АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/6661/14
Головуючий 1 інст. - Труханович В.В.
Справа 639 /426/14-ц
Доповідач - Івах А.П.
Категорія - договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Івах А.П.,

суддів:
Хорошевського О.М.

Пшенічної Л.В.,

при секретарі -
Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою ПАТ
«Дельта - Банк» на заочне рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 21 серпня 2014 року по справі за
позовом ПАТ «Дельта - Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державної
реєстраційної служби України про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та усунення перешкод у здійсненні
права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

16 січня 2014 року позивач ПАТ «Дельта
Банк» звернувся до суду з вказаним
позовом, просив у рахунок виконання
основного зобов'язання щодо оплати
заборгованості, яка виникла у
відповідача ОСОБА_3, у розмірі 56808, 84
доларів США:

- звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати Державну
реєстраційну службу України здійснити
державну реєстрацію права власності на
квартиру;

- припинити право власності
відповідачів;

- припинити право користування
відповідачів спірною квартирою,
виселити відповідачів зі спірної
квартири,

- та стягнути з відповідачів
судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що 14.03.2008 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір про надання споживчого
кредиту, відповідно до умов якого він
отримав кредит у сумі 50 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань ОСОБА_3. ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 передали в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання умов
договору про надання споживчого
кредиту у позичальника станом на 19.03.2013
року утворилась заборгованість у
розмір 56 808,84 долара США, у зв'язку з чим
у Банку виникло право на пред'явлення
вказаного позову.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 21 серпня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ПАТ «Дельта Банк» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення суду,
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги представник позивача
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм права. Вказує, що судом не
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а саме, чи використовується
майно, що є предметом іпотеки, як місце
постійного проживання іпотекодавця, чи
є у нього інше нерухоме майно, що
належить йому на праві приватної
власності, чи висловлює він згоду на
відчуження цього майна. Зазначає, що
дія мораторію на стягнення майна,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті, не поширюється на
дані правовідносини.

Відповідачі, будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилися, про поважність причини суду
не повідомили, тому справу судова
колегія розглядає, у відповідності до
положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України - за
відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника ПАТ
«Дельта-Банк», перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що були заявлені
сторонами у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214
ЦПК України під час ухвалення рішення
суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону відповідає.

По справі достеменно встановлено, що
між позивачем та відповідачем ОСОБА_3
був укладений договір про надання
споживчого кредиту №1, за умовами
якого банк узяв на себе зобов'язання
надати позичальнику кредитні кошти в
іноземній валюті в сумі 50 000 доларів
США, а відповідач зобов'язався
використовувати кредит та повернути
суму кредиту, і сплатити плату за
кредит й інші грошові платежі на
рахунок банку.Сплату кредиту,
процентів за користування наданим
кредитом, та інших платежів відпер
повинен був здійснювати на умовах і в
порядку, відповідно до пунктів 1.3, 3.4.5,
4.1, 4.3 кредитного договору, додаткових
угод №1,2.

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором про надання споживчого
кредиту 14.03.2008 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, який
посвідчено приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за №
1413, за умовами якого відповідачі
передали в іпотеку іпотекодержателю:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 68,00 кв.м.

Відповідачем ОСОБА_3 було порушено
зобов'язання щодо своєчасного
повернення сум отриманого кредиту та
сплати нарахованих за користування
кредитними коштами відсотків,
внаслідок чого, станом на 19.03.2013 року
відповідач має прострочену
заборгованість, яка становить 56 808,84
долара США, що згідно курсу НБУ
становить 454 073,06 грн., в тому числі: тіло
кредиту - 43 509,92 долара США, відсотки - 13
298,92 долара США. (а.с. 50)

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» було укладено
Договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до умов якого ПАТ
«УкрСиббанк» погоджується продати
(відступити) права вимоги за кредитами
та передати їх покупцеві, покупець
погоджується придбати права вимоги за
кредитами та прийняти їх та сплатити
ціну купівлі. (а.с. 75-78).

Згідно витягу з Акту
приймання-передачі документації за
договором купівлі-продажу праввимоги
за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ
«УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта
Банк прийняв документи щодо стягнення
заборгованості з ОСОБА_3 за кредитним
договором №0. (а.с. 74)

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло
права вимоги по кредитному договору
№0 від 14.03.2008 року.

Право позивача задовольнити свої
вимоги за кредитним договором шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
передбачено відповідними нормами
Закону України «Про іпотеку» та
положеннями іпотечного договору.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно ч.І ст. 33 Закону України « Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки,
іпотекодержатель має право звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
порушення іпотекодавцем будь-якого
зобов'язання за цим договором або
будь-якого іншого зобов'язання, що
забезпечено іпотекою.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідно до умов договору
іпотеки, зазначених у пункті 4,
іпотекодержатель має право на
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі порушення іпотекодавцем
будь-якого зобов'язання за цим
договором або будь-якого іншого
зобов'язання, що забезпечено іпотекою.

Предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 68,00 кв.м.
зареєстрована на праві спільної
сумісної власності за ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3, та була придбана
відповідачами за кошти, отримані за
договором про надання споживчого
кредиту у іноземній валюті

Згідно даних ОСОБА_8 в Харківській обл.
від 31.03.2014 року, відповідачі
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому суд керувався тим, що 07 червня
2014 року набув чинності Закон України
«Про мараторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», та розповсюджує свою дію на
правовідносини, що виникли між
сторонами.

За положеннями ст. 1 вказаного Закону,
не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Суд дійшов правильного висновку, що в
даному випадку наявні всі умови для
застосовування положень Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

З висновком суду першої інстанції
судова колегія погоджується, оскільки
він ґрунтується на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин,
підтверджених наявними у справі
доказами, які були досліджені в ході
судового розгляду.

Посилання представника ПАТ «Дельта
Банк», що у відповідача є у власності
інше нерухоме майно, яке він
використовує як місце постійного
проживання, є безпідставним та не
підтверджено належними та допустимими
доказами.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції встановив фактичні
обставини по справі, правильно
визначився з юридичною природою
правовідносин, що виникли між
сторонами, виконавши вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, ухвалив рішення таке, що
відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, привів мотиви, з яких вважав
встановленою наявність фактів для
застосування положень Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», обґрунтовано застосував
зазначені в рішенні нормативно-правові
акти.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для задоволення доводів
апеляційної скарги, скасування чи
зміни рішення суду, судова колегія не
вбачає,

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта -
Банк» відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 21 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -