Справа № 2/489/2624/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 грудня 2014 року Ленінський
районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Овчарук А.С., державного виконавця
Ленінського відділу ДВС Іванченко
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції,
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва,
ОСОБА_6 про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про зняття арешту, зазначивши
третьою особою ОСОБА_6.

Позивач вказує на те, що 19 червня 2013
року між ним та ОСОБА_6 укладено
договір позики, згідно якого ОСОБА_6
отримала кредит в сумі 740151 грн. 80 коп..

В забезпечення виконання зобов'язань
між ними укладено договір іпотеки,
предметом якого є житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0582
га, на якій він розташований.

23 вересня 2013 року Ленінським відділом
ДВС Миколаївського міського
управління юстиції накладено арешт на
все майно ОСОБА_6 в межах виконавчого
провадження про стягнення з ОСОБА_6 на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва боргу.

Станом на 1 вересня 2014 року
заборгованість за договором позики
ОСОБА_6 перед позивачем складає 740151
грн. 80 коп..

Посилаючись на викладене, просив суд
зняти арешт з житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1,
накладений 23 вересня 2013 року.

В подальшому позивач уточнив вимоги
позову, зазначив відповідачами, окрім
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції, ОСОБА_6 та
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва, та
просив суд зняти арешт з житлового
будинку та земельної ділянки по
АДРЕСА_1, накладений 23 вересня 2013 року.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримав, просив позов задовольнити.

Державний виконавець Ленінського
відділу ДВС Миколаївського міського
управління юстиції проти позову
заперечував, посилався на те, що арешти
накладені виконавчою службою
правомірно і факт накладення арешту на
майно боржника не виключає
можливості реалізації
заставодержателем першочергового
права для задоволення вимог з
заставного майна. Крім того, залучення
органу ДВС в якості відповідача в
даній справі є неправомірним.

Відповідачка ОСОБА_6 проти позову не
заперечувала.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи та дослідивши надані сторонами
докази, суд приходить до наступного.

Як вбачаться з матеріалів справи, між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 19 червня 2013 року було
укладено договір позики, згідно якого
позивач надав ОСОБА_6 кредит в сумі 740151
грн. 80 коп..

У забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за
договором позики між сторонами
укладено договір іпотеки предметом
якого є житловий будинок АДРЕСА_1 та
земельна ділянка площею 0,0582 га, на якій
він розташований.

Як вбачається з матеріалів справи, 12
серпня 2013 року старшим державним
виконавцем Ленінського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції відкрито виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_6 на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва боргу в розмірі 1626 грн. 30 коп.

23 вересня 2013 року в межах зазначеного
виконавчого провадження накладено
арешт на все майно боржника ОСОБА_6

Згідно ст. 1 Закону України «Про
заставу» в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення

своїх вимог за рахунок предмета
іпотеки переважно перед іншими
кредиторами цього боржника у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.6, 7 ст. 3 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет

окремого права чи вимоги на передане
в іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав
чи вимог інших осіб на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає з
моменту державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають
задоволенню згідно з їх пріоритетом
- у

черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодавець) має
право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставного
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право
застави).

Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження», згідно
Інструкції «Про проведення виконавчих
дій» № 74/5 від 15 грудня 1999 року, для
задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення
на заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю право звернення до
суду з позовом про зняття арешту із
заставного майна.

Статтею 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
підстави для зняття арешту з майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону
України "Про виконавче провадження",
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню в
частині зняття арешту, накладеного 23
вересня 2013 року, з житлового будинку
та земельної ділянки по АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_6.

При цьому, що стосується позовних
вимог позивача до відповідача
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції, то як
встановлено було встановлено при
розгляді даної справи, арешт на майно
боржника було накладено при здійснені
виконавчих дій по примусовому
виконанню виконавчого документу на
підставі Закону України «Про
виконавче провадження».

Крім того, відповідно до положень
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» (п.24) суди
розглядають скарги стягувача чи
боржника на дії державного виконавця,
пов'язані з арештом і вилученням майна
та визначенням вартості і оцінки цього
майна.

Вимоги інших осіб (не сторін
виконавчого провадження) щодо
належності їм, а не боржникові майна,
на яке накладено арешт, вирішуються
шляхом пред'явлення ними відповідно
до правил судової юрисдикції позову
до боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на це майно і зняття з нього
арешту. У такому ж порядку
розглядаються вимоги осіб, які не є
власниками майна, але володіють ним на
законних підставах. Орган державної
виконавчої служби у відповідних
випадках може бути залученим судом до
участі у справі як третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору.

Тобто, належними відповідачами в даній
категорії справи мають бути боржник та
особа в інтересах якої накладено
арешт.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з
відповідачки ОСОБА_6 на користь
позивача підлягають стягненню
сплачені при подачі позову судові
витрати.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції, Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва, ОСОБА_6 про зняття арешту
задовольнити частково.

Зняти арешт з житлового будинку
АДРЕСА_1 та земельної ділянки
загальною площею 0,0582 га, на якій вони
розташовані, та які належать на праві
власності ОСОБА_6, накладений 23 вересня
2013 року постановою Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції.

В позові ОСОБА_4 до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про зняття арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Н.А. Спінчевська