АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/3875/14
Головуючий у першій інстанції :
Чирський Г.М. Категорія 27
Доповідач: Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Прокопчук Л.П.

Полікарпової О.М.

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 на
рішення Новокаховського міського суду
Херсонської області від 25 листопада 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє
в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті
особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання удаваними правочини,-

В С Т А Н О В И Л
А:

30 липня 2014 року ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду із
зазначеним позовом, обґрунтовуючи його
тим, що 22 жовтня 2008 року ОСОБА_4 та
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торро», в особі
директора ОСОБА_5 уклали договір
купівлі - продажу №25/10 в сумі 100000 тис.
грн., предметом якого було з моменту
здійснення попередньої плати протягом
6 місяців передача та поставка з боку
позивача у власність ТОВ «Торро»
грецького горіху. Однак замість
договору купівлі - продажу уклали
нотаріально посвідчений договір
позики, за умовами якого позивач
отримала 100000 тис. грн. зі строком
повернення до 22.10.2010 року. Зазначений
договір позики забезпечений договором
поруки та іпотекою, де поручителями та
іпотекодавцями є ОСОБА_6,
ОСОБА_7(ОСОБА_7), ОСОБА_8

Посилаючись на вказані обставини з
урахуванням уточнених позовних вимог,
позивач просила визнати удаваними
договір позики, укладений 22 жовтня 2008
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в сумі 100000
тис. грн.; договір поруки, укладений 22
жовтня 2008 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 та
ОСОБА_4; договір іпотеки, укладений 22
жовтня 2008 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 в інтересах
ОСОБА_8; відшкодувати понесені судові
витрати.

Рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 25
листопада 2014 року в задоволенні позову
відмовлено за необґрунтованістю.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3,
яка діє в інтересах ОСОБА_4 посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних
вимог.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які
беруть участь у справі та з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 22.10.2008 року ОСОБА_4
позичила у ОСОБА_5 100000 тис. грн. та
зобов'язалася їх повернути до 22 жовтня
2010 року, про що сторони уклали
нотаріально посвідчений договір
позики. Факт одержання грошей
підтверджується розпискою,
власноручно написаною позичальником в
момент передачі йому суми позики. (а.с.6)

В забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх
грошових зобов'язань за вказаним
договором позики, 22.10.2008 року між
ОСОБА_5, як кредитором та ОСОБА_6,
ОСОБА_7,ОСОБА_10, яка діяла в інтересах
ОСОБА_8, як поручителі був укладений
нотаріально посвідчений договір
поруки, за умовами якого сторони
домовилися, що поручителі поручаються
перед кредитором за виконання
боржником зобов'язань за договором
позики. (а.с.7)

22 жовтня 2008 року між ОСОБА_5, як
іпотекодержателем та ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7,ОСОБА_10, яка діяла в інтересах
ОСОБА_8, як іпотекодавці був укладений
нотаріально посвідчений договір
іпотеки, предметом якого є двокімнатна
квартира АДРЕСА_1.(а.с.8)

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.235 ЦК України, на яку
посилався позивач і роз'яснень, даних у
п.25 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» зазначено, що за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин.

Таким чином для визнання правочину
удаваним суду слід установити, що
обидві сторони договору діяли свідомо
для досягнення якоїсь особистої
користі, їх дії направлені на
досягнення інших правових наслідків і
приховують іншу волю учасників угоди.
Наміру однієї сторони на укладення
удаваної угоди недостатньо.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач,
заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним має довести: факт
укладання правочину, що на його думку є
удаваним; спрямованість волі сторін в
удаваному правочині на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином;
настання між сторонами інших прав та
обов'язків, ніж ті, що передбачені
удаваним правочином.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні
позову, суд першої інстанції підставно
керувався тим, що позивачем не надано
доказів на підтвердження удаваності
укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_4
договору позики та пов'язаних з ним
договорів поруки і іпотеки, які
забезпечують виконання його умов.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки вірно визначившись з
характером спірних правовідносин, суд
правильно застосував до них норми
матеріального права і дав належну
оцінку зібраним у справі доказам.

Посилання суду на положення ст.1053 ЦК
України (новація боргу у позикове
зобов'язання) на правильність
вирішення справи по суті не вплинули,
оскільки суд не обгрунтовував свій
висновок щодо відмови у задоволенні
позовних вимог зазначеними нормами
матеріального права, а лише допустився
припущення щодо виникнення в
майбутньому між сторонами інших
правовідносин та спорів і можливих
способів їх захисту в порядку ст.1053 ЦК
України, тому доводи апелянта про те,
що суд врегулював спірні
правовідносини зазначеною нормою
матеріального права є безпідставними.

Доводи позивача в обгрунтування
удаваності правочину про
безгрошовість договору позики не мають
юридичного значення в межах даної
справи, оскільки встановлення такої
обставини мало б значення для визнання
договору позики недійсним на підставі
ч.1 ст.215 ЦК України, адже в ньому
зовнішнє волевиявлення сторін не
збігається з їх внутрішньою волею.
Проте, такі вимоги позивачем не
заявлялись.

Однак, слід мати на увазі, що за
правилом статті 1051 ЦК України при
оспорюванні позичальником договору
позики з підстави, що грошові кошти не
були ним одержані від позикодавця, якщо
договір позики укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші насправді
не були отримані позичальником, такий
факт потребує підтвердження лише
належними і допустимими доказами (ч. 2
ст. 58, ст. 59 ЦПК України).

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції, відмовляючи в позові не
надав оцінки письмовим доказам,
зокрема постанові Бериславського
районного суду Херсонської області від
25.09.2014 року, якою визнано незаконним
рішення виконавчого комітету
Львівської сільської ради
Бериславського району Херсонської
області №91 «Про дозвіл на передачу в
іпотеку частки квартири» колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
факти встановленні зазначеним судовим
рішенням не підтверджують удаваність
договору позики та іпотечного
договору, а є одним із доказів при
визнанні договору іпотеки недійсним з
інших підстав, які позивачем не
заявлялись.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції постановлено законне
і обґрунтоване рішення, висновки якого
не спростовані доводами апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новокаховського міського
суду Херсонської області від 25
листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання удаваними
правочини залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: