АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_1, що діє
також в якості законного представника
ОСОБА_7, 2000  року народження, та
ОСОБА_2, 2004 року народження, третя
особа: Служба у справах дітей
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, про
виселення, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне
рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 31 липня 2014 року,-

встановила:

У липні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК» (надалі -
ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК») звернулося до
суду з вказаним позовом, в якому
просило ухвалити рішення про
примусове виселення з квартири
АДРЕСА_1, усіх її мешканців, а саме
ОСОБА_1 та її малолітніх дітей ОСОБА_7
та ОСОБА_2.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що
рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 30 січня 2013 року
звернуто стягнення на предмет застави
за договором застави від 01.10.2012 р.,
укладеним між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та
ОСОБА_1, - квартиру АДРЕСА_1, що належить
останній на праві власності, шляхом
проведення прилюдних торгів з
початковою ціною квартири,
встановленої на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом) на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

У зв'язку з тим, що в процесі виконання
вказаного рішення державним
виконавцем було встановлено, що після
укладення договору застави ОСОБА_1 в
квартирі АДРЕСА_1, зареєструвала своїх
дітей, а органом опіки та піклування
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації не надано
дозволу на реалізацію даного
нерухомого майна, 08 травня 2014 року
державним виконавцем винесено
постанову про повернення виконавчого
документа без виконання.

У зв'язку з тим, що мешканці
вищевказаної квартири відмовляються
її звільнити, чим перешкоджають
позивачу задовольнити свої вимоги за
кредитним договором №93-01-02 від 24.09.2002
р. шляхом продажу предмету іпотеки з
прилюдних торгів, просило позов
задовольнити.

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду міста Києва від 31 липня
2014 року позов задоволено. Виселено
ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1. Судові витрати в сумі 243 грн. 60
коп. віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати
заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 31 липня
2014 року та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та не досліджено
наявні в матеріалах справи докази.

Так, судом не досліджено постанову
від 08.05.2014 р. управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
повернення виконавчого листа банку,
повідомлення від 17.04.2014 р. №100-2725
Органу опіки та піклування
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації, а також не
застосовано Закон України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей».

Станом на день винесення
оскаржуваного рішення власником
квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_1, однак
судом зроблено висновки, які фактично
не відповідають обставинам справи, та
фактично позбавлено останню права
власності, чим порушено ст.386,321 ЦК
України, ст.41 Конституції України,
Закони України «Про виконавче
провадження» та «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03.06.2014 р.

При ухваленні рішенні судом
застосовано ст.109 ЖК Української РСР,
ст.40 Закону України «Про іпотеку», які
не підлягали застосуванню. Судом
також порушені приписи ст. 76, 213-215, 224-226
ЦПК України.

Крім цього апеляційна скарга містить
заперечення на ухвалу
Голосіївського районного суду м.
Києва від 11 вересня 2009 року про
відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1
про скасування заочного рішення.
Останні ґрунтуються на тому, що
вказана ухвала містить помилкове
посилання на можливість її
оскарження в апеляційному порядку, її
мотивувальна частина не містить
мотивів, з яких суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні поданої заяви,
і закону, яким керувався суд при її
постановленні. При винесенні ухвали
судом порушено вимоги ст.231 ЦПК
України, оскільки за результатом
розгляду суд відмовив у задоволенні
заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення, а не залишив заяву без
задоволення. Окрім цього, судом не
враховано заперечення Органу опіки
та піклування Голосіївської районної
в м. Києві державної адміністрації, які
подані у зв'язку з заявою ОСОБА_1 про
перегляд заочного рішення суду.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «БРОКСБІЗНЕСБАНК»
Рибак Ю.І. просила відмовити в
задоволенні апеляційної скарги, а
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені судом належним чином.

З'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення апеляційної скарги з
таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог про виселення ОСОБА_1,
ОСОБА_7, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, суд
першої інстанції виходив з того, за
умов ухвалення судового рішення
Голосіївського районного суду
м.Києва від 30 січня 2013 року про
звернення стягнення на предмет
застави ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» став
власником квартири АДРЕСА_1 та має
право на усунення будь-яких порушень
його прав, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням його
права на володіння своїм майном.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду, оскільки він не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з договору застави від
01 жовтня 2002 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
ОСОБА_5, в якості забезпечення
зобов'язання, що виникло у ТОВ
«Інвестиційна будівельна компанія» за
укладеним із АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК»
кредитним договором №93-01-02 від 24.09.2002
р., за яким вказане товариство
зобов'язалося повернути в строк до
23 вересня 2003 р. кредит в сумі 5 400 000
грн., сплатити 25% річних, ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 передали в заставу квартиру
АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до умов вказаного
договору, протягом його дії
заставодавці зобов'язуються не
провадити прописку у кожну із
квартир кого б то не було (п.10).

Квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право
власності на квартиру, виданого
Старокиївською районною державною
адміністрацією м. Києва 28.01.2000 р.,
зареєстрованого Київським міським
бюро технічної інвентаризації 15.03.2000
р. в реєстровій книзі під реєстровим
№4080 (а.с.12 т.1).

Відповідно до довідки форми №3 від
08.11.2013 р. КП «ЖЕО-105» Голосіївського
району, у вищевказаній квартирі, крім
власника, з 03.03.2005 року зареєстровані
ОСОБА_7 , 2000  року народження, та ОСОБА_2,
2004  року народження (а.с.36 т.1).

Рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва від 30 січня 2013 року
задоволено позов ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК». Звернуто стягнення
на предмет застави за договором
застави від 01 жовтня 2002 року, а саме
на квартиру АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_1 на праві власності, шляхом
проведення прилюдних торгів. За
рахунок коштів, отриманих від
реалізації предмета застави,
задоволено вимоги ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» в рахунок погашення
заборгованості ТОВ «Інвестиційна
будівельна компанія» за кредитним
договором №93-01-02 від 24.09.2002 р. у розмірі
5 967 425 грн. 58 коп. (а.с.21-27 т.1).

Відповідно до ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на

нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, є договір про задоволення

вимог іпотекодержателя або
відповідне застереження в іпотечному

договорі, яке прирівнюється до такого
договору за своїми правовими

наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності

на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання.

Оскільки доказів задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки
матеріали справи не містять, правові
підстави вважати ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» власником квартири
АДРЕСА_1 у суду першої інстанції були
відсутні.

Враховуючи викладене, висновок суду
першої інстанції про підстави
задоволення вимог іпотекодержателя,
як власника спірного нерухомого
майна, є помилковим.

У зв'язку з цим постановлене судове
рішення без змін залишатись не може.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління
державної виконавчої служби головного
управління юстиції у м. Києві
Григорян  О.Г., виконавчий лист № 2-180/12,
виданий 15.08.2013 р. на виконання рішення
Голосіївського районного суду м.
Києва від 30 січня 2013 року про
звернення стягнення на предмет
застави, повернуто стягувачу у
зв'язку з відмовою Органу опіки та
піклування Голосіївської районної в
м. Києві державної адміністрації в
наданні згоди на реалізацію
нерухомого майна, в якому
зареєстровані та мають право на
користування малолітні ОСОБА_2, 2000
року народження, та ОСОБА_2, 2004 року
народження (а.с.32-34 т.1).

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України
«Про іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України
«Про іпотеку», ст.109 ЖК України
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців.

Частина 2 ст.40 Закону України «Про
іпотеку» передбачає, що після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані
на письмову вимогу іпотекодержателя
або нового власника добровільно
звільнити житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги.

Вимоги про усунення порушень шляхом
добровільного, протягом одного
місяця з дня отримання вимоги,
звільнення іпотечної квартири було
вручено відповідачу по справі 10
квітня 2014 р. , що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
(а.с.39 т.1).

Враховуючи викладене, а також ту
обставину, що реєстрація
неповнолітнього ОСОБА_2, 2000  року
народження, та малолітньої ОСОБА_2,
2004 року  народження, в квартирі
АДРЕСА_1, була проведена після
укладення договору застави, є
підстави для ухвалення нового
рішення про задоволення позову про
виселення.

Колегією суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги відповідача щодо
незастосування Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»,
Закону України «Про охорону
дитинства», оскільки доказів того, що
на момент укладення договору застави
діти мали право власності або право
користування вказаною квартирою,
матеріали справи не містять.

За умов наявності прав у дітей на
користування жилим приміщенням на
момент передачі його в іпотеку,
відмова органу опіки та піклування на
надання дозволу на реалізацію цього
майна не є підставою для відмови в
задоволенні даного позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
повістку в судове засідання на 31.07.2014
р. 11.00 год. ОСОБА_1 отримала 11.07.2014 р.
особисто, а тому доводи апеляційної
скарги щодо порушення судом норм
процесуального права в частині її
належного повідомлення про розгляд
справи є необґрунтованими.

З огляду на те, що підстави повернення
виконавчого документу стягувачу не
перешкоджають його повторному
пред'явленню до виконанню у визначений
законом строк, фактичне не виконання
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки не є перешкодою для
задоволення позову про виселення.

Враховуючи, що положення Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадянами України, наданого
як забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03 червня 2014 р. не
поширюється на зобов'язання, які
виникли у зв'язку з забезпеченням
кредитів в національній валюті
України - гривні, доводи апеляційної
скарги щодо незастосування положень
вказаного Закону до вказаних
правовідносин також підлягають
відхиленню, як необґрунтовані.

Разом з тим, колегія суддів частково
погоджується з запереченнями
апеляційної скарги щодо порушення
судом норм процесуального права при
постановленні ухвали від 11 вересня 2014
року про відмову у задоволенні заяви
про скасування заочного рішення.

Так, у вказаній ухвалі судом
помилково зазначено про те, що
остання може бути оскаржена в
апеляційному порядку.

Інші порушення, про які йде мова в
запереченні на вказану ухвалу суду,
колегія суддів відхиляє, оскільки
мотивувальна частина ухвали суду
містить мотиви, з яких суд дійшов
висновків, і закону, яким керувався
суд при її постановленні.

Зазначення в резолютивній частині
ухвали про відмову в задоволенні
заяви, замість залишення заяви без
задоволення, на правильність
постановленої ухвали не впливає.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з
ОСОБА_1 в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп.

Керуючись ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,317
ЦПК України, колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 31 липня 2014
року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, реєстраційний номер
НОМЕР_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 243 грн. 60 коп. ( двісті
сорок три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12978/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Сальникова  Н.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.