Провадження № 2/521/6862/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 грудня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого судді - Гуревського В.К.

За секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про визнання права власності за
набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м.
Одеси з позовом звернулась ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, після уточнення
своїх позовних вимог просила визнати
за нею право власності за набувальною
давністю на житловий будинок АДРЕСА_1,
що складається із житлового будинку
під літ. «А» (площа - 99,3 кв. м.), літня
кухня під літ. «Б» (площа - 33,6 кв. м.),
навіс з погрібом під літ. «Д» (площа - 13,5
кв. м.), гараж під літ. «Ж» (площа - 27,2 кв.
м.), лазня під літ. «Е» (площа - 4,1 кв. м.), 1-5
огорожа (металева) площею 66,3 кв. м., № І,
ІІ мостіння асфальтове площею 101,3 кв. м.,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19
липня 1939 року відділ комунального
господарства Одеської міської ради
уклав з ОСОБА_5, батько позивача,
Договір на право забудови. Згідно
зазначеного Договору забудовник,
батько позивача, був зобов'язаний не
пізніше будівельного сезону 1939 року
побудувати житловий будинок до 01
квітня 1941 року на земельній ділянці
загальною площею 616 кв. м. в районі
Червоної Слобідки.

На вказаній земельній ділянці розміром
616,0 кв. м., виділеній Одеською міською
радою під забудову, ОСОБА_5 та члени
його сім'ї за рахунок власних коштів
побудували житловий будинок, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За
даною адресою позивач мешкає з дня
свого народження разом з донькою
ОСОБА_2, чоловіком доньки, зятем
позивача ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_4.
Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 31 травня 2010 року ОСОБА_5
оголошений померлим ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати
позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а
чоловік позивача ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя матері позивача в
60-70-х роках з метою покращення своїх
житлових умов вони здійснили
реконструкцію спірного житлового
будинку.

Згідно Висновку КП «ОМБТІ та РОН»
технічний стан конструктивних
елементів житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 задовільний. Згідно
інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженого
наказом Держбуду України від 24 травня
2001 року № 124, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 10
липня 2001 року № 582/5773, будинки, які
побудовані до 05 серпня 1992 року, не є
самочинними. Таким чином, житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1 не
відноситься до таких, які побудовані
самочинно. Позивач постійно спірним
будинком добросовісно володіє
відкрито та безперервно, без таємниць.
Існує будинкова книга на цей будинок,
на позивача відкрито особовий рахунок.
Всі особи, які проживають в цьому
будинку, разом із нею сплачують
необхідні комунальні платежі.
Зазначений будинок офіційно
зареєстрований, однак
правовстановлюючі документи видані на
ім'я її покійного батька. Покійна мати
позивача фактично прийняла в спадщину
будинок АДРЕСА_1, але не оформила свої
спадкові права. Без набуття права
власності на будинок АДРЕСА_1 позивач
не зможе здійснити його державну
реєстрацію.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
надали до суду заяву про слухання
справи за їх відсутністю, позов
визнають у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що рішення у справі можливо
постановити із задоволенням позову.
Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлені такі фактичні
обставини на підставі пояснень сторін,
представлених ними письмових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зі змісту рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 31 травня 2010
року, яким оголошено померлим з
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, 1907 року народження,
встановлений родинний зв'язок між
ОСОБА_1, позивачем по справі, її батьком
ОСОБА_5 та її матір'ю ОСОБА_8.

Судом встановлено, що 19 липня 1939 року
ОСОБА_5 уклав з Відділом комунального
господарства Одеської міської Ради
договір на право забудову, згідно якого
йому віддавалась під забудову земельна
ділянка в м. Одесі в районі Червоної
Слободи розміром 616,0 кв. м. по АДРЕСА_1,
на якій батько позивача зобов'язався
збудувати будинок.

На вказаній земельній ділянці розміром
616,0 кв. м., виділеній Одеською міською
радою під забудову, ОСОБА_5 та члени
його сім'ї за рахунок власних коштів
побудували житловий будинок, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За даною адресою позивач мешкає з дня
народження разом з донькою ОСОБА_2,
чоловіком доньки, зятем позивача
ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_4, про що
свідчить довідка (виписка із
будинкової книги про склад сім'ї та
прописці) за №733.

З метою поліпшення умов проживання, ще
за життя матері позивача, в 60-70-х роках,
вони здійснили реконструкцію спірного
житлового будинку. Згідно Висновку КП
«ОМБТІ та РОН» технічний стан
конструктивних елементів житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1
задовільний.

За результатами технічної
інвентаризації житлового будинку 20
січня 2011 року КП «ОМБТІ та РОН»
виготовлено технічний паспорт, з якого
вбачається, що єдиним користувачем
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є
покійний ОСОБА_5, а всі роботи по
будівництву цього будинку та його
реконструкції завершені в 1981 році.

Відповідно до положень ч. 3 п. 3.1 Наказу
Мінрегіонбуду України № 95 від 19
березня 2013 року «Про затвердження
Порядку прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, які збудовані без дозволу на
виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж» документ, що засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
об'єктів до 05 серпня 1992 року, які не
підлягають прийняттю в експлуатацію,
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

Згідно інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженого наказом Держбуду
України від 24 травня 2001 року № 124,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 10 липня 2001 року №
582/5773, будинки, які побудовані до 05
серпня 1992 року, не є самочинними. Таким
чином, житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1 не відноситься до таких, які
побудовані самочинно.

На підставі відповіді П'ятої Одеської
державної нотаріальної контори від 10
грудня 2010 року за №3040/02-14 на звернення
ОСОБА_1, вбачається, що для видачі
свідоцтва про право на спадщину на
житловий будинок з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_5,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем
якого була його дружина ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, котра фактично
прийняла спадщину, але не оформила
своїх спадкових прав, згідно ч. 4 п. 216
«Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
необхідно надати витяг з реєстру прав
власності на спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

ОСОБА_1 постійно, добросовісно,
відкрито та безперервно володіє
спірним будинком та надвірними
спорудами. Існує будинкова книга на цей
будинок, на позивача відкрито особовий
рахунок. Всі особи, які проживають в
цьому будинку, разом із нею сплачують
необхідні комунальні платежі.
Зазначений будинок офіційно
зареєстрований, однак
правовстановлюючі документи видані на
ім'я її покійного батька. Покійна мати
позивача фактично прийняла в спадщину
будинок АДРЕСА_1, але не оформила свої
спадкові права.

Згідно п. 11 постанови Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
ураховуючи положення пункту 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
про те, що правила ст. 344 Цивільного
кодексу України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом,
та беручи до уваги, що Цивільний кодекс
набрав чинності, з 01 січня 2004 року,
положення ст. 344 Цивільного кодексу
поширюються на правовідносини, що
виникли з 01 січня 2001 року. Отже,
визнання судом права власності на
нерухоме майно за набувальною давністю
може мати місце не раніше 01 січня 2011
року. При цьому суди мають виходити з
того, що коли строк давнісного
володіння почався раніше 01 січня 2001
року, до строку, який дає право на
набуття права власності за набувальною
давністю, зараховується лише строк з 01
січня 2001 року. Разом з тим, якщо перебіг
строку володіння за давністю почався
після цієї дати, то до строку
набувальної давності цей період
зараховується повністю.

Також згідно пункту 14 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
№ 5, виходячи зі змісту частини першої
ст. 344 Цивільного кодексу України,
відсутність державної реєстрації
права власності на нерухоме майно не є
перешкодою для визнання права
власності на це майно у зв'язку зі
спливом строку набувальної давності,
оскільки така державна реєстрація може
бути здійснена після визнання права
власності за набувальною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Оскільки відсутня державна реєстрація
будинку АДРЕСА_1, тому без набуття права
власності на спірний будинок позивач
не зможе здійснити його державну
реєстрацію.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше не випливає із
закону або незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За викладених обставин, враховуючи
визнання позову відповідачами, суд
вважає, що зібрані по справі докази та
встановлені фактичні обставини справи,
дозволяють задовольнити позовні
вимоги позивача у повному обсязі.

Згідно ст. 55 Конституції України права
і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Відповідно до ст. 16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема визнання права.
Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава
забезпечує рівний захист прав всіх
суб'єктів права власності. При цьому
згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.
ст. 15, 16, 319, 328, 334, 344, 386, 392 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 61, ч. 4 ст. 174,
ст. ст. 213, 215, 217 Цивільного
процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на житловий
будинок АДРЕСА_1, що складається із
житлового будинку під літ. «А» (площа -
99,3 кв. м.), літня кухня під літ. «Б» (площа
- 33,6 кв. м.), навіс з погрібом під літ. «Д»
(площа - 13,5 кв. м.), гараж під літ. «Ж»
(площа - 27,2 кв. м.), лазня під літ. «Е»
(площа - 4,1 кв. м.), 1-5 огорожа (металева)
площею 66,3 кв. м., № І, ІІ мостіння
асфальтове площею 101,3 кв. м.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
В.К.Гуревський