АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Петріщева І.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Болотова Є,В., Поліщук Н.В.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

за участю: представника
позивача Нестерець О.В.

відповідача
ОСОБА_5

представників
відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7
розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на заочне рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 25 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 25 квітня 2014
року, позовні вимоги ТОВ «Факторингова
компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» було
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» заборгованість
за кредитним договором № 2612/0808/71-007 від
15 серпня 2008 року на загальну суму 1 624
480,43 гривень та вирішено питання
судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 26 червня 2014 року заяву ОСОБА_5
про перегляд заочного рішення по даній
справі було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішення
суду відповідач подав апеляційну
скаргу де ставив питання про
скасування рішення суду та
постановлення нового про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.
Вказуючи на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт та представники апелянта у
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримали та просили суд її
задовольнити.

Представник позивача не визнав
подану апеляційну скаргу, заперечував
проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що 15 серпня 2008 року між ВАТ
«Сведбанк», (перейменовано - ПАТ
«Сведбанк») та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір № 2612/0808/71 -007.
Відповідно до п. 1.1 даного договору
відповідач отримав кредит у розмірі 145
000 доларів США на строк по 14 серпня 2038
року включно, на умовах, передбачених
цим договором, зобов'язавшись
повернути кредит, сплатити проценти в
розмірі 12, 5% річних за користування
кредитом та виконати свої зобов'язання
у повному обсязі у терміни, передбачені
цим договором.

Відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо строків сплати
платежів, встановлених п. 3.1.1.
кредитного договору і станом на 27.01.2012
року заборгованість за кредитним
договором складалася з: заборгованості
по кредиту в сумі 144 860,09 доларів США, що
в еквіваленті по курсу НБУ на дату
виконання розрахунку становить 1 157 403,10
гривень; заборгованості по процентам в
сумі 48 150,50 доларів США, що в еквіваленті
по курсу НБУ на дату виконання
розрахунку становить 384 712,86 гривень;
пені за несвоєчасне погашення кредиту
та за несвоєчасну сплату процентів в
сумі 82 364,42 гривень, що разом становить 1
624 480,43 гривень.

28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» на підставі
договору факторингу №15 відступив ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
право вимоги за кредитним договором
№2612/0808/71 -007 від 15.08.2008 року. За умовами
договору ПАТ «Сведбанк» відступив
право вимоги за кредитним договором, а
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» став новим кредитором по
відношенню до боржника стосовно
заборгованості і отримав відповідні
права вимоги за кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з вимог
ст. 525 ЦК України, та зазначав, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і
відповідно до умов договору. А тому, з
урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України,
позичальник повинен повернути кредит
та сплатити визначені умовами договору
додаткові витрати.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою, апелянт зазначав про те, що
судом не було досліджено обсяг прав та
обов'язків, які отримало ТОВ
«Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС»
внаслідок укладення 28.11.2012 року
договору факторингу №15 з ПАТ
«Сведбанк». При цьому суд обмежився
лише тим, що «ТОВ «ФК «Вектор плюс»
отримав право вимоги за кредитним
договором №2612/0808/71-007 від 15.08.2008 року
ставши новим кредитором по відношенню
до боржника стосовно заборгованості і
отримав відповідні права вимоги за
кредитом.

Також, у матеріалах справи відсутній
належний розрахунок боргу за кредитним
договором. А є лише розрахунок
заборгованості, який підписаний
керівником напрямку по роботі з
простроченою заборгованістю
Київського регіону «Сведбанк» з
відбитком печатки «Лівобережне
відділення» ПАТ «Сведбанк». Даний
розрахунок не є документом
бухгалтерського обліку в розумінні
приписів ЗУ«Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»,
оскільки не скріплений печаткою
юридичної особи та не підписаний
посадовою особою, якій законом та
установчими документами цієї особи
надано право підпису бухгалтерських та
фінансових документів.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги правильності
висновків суду не спростовують, так як
залучаючи ТОВ «Факторингова компанія
«ВЕКТОР ПЛЮС» до участі у справі суд
діяв в межах ст. 37 ЦПК України за якою
визначено процесуальний порядок
правонаступництва та умов договору
факторингу № 15 від 28.11.2012 року .

Правомірність дій суду першої
інстанції також підтверджується
актом № 9 прийому - передачі
документації за договором факторингу
та витягом з реєстру заборгованості
боржників де за № 2286 містяться
відомості відносно відповідача щодо
суми заборгованості за кредитом,
процентам, пені які були заявлені
позивачем до стягнення.

У відповідності до вимог ст. 1077 ЦК
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона ( фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти у розпорядження другої
сторони ( клієнта) за плату ( у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи (
боржника).

Наданий до суду апеляційної
інстанції розрахунок заборгованості
відповідачем не може бути взятий до
уваги так як у відповідності до вимог
ч. 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправовмірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Хоча про справі і було постановлено
заочне рішення, однак протягом часу
розгляду справи у суді першої
інстанції ( лютий 2012 - квітень 2014 року)
відповідач неодноразово приймав
участь у судових засіданнях, а відтак
не був позбавлений можливості надати
розрахунок заборгованості, який би
вказував на невідповідність
розрахунку заборгованості наданого до
суду банком. При цьому слід зазначити,
що ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР
ПЛЮС», яка була допущена судом до
участі в справі як правонаступник
позивача не збільшувала вимоги щодо
стягнення суми заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції при
постановленні рішення суду були
допущені порушення норм матеріального
права які б призвели до його
скасування.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 25 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: