22-ц/772/3173/2014Головуючий в суді першої
інстанції Венгрин О. О.Категорія 27
Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі :
головуючого - судді Іванюка М.В,
суддів ПанасюкаО.С. та БереговогоО.Ю,
при секретарі РуденкоО.М, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань апеляційного суду
Вінницької області апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського
суду від 09 жовтня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
(третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_4) про визнання припиненим
договору поруки №229816 від 19.09.2008р, --

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014р. Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. У позові зазначено, що
згідно з кредитним договором №0
від 19 вересня 2008р. ОСОБА_4. отримала у
позивача кредит в сумі 35000 доларів США
зі сплатою 16% річних з кінцевим строком
повернення до 18 вересня 2018р (а.с. 5-9).

З метою забезпечення належного
виконання боржником своїх зобов'язань
за вказаним кредитним договором
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» 19.09.2008р. уклало договір
поруки з ОСОБА_3 (а.с.17-19).

Посилаючись на те, що ОСОБА_4. неналежно
виконує взяті на себе зобов'язання по
поверненню кредиту та сплаті
відсотків, позивач, просив стягнути
солідарно з неї та з поручителя ОСОБА_3.
заборгованість станом на 28.05.2014р. в
загальній сумі 23070дол.США, що
еквівалентно 247018грн.96коп, з яких :

15118,06дол.США, що еквівалентно
179565грн.73коп - заборгованість по тілу
кредиту;

7166,23дол.США, що еквівалентно 85117грн36коп
- заборгованість по сплаті процентів;

786,01дол.США, що еквівалентно 9335грн.87коп -
пеня.

Також Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» просило солідарно
стягнути з відповідачів суму понесених
ним витрат по сплаті судового збору.

В липні 2014р. ОСОБА_3 звернувся в суд з
зустрічним позовом до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
(за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_4) про визнання припиненим
договору поруки №229816 від 19.09.2008р,
укладеного між ним та АКБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк». Зазначив що позивач ще з
08.07.2009р. протягом шести місяців ( тобто
до 08.01.2010р) мав право звернутися з
відповідною вимогою до нього як до
поручителя, однак цього не зробив (а.с.
59,60).

Рішенням Вінницького міського суду від
09 жовтня 2014р. вказаний позов Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про солідарне
стягнення з них заборгованості за
кредитним договором у вказаній сумі
було задоволено. Цим же рішенням у
задоволенні зустрічного позову про
визнання договору поруки припиненим
ОСОБА_3. відмовлено.

Відповідач ОСОБА_4. на вказане рішення
апеляційну скаргу не подавала, тобто з
рішенням погодилась.

ОСОБА_3. у своїй апеляційній скарзі
просить дане рішення скасувати в
частині задоволення пред'явлених до
нього банком вимог і відмови у
задоволенні зустрічного позову та
ухвалити у цій частині нове рішення,
яким задовольнити його зустрічний
позов про визнання договору поруки
припиненим і відмовити у задоволенні
позову, пред'явленого банком до нього.
Вважає, що при ухваленні оскаржуваного
рішення суд першої інстанції
безпідставно не взяв до уваги доводи,
наведені в обгрунтування його вимог і
заперечень, порушив норми
процесуального права і невірно
застосував норми матеріального права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6,
яка представляє інтереси ОСОБА_3,
підтримала апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав.

Належним чином повідомлений
представник Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» в суд
апеляційної інстанції посторно не
з'явився. У своїй письмовій заяві він,
посилаючись на перебуванням на
лікуванні, повторно просив відкласти
розгляд справи на іншу дату. Однак
перебування представника на лікуванні
у даному випадку документально не
підтверджено. Крім того, ніщо не
перешкоджає банку уповноважити іншу
особу на представництво його інтересів
в суді. При цьому представник позивача
надав апеляційному суду письмові
заперечення проти апеляційної скарги,
у яких чітко відображена його правова
позиція у даному спорі. Тому згідно
ст.305ч.2 ЦПК України неявка представника
за таких обставин не перешкоджає
розгляду справи в апеляційному суді.

Вислухавши представника апелянта -
ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах заявлених вимог,
заперечень та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав :

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції в порушення вимог п.1 ч.1 ст.214
ЦПК України належним чином не вирішив
питання щодо наявності обставин, якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються. Також суд не вирішив
питання щодо наявності інших фактичних
даних, які мають значення для справи та
щодо наявності доказів на їх
підтвердження, що вимагається від
судів відповідно до положень п.2 ч.1 ст.214
ЦПК України.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги,
пред'явлені у тому числі до ОСОБА_3, і
відмовляючи йому в задоволенні
зустрічного позову, виходив з
наявності непогашеної кредитної
заборгованості і неналежного
виконання боржником, поручителем якого
був апелянт, зобов'язань за кредитним
договором. Як вважав суд, у разі
застосування ч.4 ст.559 ЦК України
шестимісячний строк для пред'явлення
вимоги до поручителя повинен
обраховуватись з дня настання строку
виконання основного зобов'язання, яким
на думку суду є визначений кредитним
договором строк.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
вимог ОСОБА_3. про визнання договору
поруки припиненим та про необхідність
задоволення пред'явлених до нього
банком позовних вимог колегія суддів
погодитись не може і звертає увагу на
таке:

В зустрічній позовній заяві та в
апеляційній скарзі зазначено і колегія
суддів погоджується з тим, що у даному
випадку строк дії договору поруки в
контексті положень ст.ст.251, 252 ЦК
України не встановлено. Адже визначена
у п.3.1 Договору поруки №229816 від 19.09.2008р (
а.с. 17) умова, згідно з якою цей договір
діє до повного припинення всіх
зобов'язань боржника за основним
договором або до погашення поручителем
цих зобов'язань, не є встановленням
такого строку, оскільки відповідно до
ст.252 ЦК України строк визначається
роками, місяцями, тижнями днями або
годинами. Також умовами кредитного
договору визначено, що боржник
первинно взяли на себе зобов'язання
повернути суму кредиту з відповідними
процентами до 18 вересня 2018р, сплачуючи
її частинами (щомісячними платежами)
згідно з графіком платежів. У зв'язку з
тривалим невиконанням боржником
ОСОБА_4. своїх зобов'язань ПАТ
«УкрСиббанк» своїм листом №914 від
15.05.2009р. повідомив її про зміну термінів
повернення кредиту та сплати відсотків
у сторону їх зменшення. При цьому
боржника повідомлено, що банк
використовує своє право і на 41-й
календарний день з дати одержання
вказаного листа термін повернення
усієї суми кредиту буде вважатися
таким, що настав. Вказаний лист ОСОБА_4.
отримала 29.05.2009р, а 41-й календарний день
з дня його отримання - 08.07.2009р, тобто
апелянт саме з цієї дати відраховує
шестимісячний строк, протягом якого
банк мав би звернутися до нього з таким
позовом. Тому ОСОБА_3 посилається на
положення п.24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», де
зазначено, що «…якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково». У зв'язку з цим
ОСОБА_3 обгрунтовано вважає, що згідно
ч.2 ст.1050 ЦК України Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» набуло право
звернення у тому числі і до нього як до
поручителя з вимогою про повернення
усієї суми кредиту починаючи з 08.07.2009р.
та протягом шести місяців з вказаної
дати, тобто до 08.01.2010р, поки порука не
була припинена відповідно до положень
ч.4 ст.559 ЦК України. Вказаний
шестимісячний строк є преклюзивним.
Посилання ПАТ «УкрСиббанк» у своїх
запереченнях на те, що зазначений вище
лист нібито втратив чинність, оскільки
боржник ОСОБА_4. прострочену
заборгованість частково погасила,
колегія суддів до уваги не приймає.
Адже за змістом вказаного листа Банк
вимагав повної сплати простроченої
заборгованості і, як вбачається з
наявного у справі розрахунку, станом на
08.01.2010р. ця заборгованість повністю
погашеною не була.

При цьому колегія суддів звертає увагу
на таке :

Згідно з ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення. Адже ні суд першої інстанції,
ні апелянт не звернули увагу, що
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» належним чином не
погодило з поручителем ОСОБА_3.
фактичного збільшення обсягу його
відповідальності, пов'язаної із
епізодичним одностороннім збільшенням
процентної ставки з 16 % річних до 32 %
річних починаючи з січня 2009р. і аж до
серпня 2011р. (див. довідку-розрахунок на
а.с.20-оборот, 22). Таке збільшення
процентної ставки не передбачено ні
умовами кредитного договору, ні
договором поруки. Представник ПАТ
«УкрСиббанк» до своїх заперечень на
зустрічну позовну заяву додав копію
листа №915 від 15.05.2009р, направленого
ОСОБА_3. Однак у вказаному листі банк не
погоджував з ОСОБА_3. збільшення
процентної ставки, а лише попереджав
його про можливість звернення до суду з
вимогою про стягнення усієї суми
заборгованості. Ніяких доказів
прийняття ОСОБА_3. змінених умов щодо
процентної ставки банк суду не надав.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель (чч.
1, 2 ст.553 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука
припиняється, зокрема, у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. У даному випадку це є
додатковою підставою для припинення
договору поруки.

Зазначеним обставинам суд першої
інстанції належної оцінки не дав.

Згідно ст.309 ЦПК України це дає
апеляційному суду підстави для
скасування рішення в частині
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3. про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та суми судового збору і в частині
відмови у задоволенні його зустрічного
позову до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
договору поруки припиненим. У цій
частині слід ухвалити нове рішення про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3.
та про відмову в задоволенні
пред'явлених до нього позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України понесені
апелянтом судові витрати при поданні
апеляційної скарги підлягають
відшкодуванню.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 305ч.2, 307ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317,
209, 218 ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від
09 жовтня 2014р. у даній справі скасувати в
частині задоволення позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і в частині відмови у задоволенні його
зустрічного позову про визнання
договору поруки припиненим.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки
№229816 від 19.09.2008р, укладений між АКБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3.

В задоволенні позовних вимог ПАТ
«УкрСиббанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
пред'явлених до ОСОБА_3 як до поручителя
( тобто як до солідарного боржника) -
відмовити.

В частині задоволення позовних вимог,
пред'явлених до ОСОБА_4 (щодо стягнення
з неї на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
заборгованої суми та суми судового
збору) рішення залишити без змін.

Стягнути з ПАТ «Укрсиббанк» на користь
ОСОБА_3 1370грн.80коп у відшкодування
витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :