Справа № 628/2736/14-ц
Провадження №2/628/1148/14р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014р. Куп'янський
міськрайоний суд

Харківської
області

в складі: головуючого судді -
Клімової С.В.

за участю секретаря -
Бавики Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті
Куп'янську матеріали цивільної справи
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду
з позовною заявою до відповідачів,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
вказуючи на те, що на праві приватної
власності мав корову породи
«Українська червоно-ряба, молочна»,
вагою 450кг., за якою доглядала невістка
позивача, ОСОБА_4, враховуючи стан
здоров'я та похилий вік останнього.
Корова позивача випасалася в черзі,
разом з 43 коровами місцевих жителів с.
Колісниківка Куп'янського район
Харківської області на громадських
пасовищах загальною чередою.

05.07.2014р. за своєю чергою випасав худобу
відповідач ОСОБА_3. О 14год.15хв.,
невістці позивача в телефонному режимі
повідомили, що під час випасу худоби,
корова відповідачки, ОСОБА_2, вдарила
рогом в область шиї корову позивача.
Від отриманої травми, корова впала.
Невістка позивача, яка приїхала на
місце події, викликала ветеринара, який
після огляду корови, запропонував її
дорізати. Після реалізації м'яса,
позивач повернув собі 2000грн., а
враховуючи те, що вартість корови саме
такого віку та масті складає 8000-10000грн.,
просить суд стягнути з відповідачів в
солідарному порядку 6000грн., оскільки
саме з їх вини трапилася трагедія.
Відповідач, ОСОБА_3, в той день
випасував худобу, а тому на нього було
покладено обов'язок стежити за худобою
та повернути її ввечері в цілісності.
Зважаючи на те, що від дій корови
відповідачки ОСОБА_2, була травмувала
корову позивача, відповідачка як
власниця худоби, повинна
відшкодовувати завдану позивачу шкоду.

Також в результаті неправомірних дій
відповідачів, позивачу спричинена
моральна шкода, яка оцінена у розмірі
5000грн., яка полягає в тому, що позивач
втратив своє майно - корову, у зв'язку з
чим позивач за рахунок отриманого
молока лишився додаткового заробітку
до своєї пенсії.

Відповідач ОСОБА_3, звернувся до суду з
письмовим запереченням на позовну
заяву, зазначаючи, що дійсно 05.07.2014р.
була його черга випасати худобу. У
другій половині дня, стався нещасний
випадок з коровою позивача, яку вдарила
рогом корова відповідачки ОСОБА_2. Від
отриманої травми, корова позивача
впала. На місце події приїхала невістка
відповідача, яка викликала ветеринара
з ТОВ «Мрія» с. Глушківка. Після огляду
корови, ветеринар запропонував
невістки позивача дорізати корову, що і
було зроблено прямо на полі, невідомими
особами. Враховуючи те, що відсутній та
недоведений причино-наслідковий
зв'язок між подіями які трапилися
05.07.2014р. та завданими позивачу збитками,
вважає, що його вина відсутня. Крім
того позивач не надав офіційного
висновку органів ветеринарної
медицини про ступень тяжкості
завданої травми, можливі засоби
лікування та причини вимушеного
дорізання худоби, у зв'язку з чим
просить суд залишити позов без
задоволення.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги,
які просять суд задовольнити, вказуючи
на те, що на сході громади вирішували
питання про випас крупної рогатої
худоби, засоби за допомогою яких
здійснюється випас та
відповідальність осіб які випасують
худобу. Вважає, що саме з вини
відповідача ОСОБА_3, який швидко гнав
корів та користувався батурою, а також
відповідачки ОСОБА_2, яка вигнала на
випас глибокотільну корову, позивачу
спричинена матеріальна та моральна
шкода в насідок отриманої його коровою
травми та вимушеного її дорізу.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
в судовому засіданні позов не визнали,
зазначивши, що будь-яких зобов'язань
жителі села стосовно відповідальності
при загибелі худоби на пасовищі, на
себе не беруть. При вигоні корови на
пасовище, вона мала нормальний стан.
Просять суд залишити позов буз
задоволення, оскільки вини
відповідачки в тому, що трапилося з
коровою позивача, не має.

Відповідач ОСОБА_3, та його представник
в судовому засіданні не визнали вимоги
позову, підтримавши свої письмові
заперечення на позовну заяву.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4,
пояснила, що вона є невісткою позивача.
Останній, враховуючи свій похилий вік,
передав свідку своє майно - корову.
Корова знаходилася на подвірні свідка,
яка кожного року перед випасом, була
присутня на зборі жителів села з
приводу випасу худоби. На зборах не
підіймалися питання щодо
відповідальності пастуха у випадках
загибелі тварин.

05.07.2014р. у другій половині дня вигнала
корову на випас. Через деякий час
свідку зателефонували та повідомили
про нещасний випадок з її коровою. По
приїзду на поле, за рекомендацією
ветеринара, яку отримала в телефонному
режимі, ввела корові лікарські засоби.
Коли побачила, що тварині не стало
легше, привезла іншого ветеринара, який
після огляду корови, запропонував її
зарізати. На що свідок разом з
позивачем зателефонували, особам, що
здійснюють реалізацію м'яса, які і
дорізали корову, заплативши позивачеві
2000грн.

Заслухавши сторони по справ, допитавши
свідка, дослідивши письмові докази по
справі, судом встановлені такі
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини.

Приймаючи рішення по справі, що
розглядається, суд виходив з вимог ст. 60
ЦПК України, яка регламентує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, коли мають місце
підстави звільнення від доказування.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Крім того, дотримуючись принципу
диспозитивності, передбаченого ст. 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Так, паспортом великої рогатої худоби
серії ВВ № 045280 від 13.12.2005р, виданого
Державним підприємством «Агенство з
ідентифікації і реєстрації тварин»,
ветеринарною картою серії ВВ № 132808
виданої Куп'янською районною державною
лікарнею ветеринарної медицини,
витягом з Єдиного державного реєстру
тварин за № /18.07.2014/В4 та додатку до
нього, підтверджується право
власності позивача відносно великої
рогатої худоби.

Довідкою з Глушківської сільської ради
Куп'янського району Харківської
області від 28.07.2014р. за № 308 зазначено,
що на території с. Колісниківка жителі
випасають свою худобу на громадських
пасовищах загальною чергою, випасуючи
череду по черзі (а.с.10-13).

Відповідно до висновку, затвердженого
начальником Куп'янського МВ ГУМВС
України в Харківській області від
22.07.2014р., в ході розгляду матеріалів
перевірки за заявою ОСОБА_4 по факту
прийняття мір до ОСОБА_2, корова котрої
05.07.2014р. о 14.15г. на пасовищі с.
Колісниківка вдарила рогами в область
шиї, корову заявниці. За результатами
перевірки прийняте рішення припинення
перевірки в зв'язку з відсутністю в
даному випадку достатніх ознак
кримінального правопорушення.(а.с19).

Вартість заподіяної матеріальної
шкоди, позивач розрахував виходячи з
ринкової вартості тварини, зазначеної
в оголошені друкованого органу(а.с.14-17).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст..1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Статя 23 ч.1 ЦК Украни передбачає,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Згідно із ч.4 ст.12 Закону України
«Про захист тварин від жорстокого
поводження», шкода, заподіяна особі
або майну фізичної особи, а також
шкода, заподіяна майну юридичної
особи твариною, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її утримує.

Частиною 1 ст.180 ЦК України, передбачено,
що тварини є особливим об'єктом
цивільних прав. На них поширюється
правовий режим речі, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо), а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст..610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи викладене, суд критично
відноситься до доводів позивача про те,
що на громадських зборах вирішували
питання про випас крупної рогатої
худоби, засоби за допомогою яких
здійснюється випас та
відповідальність осіб які випасують
худобу у випадках загибелі тварин,
оскільки будь-яких письмових доказів
або інших підтверджень щодо цього,
позивачем в розпорядження суду надано
не було. Також свідок ОСОБА_4, в
розпорядженні якої знаходилася
тварина позивача, підтвердила, той
факт, що на загальних зборах по випасу
тварин, в загалі не вирішувалися
зазначені вище питання.

Таким чином в судовому засіданні
встановлено, що будь-яка
цивільно-правова угода, яка регулювала
майнові відносини власників тварин з
особами, які здійснювали випас цих
тварин - відсутня.

Крім того, позивачем, відповідно до
вимог ст..60 ЦПК України, не надані
докази, які б підтверджували причинний
зв'язок, між отриманою твариною травмою
та її вимащеним забоєм.

Суд, оцінивши достатність і взаємний
зв'язок доказів у їх сукупності, вважає
що позивачем у судовому засіданні не
доведено перед судом свого позову, що є
його обов'язком відповідно до ст. 10 ЦПК
України, при цьому суд сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи - роз'яснював сторонам
їх права та обов'язки, попереджував про
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяв здійсненню їхніх прав.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позов є необґрунтований і не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст..ст. 10,11, 15, 60, 61, 209, 212, 214-218
ЦПК України, ст..ст.23,1166, 526, 610-614, 627-629 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди - залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Куп'янський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10-ти денний строк, з дня
проголошення рішення, апеляційної
скарги, а особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засідання під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений
18.12.2014р.

Суддя Куп?янського міськрайонного суду
С.В. Клімова