УхвалА

іменем україни

12 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання договору дарування недійсним
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 10 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що відповідно до договору
дарування від 12 листопада 2004 року
вона подарувала, а обдаровувані: ОСОБА_7
та ОСОБА_5 прийняли у рівних частинах
кожний у дар квартиру АДРЕСА_1.

Зазначала, що вказаний правочин
вчинено нею під впливом тяжких,
негативних для неї обставин, у
критичній ситуації та під
психологічним примусом. Підписуючи
такий договір, вона вважала, що укладає
заповіт на свою онуку. Стверджувала, що
договір дарування укладено у порушення
вимог чинного законодавства,
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 3 березня 2004 року
(чинній на час вчинення нотаріальної
дії), зокрема, договір не містить
зазначення про місце його укладення,
текст договору не був попередньо
узгоджений з нею та ОСОБА_7 Крім того,
при нотаріальному посвідченні цього
договору вона не надавала оригіналів
правовстановлюючих документів на
квартиру. ОСОБА_7 взагалі не був
присутній при укладенні договору,
підпису у договорі не ставив, оскільки
перебував на лікуванні у медичному
закладі, а в подальшому відмовився від
прийняття дарунку.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просила суд визнати недійсним договір
дарування від 12 листопада 2004 року.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 10 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 17 липня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове, яким її позов
задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивач не довела
підстав для визнання договору
дарування квартири від 12 листопада 2004
року, пред'явивши позов у листопаді 2012
року, за ст. ст. 203, 215, 233 ЦК України, що є
її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60
ЦПК України).

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 10 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 17 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта