Справа № 283/2480/14-ц
Провадження №2/283/721/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2014 року
м. Малин

Малинський районний суд Житомирської
області в складі :

головуючого - судді Міхненка С.Д.

секретаря - Ільніцької С.В.

за участю сторін , представника
позивача - ОСОБА_1, представника
відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільною
сумісною власністю подружжя житловий
будинок АДРЕСА_1 та житловий будинок
АДРЕСА_2 , визнати право власності на ?
частку житлового будинку АДРЕСА_1 та
право власності на ? частку житловий
будинок АДРЕСА_2 ,-

ВСТАНОВИВ :

27 серпня 2014 року позивач звернувся до
суду з вимогами до відповідача.

В судовому засіданні між сторонами
була укладена угода в частині вимог про
поділ скутера.

Ухвалою суду від 03 грудня 2014 року
мирова угода визнана судом
провадження у справі в даній частині
вимог судом закрито.

З уточненням позовних вимог, позивач
просить визнати житлові будинки
АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю подружжя
та визнати право власності на ? частку
кожного з будинків.

Судом в якості третьої особи на
стороні відповідача залучено ПАТ КБ «
Приватбанк».

В судовому засіданні позивач вимоги
підтримав повністю, пояснив, що з 20
жовтня 1992 року по 22 листопада 2010 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі.

Під час перебування у шлюбі сторонами
за спільні кошти були придбані житлові
будинки: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Право власності на спірні будинки
зареєстровано за відповідачем.

ОСОБА_4 заперечує право власності
позивача на спірні будинки , однак
житлові будинки придбані у період
шлюбу, то у відповідності до положень
статті 60 Сімейного Кодексу України
вони є спільною сумісною власністю
подружжя.

Відповідач позов визнала частково, не
заперечує право власності позивача на ?
частку будинку АДРЕСА_1. Однак не згодна
з позовом в частині визнання за
позивачем права власності на ? частку
будинку АДРЕСА_2.

В заперечення позову пояснила, що
сторони в період з 20.10.1992 року по 11.11.2010
року перебували у зареєстрованому
шлюбі.

21 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «
Приватбанк » був укладений кредитний
договір за умовами якого відповідач
отримала у кредит кошти в розмірі 7595
доларів США на строк по 20.12.2014 року.

В цей же день , ОСОБА_4 уклала договір
купівлі - продажу житлового будинку
АДРЕСА_2. Будинок був придбаний для
дочки відповідача.

26 грудня 2007 року спірний будинок
переданий в іпотеку банку відповідно
до договору іпотеки.

Кредитні зобов'язання за кредитним
договором виконувались лише
відповідачем , ОСОБА_3 не звертався до
банку із заявою про переведення
частини боргу по кредитному договору
на нього.

Частина коштів, отриманих в кредит
була витрачена на придбання будинку
АДРЕСА_2, а решта коштів спрямовані на
ремонт будинку по АДРЕСА_3.

Представник третьої особи на стороні
відповідача - ПАТ КБ « Приватбанк» в
судове засідання не з'явився,направив
до суду заперечення по суті позову.

Вважає , що відсутні підстави для
задоволення позову, оскільки спірний
будинок АДРЕСА_2 переданий в іпотеку
банку.

Заслухавши сторони, дослідивши надані
докази в межах позовних вимог, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 1992 року
був укладений шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, даний шлюб був розірваний
відповідно до рішення Малинського
районного суду від 11 листопада 2010 року.
( арк..с. 20,21).

02 квітня 1998 року відповідно до
договору купівлі - продажу жилого
будинку ОСОБА_4 набула право власності
на ? частку будинку АДРЕСА_1 , а 05 січня
2001 року відповідно до договору
купівлі - продажу ? частки жилого
будинку ОСОБА_4 набула право власності
на ? частку будинку АДРЕСА_1. ( арк.с. 17,18).

Право власності на будинок
зареєстровано за відповідачем.

21 грудня 2007 року відповідно до
договору купівлі - продажу житлового
будинку ОСОБА_4 набула право власності
на будинок АДРЕСА_2. ( арк..с. 11).

Право власності на будинок
зареєстровано за відповідачем.

Суд вважає, що правовідносини, які
виникли між сторонами, регулюються
положеннями ст.22 КпШС УРСР, ст.ст. 60,70
Сімейного Кодексу України.

Статтею 22 КпШС УРСР ( який був чинний на
час придбання будинку № 31 )
передбачено, що майно, нажите подружжям
на час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Аналогічні
вимоги зазначені і в статтях 60,70
Сімейного кодексу України в яких
зазначено , що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу) та у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором..

Таким чином, придбані подружжям
спірні будинки були об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Посилання відповідача на те, що
будинок АДРЕСА_2 не може бути об'єктом
спільною сумісною власності , а є
власністю відповідача, оскільки
придбаний за кредитні кошти, які
отримала ОСОБА_4 , суд вважає
необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є як предмети
матеріального світу, так і майнові
права та обов'язки. Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї.

Судом встановлено, що за кошти,
одержані ОСОБА_4 за укладеним в період
шлюбу кредитним договором був
придбаний житловий будинок АДРЕСА_2.

За таких обставин будинок є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Разом з тим зазначений договір створив
обов'язки щодо повернення кредиту і для
ОСОБА_3, однак вимог про стягнення з
останнього вартості погашеного
відповідачем кредиту не заявлялось.

З відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати в
розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3,11,60,88,213,214,215 ЦПК України , на
підставі статті 22 КпШС УРСР , ст.ст.60,70
Сміейного кодексу України, суд , -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий
будинок АДРЕСА_1 та житловий будинок
АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частку житлового будинку АДРЕСА_2
Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Малинський районний суд шляхом подання
в 10 денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя: С. Д. Міхненко