Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про вселення та зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні
житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом
про вселення та зобов'язання
відповідача не чинити їй перешкоди у
користуванні квартирою. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що вона
разом зі своєю матір*ю, братами та
донькою є співвласниками спірної
квартири. З 2010 року вона проживала в
іншій квартирі яку винаймала, однак
останнім часом вона не має змоги
винаймати квартиру, в зв'язку з чим
повернулася у свою квартиру за адресою
АДРЕСА_1. Відповідач створила в
квартирі неможливі умови для її
проживання, заставила речами її
кімнату, чим перешкоджає позивачу у
користуванні її кімнатою. Тому ОСОБА_1
просить суд вселити її в належну їй
кімнату та зобов*язати відповідача не
чинити їй перешкод у користуванні
житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач
підтримали свої позовні вимоги та
просила їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач в судовому засідання
заперечувала проти задоволення
позовних вимог та пояснила, що кожний
із співвласників спірної квартири
проживає у кімнаті, якими тривалий час
уже користуються,позивач на даний час
також проживає в спірній квартирі та
ніхто їй не чинить ніяких перешкод у
користуванні її власністю.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому
засіданні пояснив, що позивач на даний
час проживає у спірній квартирі та
ніхто їй не чинить ніяких перешкод у
користуванні її власністю.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання
не з*явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином причин неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що заявлені позовні
вимоги є не обґрунтованими та такими
що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради згідно з розпорядженням № 1/2133-98
від 17 січня 1998 року ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, та ОСОБА_3 належить на
праві спільної часткової власності
квартира № 39 корпусу 7 будинку 1 на ж/м
Сокіл в м. Дніпропетровську та частка
кожного складає 1/6. Крім того, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 16 грудня 2006
року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 ОСОБА_3
також належить кожному 1/24 частка
вказаної квартири. Вказане право
власності зареєстроване в
передбаченому законом порядку в КП
ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради.

Відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним; ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні; особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом; примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості.

Об'єкт права власності (спірна
квартира) є житловим приміщенням, тому
режим мешкання в ньому регламентується
відповідними нормами Житлового
кодексу України, зокрема, нормами глави
6 розділу ІІІ Житлового кодексу
України, а також нормами глав 23, 26, 28, 29
Цивільного кодексу України стосовно
правовідносин щодо спільної власності
на квартиру.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно ст. 319 ЦК України усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб.

Так, позивачем ні при подачі позовної
заяви, ні в судовому засіданні не
надано жодного належного доказу того,
що відповідач дійсно перешкоджає
ОСОБА_1 в користуванні житловим
приміщенням, окрім того в судовому
засіданні сторони не заперечували того
факту що позивач на даний час проживає
в квартирі, що кожний із співвласників
користується кімнатою, в якій проживає
вже тривалий час.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може прийняти до уваги позицію
позивача стосовно наполягання на
своїх позовних вимогах, оскільки вони
спростовується вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджується.
Враховуючи вищевикладене суд не
знаходить підстав для задоволення
позовних вимог позивача про вселення
та зобов*язання відповідача не чинити
перешкод у користуванні житловим
приміщенням.

Судові витрати розподілити на підставі
ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про вселення та зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні
житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова