Справа
№ 495/7680/14-ц
Ухвала

15 грудня 2014 року

м.Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово судді –
Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі – Завацькій І.В.,

за участю:

скаржника – ОСОБА_1,

представника скаржника – ОСОБА_2,

представника зацікавленої особи –
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Білгород-Дністровську
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1,
зацікавлена особа відділ державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області на постанову
державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, зацікавлена особа відділ
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області звернувся до суду з
скаргою на постанову державного
виконавця.

В судовому засіданні скаржник та
представник скаржника скаргу
підтримали в повному обсязі, просили
задовольнити та пояснили, що
постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області ОСОБА_4 від 30 січня 2014
року серії ВП №27353301 закінчено
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №1/333,
виданого 19.04.2011 року
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом Одеської області про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 боргу у
розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч),
припинено чинність арешту майна
боржника та скасовано інші заходи
примусового виконання рішення по ВП
27353301.

Окрім того, постановою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області ОСОБА_4 30 січня 2014 року
серії ВП №27353504 закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №1/333, виданого 19.04.2011
року Білгород-Дністровським
міськрайонним судом Одеської області,
про стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 боргу у розмірі 8614 грн. (вісім
тисяч шістсот чотирнадцять) 80 коп.
(вісімдесят) та припинено чинність
арешту майна боржника та скасовано
інші заходи примусового виконання
рішення по ВП 27353301.

Скаржник зазначив, що постанови від
30.01.2014 року в порушення вимог чинного
законодавства та пункту 3 зазначених
постанов йому не направляли поштою та
він не мав можливості з ними
ознайомитись.

В постанові зазначено, що згідно
свідоцтва про смерть від 30.12.2013 року
серії І-ЖД №359180 боржник ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер 26.12.2013 року, тому
виконавче провадження підлягає
закінченню на підставі п.3 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження», якою передбачено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, якщо виконання їх обов’язків
чи вимог у виконавчому провадженні не
допускає правонаступництво.

Скаржник вважає, що висновки
державного виконавця, які викладені в
постановах є необґрунтованими,
безпідставними та незаконними,
оскільки зазначені правовідносини
допускають правонаступництво.

В судовому засіданні представник
відділу державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області скаргу не визнав,
заперечував проти її задоволення, та
пояснив, що при винесенні постанов
державний виконавець не порушив вимоги
чинного законодавства, діяла в межах
своєї компетенції та у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовна заява не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
вимоги скаржника про визнання
незаконними та скасування постанов
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області ОСОБА_4 про закінчення
виконавчого провадження від 30.01.2014 року
ВП №27353301 та від 30.01.2014 року ВП №27353504 з
виконання вимог двох виконавчих листів
№1-333, виданих 19.04.2011 року
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 20000
грн. та стягнення матеріальної шкоди у
розмірі 8614,80 грн. є безпідставними,
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів виконавчих
проваджень ВП №27353301 та ВП №27353504 з
виконання вимог двох виконавчих листів
№1-333, виданих 19.04.2011 року
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі
20000 грн. та стягнення матеріальної
шкоди у розмірі 8614,80 грн., виконавчі
листи видані на підставі рішення,
згідно приговору
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області,
за яким громадянина ОСОБА_5, який
виступає боржником за виконавчими
документами, визнано винним у скоєнні
кримінального злочину згідно статті 286
ч.2 КК України.

При проведенні виконавчих дій,
встановлено, що боржник ОСОБА_5, згідно
свідоцтва про смерть від 30.12.2013 року
серії І-ЖД №359180, актовий запис №1212
помер 26.12.2013 року.

30.01.2014 року виконавчі провадження ВП
№27353301 та ВП №27353504 з виконання вимог
двох виконавчих листів №1-333, виданих
19.04.2011 року Білгород-Дністровським
міськрайонним судом Одеської області
про стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 20000
грн. та стягнення матеріальної шкоди у
розмірі 8614,80 грн. закінчені у
відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження», тобто у зв’язку зі
смертю боржника, якщо виконання їх
обов’язків чи вимог у виконавчому
провадженню не допускає
правонаступництва.

Закінчуючи виконавче провадження у
відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
керувався саме тим, що вимоги, які
випливають з даної категорії
правовідносин, процесуального
правонаступництва не допускають, тому
що обов’язки боржника в даному
провадженні виникли згідно приговору
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду по кримінальній
справі у відношення громадянина ОСОБА_5
та не можуть входити до складу
спадщини.

У науково-практичному коментарі до ст.37
ЦПК України, яка визначає процесуальне
правонаступництво зазначається, що
смерть фізичної особи як підстава для
процесуального правонаступництва має
універсальний характер. У тих випадках,
коли матеріальні правовідносини тісно
пов'язані з особою суб'єкта,
правонаступництва матеріального, а
відтак, і процесуального не може бути.

Згідно ст.1219 ЦК України, не входять до
складу спадщини права та обов'язки, що
нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця, зокрема: особисті
немайнові права; право на участь у
товариствах та право членства в
об'єднаннях громадян, якщо інше не
встановлено законом або їх установчими
документами; право на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом; права та
обов'язки особи як кредитора або
боржника, які випливають із
зобов'язання, що пов'язане з його особою
і у зв'язку з цим не може бути виконане
іншою особою.

Тобто вимоги, які випливають з даної
категорії правовідносин,
процесуального правонаступництва не
допускають, а тому у державного
виконавця відсутні підстави зупиняти
виконавче провадження згідно п.1 ч.1 ст.37
Закону України «Про виконавче
провадження», як на це посилається
скаржник.

Крім того, копії вищезазначених
постанов про закінчення виконавчого
провадження, того ж дня, а саме: 30.01.2014
року за вих. №03-14- 2071 та №03-14-2072, були
направлені на адресу сторін
виконавчого провадження простою
кореспонденцією, як це регламентує ст.31
Закону України «Про виконавче
провадження».

Закон України «Про виконавче
провадження», визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Частина 1 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження», передбачає, що
державний виконавець зобов’язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та їх посадові
особи зобов’язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким, чином державний виконавець
Дьяченко Н.І. приймаючи рішення щодо
винесення постанов про закінчення
виконавчого провадження від 30.01.2014 року
ВП №27353301 та від 30.01.2014 року ВП №27353504 з
виконання вимог двох виконавчих листів
№1-333, виданих 19.04.2011 року
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом Одеської області про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральної
шкоди у розмірі 20000 грн. та стягнення
матеріальної шкоди у розмірі 8614,80 грн.
не порушувала вимог чинного
законодавства, діяла в межах своєї
компетенції та у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Суд приходить до висновку, що скарга
ОСОБА_1, зацікавлена особа відділ
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області на постанову
державного виконавця, не обґрунтована
та підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про
виконавче провадження», ст.ст.10, 11, 60, 61
ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1,
зацікавлена особа відділ державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області на постанову
державного виконавця – відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
пяти днів з дня її проголошення.

Суддя