруження (а.с.45) відповідач ОСОБА_2 30
жовтня 1998 року одружився з ОСОБА_4, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року(а.с.46).

Згідно копії заяви (а.с.74) ОСОБА_4 06
вересня 2007 року дала згоду на придбання
ОСОБА_2 спірного житла.

Згідно інформаційної довідки зі
спадкового реєстру від 23 вересня 2014
року спадкові справи та видані на їх
підставі свідоцтва про право на
спадщину за ОСОБА_4 у спадковому
реєстрі відсутні (а.с.51).

До заперечень позовних вимог
відповідачем в частині, що спірна
квартира придбана ним за особисті
кошти суд відноситься критично.

За твердженням відповідача ним 16
жовтня 1997 року була продана квартира у
м. Адигеї Російської Федерації згідно
договору купівлі-продажу (а.с.34), за
виручені кошти від продажу якої він
придбав в кінці грудня 1997 року квартиру
у м. Нововолинську, тобто до укладення
шлюбу з ОСОБА_4 (30 жовтня 1998 року), після
продажу якої в червні 2007 року (а.с.35-36)
він придбав спірну квартиру.

Такі твердження відповідача не
заслуговують на увагу, оскільки як
вбачається з договору купівлі-продажу
(а.с.34) останній був не єдиним продавцем
квартири, відповідачем не надано
жодних доказів, що саме ці кошти після
продажу чергової квартири були
витрачені на придбання спірної
квартири та ін., тобто не надано доказів
того, що спірна квартира є його
особистою приватною власністю (ст.57 СК
України).

У судовому засіданні на підставі
досліджених доказів встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 придбана під час
шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4, тому відповідно
до ст.ст.60-63 СК України є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Розмір часток вищевказаної квартири,
що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є рівними,
тобто, кожному належить по 1/2 частині
квартири.

ОСОБА_2 не прийняв спадщини після
смерті його дружини ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тому не являється її
правонаступником, в тому числі по
боргових зобов'язаннях перед ОСОБА_1

Згідно ст.371 ЦК України кредитор
співвласника майна, що є у спільній
сумісній власності, у разі
недостатності у нього іншого майна, на
яке може бути звернено стягнення, може
пред'явити позов про виділ частки із
спільного майна в натурі для звернення
стягнення на неї. Виділ частки із майна,
що є у спільній сумісній власності, для
звернення стягнення на неї
здійснюється у порядку, встановленому
ст.366 цього кодексу.

Відповідно до ст.366 ЦК України кредитор
співвласника майна, що є у спільній
частковій власності, у разі
недостатності у нього іншого майна, на
яке може бути звернене стягнення, може
пред'явити позов про виділ частки із
спільного майна в натурі для звернення
стягнення на неї. Якщо виділ в натурі
частки із спільного майна має
наслідком зміну його призначення або
проти цього заперечують інші
співвласники, спір вирішується судом. У
разі неможливості виділу в натурі
частки із спільного майна або
заперечення інших співвласників проти
такого виділу кредитор має право
вимагати продажу боржником своєї
частки у праві спільної часткової
власності з направленням суми виторгу
на погашення боргу. У разі відмови
боржника від продажу своєї частки у
праві спільної часткової власності або
відмови інших співвласників від
придбання частки боржника кредитор має
право вимагати продажу цієї частки з
публічних торгів або переведення на
нього прав та обов'язків
власника-боржника, з проведенням
відповідного перерахунку.

Відповідно до ст.11, ст.60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до положень ст.183, ст.364, ст.367
ЦК України та роз'яснень, викладених у
п.6, п.7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 04 жовтня 1991 року №7
"Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий
будинок" виділ в натурі часток жилого
будинку, що є спільною частковою
власністю, може мати місце за наявності
технічної можливості виділення кожній
із сторін відокремленої частини
будинку із самостійним виходом
(квартиру), яка відповідає розміру їх
часток у приватній власності або
наявності технічної можливості
переобладнання будинку в ізольовані
квартири.

Згідно із ст.152 ЖК України
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Позивачем заявлена вимога про виділ в
натурі частки квартири належної
померлій ОСОБА_4, оскільки для
вирішення даної вимоги необхідні
спеціальні знання, якими суд не
володіє, вирішення останньої можливе
лише шляхом призначення експертизи з
метою з'ясування можливості такого
виділу та у разі його можливості із
зазначенням у висновку експерта, які
приміщення (літери) припадають на
частку, які переобладнання необхідно
для цього здійснити та ін.

Крім того, для виділу частки квартири
необхідне також її переобладнання та
перепланування. Вказані роботи
проводяться при наявності на це
дозволу органу місцевого
самоврядування.

Проте на момент вирішення спору у суді
належним чином оформлених клопотань
про призначення у справі судової
будівельно-технічної експертизи
позивачем не заявлялось та відповідний
дозвіл на здійснення перебудови та
перепланування квартири відсутній, у
зв'язку з чим у суду немає підстав для
задоволення позову про виділ в натурі
частки квартири належної померлій
ОСОБА_4

Крім того, вимоги позивача ОСОБА_1 були
предметом розгляду справи в
Нововолинському міському суді та
апеляційному суді Волинської області.
Так, рішенням Нововолинського міського
суду від 17 червня 2013 року у позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну сторони
виконавчого провадження її
правонаступником та визначення частки
власності боржника ОСОБА_4 у спільному
майні подружжя на житлову квартиру
АДРЕСА_4 в сел.. Жовтневе м.
Нововолинська Волинської області та у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання майна особистою
приватною власністю на вищевказану
житлову квартиру було відмовлено
(а.с.16-17). Ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 23 липня 2013 року
вищевказане рішення в частині позовних
вимог ОСОБА_1 було скасовано, оскільки
він в апеляційній інстанції подав
заяву про залишення позову без
розгляду (а.с.50).

Зважаючи на те, що у задоволенні позову
відмовлено, суд відповідно до ст.88 ЦПК
України залишає за позивачем сплачений
ним при подачі позову судовий збір в
сумі 243,60 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.10, ст.11, ст.60, ст.88, ст.209,
ст.212, ст.213, ст.214, ст.215, ст.218 ЦПК України,
на підставі ст.183, ст.366, ст.367, ст.372, ст.382,
ст.1268, ст.1281 ЦК України, ст.152 ЖК України,
ст.70, ст.71, ст.72 СК України,- суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виділ частки ОСОБА_4 із майна
- квартири, що знаходиться за АДРЕСА_1
Волинської області в натурі, що
належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності, відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя А.В.
Василюк