І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №440/1334/14-ц
Провадження № 2/440/513/2014
Буський районний суд Львівської
в складі: головуючого судді
представників позивача
представника відповідача
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду місті Буськ
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
Полтв»янської сільської ради, ОСОБА_7,
третіх осіб Відділу Держземагенства у
Буському районі, Реєстраційної служби
Буського районного управління юстиції
про скасування рішення сільської ради
та скасування свідоцтва про право
власності на землю., -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_6 звернулась в суд з означеним
позовом. Просить суд скасувати рішення
Полтв’янської сільської ради № 176 від
05 грудня 2012 року та № 222 від 01 жовтня 2013
року, а також визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно (земельну ділянку)
видане ОСОБА_7 від 16 листопада 2013 року, а
також зобов'язати Полтв’янську
сільську рад вирішити земельний спір
В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що ОСОБА_7 було
самовільно зміщено загорожу, яка
розмежовує їх землеволодіння, в
результаті чого її земельна ділянка
зменшилась та не відповідає замірам,
які були проведені Полтв’янською
сільською радою у 1993 році. Вважає, що з
даного приводу між нею та відповідачем
ОСОБА_7 існує земельний спір, який
Полтв’янською сільською радою до
цього часу не вирішений.
ОСОБА_6 в судове засідання не з»явилася,
забезпечила явку представників ОСОБА_1
та ОСОБА_2, які позовні вимоги
підтримали, покликаючись на обставини,
викладені в позовній заяві, просять
Представник відповідача
Полтв’янської сільської ради,
Невмержицька М.В. проти позову
заперечила, додавши що на момент
прийняття сільською радою
оскаржуваних рішень, земельний спір в
межах компетенції сільської ради був
вирішений, а рішення винесені із
дотриманням норм законодавства,
просить у задоволенні позову
Представники відповідача ОСОБА_7 -
ОСОБА_3, в судовому засіданні позов
заперечила повністю. Вказала, що ОСОБА_7
жодні права позивачки порушені не були,
факту наявності між ними земельного
спору немає та не було, просить в
задоволенні позову відмовити за
Представники третьої особи,
реєстраційної служби Буського
районного управління юстиції Шеремета
М.М. проти позову заперечила, просила у
його задоволенні відмовити.
Представник Відділу Держземагенства у
Буському районі в судове засідання не
з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про день та час розгляду
справи, клопотання про розгляд справи у
його відсутності, заперечення проти
Оскільки в матеріалах справи достатньо
доказів для розгляду справи без участі
представника третьої особи, суд вважає
за можливе заслухати справу на
підставі наявних доказів.
Заслухавши думку учасників судового
процесу, дослідивши матеріали та
всебічно з'ясувавши дійсні обставини
справи, суд приходить до висновку що в
задоволенні позову слід відмовити.
Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
Позивачка у позовній заяві та її
представники у поясненнях, поданих в
судовому засіданні вказують на ту
обставину, що відповідачем ОСОБА_7 було
самовільно здійснено перенесення
загорожі, яка розділяє земельні
ділянки його та позивачки. Вказують, що
в результаті цього перенесення належна
позивачці земельна ділянка зменшилась
та не відповідає замірам, які були
проведені Полтв’янською сільською
радою у 1993 році. З приводу цього
позивачка неодноразово зверталась у
Полтв’янську сільську раду для вжиття
заходів щодо ОСОБА_7 та про наявність
земельного спору між ними.
Посилаються як на підтвердження
позовних вимог на акт обміру земельних
ділянок, здійснених у 1993 році, вважають
його доказом порушеного права
позивачки. В ході даного обміру було
встановлено, що розміри земельної
ділянки позивачки становлять:
ширина присадибної ділянки від вулиці
по існуючій межі становить - 12,00 м.,
ширина подвір'я на відстані 47 м. від
вулиці становить - 11,80 м., ширина в кінці
городу - 5 м. Розміри земельної ділянки
позивачки з 1993 року зменшились через
збільшення земельної ділянки ОСОБА_7
Натомість, в судовому засіданні
представник Полтв»янської сільської
ради пояснила, що у 1993 році сільською
радою проводилась інвентаризація
земель, в рамках якої здійснювались
обміри земельних ділянок мешканців с.
Полтва Буського району Львівської
За результатами звернень позивачки
Полтв’янською сільською радою у 2012
році було створено комісію, якій було
доручено провести обстеження
земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на
предмет їх відповідності замірам
проведеним у 1993 році.
11 травня 2012 року вказаною комісією було
проведено обстеження земельних
ділянок в результаті якого було
встановлено різницю у розмірах
земельних ділянок як позивачки ОСОБА_6
так і відповідача ОСОБА_7. Такі
розбіжності встановлено як в сторону
зменшення так і в сторону збільшення
обох ділянок по лініях замірів. Обміри
проводились сажнем, координати
земельних ділянок в процесі обмірів не
визначались, мірні знаки на земельних
ділянках не встановлювались. Даний
позов заявлений безпідставно, лише із
особистої неприязні представника
позивачки та ОСОБА_7, жодного
невирішеного земельного спору між ними
Представник відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_3
в судовому засіданні пояснила, що з
часу проведення замірів у 1993 році межі
земельних ділянок не змінювались,
загорожа між їх володіннями не
переносилась, право власності ОСОБА_7
на земельну ділянку набуто правомірно,
а позивачка через похилий вік не може
належним чином усвідомлювати своїх
Представник третьої особи
реєстраційної служби Буського
районного управління юстиції, Шеремета
М.М. в судовому засідання надала
пояснення про те, що державна
реєстрація права власності ОСОБА_7
здійсненна на підставі та у спосіб
передбачені законодавством України, на
підставі належним чином оформлених
документів, жодних порушень при її
здійсненні допущено не було,
відповідно і відсутні підстави для
визнання недійсним свідоцтва про право
власності ОСОБА_7 на нерухоме майно
Судом встановлено, що позивачка з
приводу наявності земельного спору між
нею та ОСОБА_7 зверталась, для
досудового вирішення спору, до
Полтв’янської сільської ради.
Полтв’янською сільською радою у 2012
році було створено комісію, якій було
доручено провести обстеження
земельних ділянок позивачки ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на предмет їх відповідності
замірам проведеним у 1993 році.
11 травня 2012 року вказаною комісією було
проведено обстеження земельних
ділянок в результаті якого було
встановлено наступне.
В результаті обмірів земельної ділянки
позивачки ОСОБА_6 було встановлено, що
ширина присадибної ділянки від вулиці
по існуючій межі становить 12,37 м., а
згідно обмірів 1993 року - 12,00 м., ширина
подвір'я на відстані 47 м. від вулиці
становить 10,45 м., а згідно даних 1993 року -
11,80 м., ширина в кінці городу - 5 м.
В результаті обмірів земельної ділянки
ОСОБА_7 було встановлено, що ширина
присадибної ділянки від вулиці по
існуючій межі становить 12,30 м., а згідно
обмірів 1993 року - 12,00 м., ширина подвір'я
на відстані 50 м., від вулиці становить
10,15 м., а згідно даних 1993 року - 11,00 м.,
ширина в кінці городу - 4 м.
Таким чином, обидві земельні ділянки як
позивачки так відповідача не
відповідають розмірам, визначеним у 1993
році, одночасно як в сторону зменшення
так і в сторону збільшення, що
спростовує твердження позивачки про
зменшення її земельної ділянки за
рахунок збільшення земельної ділянки
Причинами такої різниці в обмірах,
проведених у 1993 році та 2012 році на думку
комісії з якою погоджується суд стало
те, що у 1993 році заміри проводились
сажнем, а у 2012 році мірною стрічкою, в
результаті чого заміри земельних
Комісією також було встановлено, що з
1993 року межі вказаних земельних
ділянок не змінювались.
Надаючи оцінку вищенаведеному
письмовому доказу а саме акту обміру 1993
року, суд приходить до висновку, що
такий акт не може являтись належним та
допустимим доказом в справі. В ході
судового розгляду не підтвердився факт
самовільного перенесення ОСОБА_7
загорожі, представниками позивачки не
представлено суду жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
таких обставин, крім цього такий факт
повністю заперечувався відповідачами.
Щодо твердження позивачки та її
представників про бездіяльність
органу місцевого самоврядування -
Полтв’янської сільської ради через не
розгляд звернення позивачки щодо
вирішення земельного питання, яким
порушено її законні права суд зазначає
У 2012 році через непогодження позивачем
ОСОБА_6 меж земельної ділянки
відповідача ОСОБА_7 для отримання
земельної ділянки у власність,
останній звернувся у Полтв’янську
сільську раду про здійснення
обстеження земельної ділянки та
затвердження її меж.
06 серпня 2012 року відповідною комісією
для вирішення земельного спору було
здійснено таке обстеження про, що
складено Акт обстеження земельних
ділянок і встановлено, що земельні
ділянки між позивачкою та відповідачем
розділено межею і у зв'язку із
відсутністю факту порушення прав
позивачки, рекомендовано сесії
сільської ради затвердити межі
земельних ділянок по існуючих межах.
29 серпня 2012 року сесією Полтв’янської
сільської ради було затверджено Акт
обстеження земельної ділянки сторін та
прийнято рішення про затвердження межі
по існуючій загорожі.
19 листопада 2012 року представниками ДП
«Львівський інститут землеустрою»
було закріплено в натурі межі
земельної ділянки відповідача 2 на
місцевості та встановлено межові знаки
в кількості 4 шт., які згідно Акту було
передано відповідачу на зберігання.
Статтею 55 Закону України «Про
землеустрій» передбачено, що
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) проводиться
відповідно до топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
здійснюється на основі технічної
документації із землеустрою, якою
визначається місцеположення
поворотних точок меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості).
Механізм встановлення меж земельних
ділянок визначено Інструкцією про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженою наказом
Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376.
Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що
після виконання робіт із встановлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та закріплення їх межовими
знаками складається Акт
прийомки-передачі межових знаків на
зберігання, який містить підписи
суміжних землевласників
(землекористувачів) у разі, якщо вони не
заявляють претензій до існуючих меж.
Згідно з пунктом 3.12 Інструкції
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється виконавцем у
присутності власника (користувача)
земельної ділянки, власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок або уповноваженою ним (ними)
Закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) може здійснюватися за
відсутності власників (користувачів)
суміжних земельних ділянок у випадку
їх нез'явлення, якщо вони були належним
чином повідомлені про час проведення
вищезазначених робіт, про що
зазначається у акті прийомки-передачі
межових знаків на зберігання.
Судом встановлено, що межі земельної
ділянки ОСОБА_7 встановлені у
відповідності до вимог законодавства і
об'єктивно не могли бути встановлені
керуючись обмірами 1993 року. 05 грудня 2012
року згідно рішення сесії
Полтв’янської сільської ради №176 було
затверджено Акт встановлення та
узгодження меж земельної ділянки
Суд приходить до висновку, що вказаним
рішенням №176 від 05 грудня 2012 року
Полтв’янською сільською радою
фактично було вирішено земельний спір
між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем
ОСОБА_7 щодо меж земельних ділянок.

Отже, твердження позивачки та її
представників щодо порушення
сільською радою порядку вирішення
земельного спору не заслуговує на
увагу.

Крім того, судом встановлено, що
рішенням № 222 від 01 жовтня 2013 року
Полтв’янською сільською радою було
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) ОСОБА_7 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
території с. Полтва по вул. Шевченка, 26,
Буського району Львівської області.

Згідно даного рішення було затверджено
площу земельної ділянки площею 0,1495 га.,
кадастровим номером :05:004:0032 та
передано її у власність ОСОБА_7

Як вбачається із матеріалів справи, 16
листопада 2013 року ОСОБА_7 було
оформлено право власності на вказану
земельну ділянку, що посвідчується
Витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та реєстрацію
прав та їх обтяжень від 16 листопада 2013
року та Свідоцтвом про право власності
на нерухоме майно від 16 листопада 2013
року.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Позивачка та її представники як у
позовній заяві так і в судовому
засідання наголошують, що порушення
процедури передачі земельної ділянки у
власність ОСОБА_7 звузило обсяг її прав
на користування суміжною земельною
ділянкою.

Однак дане твердження не знайшло свого
підтвердження під час судового
розгляду.

Крім того, надані в судовому засіданні
покази представників позивачки щодо
факту бездіяльності Полтв’янської
сільської ради суд вважає упередженими
та надуманими, оскільки їхні пояснення
спростовуються зібраними матеріалами
у справі.

Судом встановлено, що позивачка у даній
справі ОСОБА_6 до цього часу не має
зареєстрованого права власності або
права користування суміжною з ОСОБА_7
земельною ділянкою.

Земельна ділянка, на якій знаходяться
об'єкти нерухомості позивачки до цього
часу не внесена у Кадастрову карту
України, її межі не визначені та не
закріплені в натурі, межові знаки не
встановлювались, відсутня визначена
площа земельної ділянки, їй не
присвоєний кадастровий номер.

Державний земельний кадастр, у
відповідності до статті 193 Земельного
кодексу України - це єдина державна
геоінформаційна система відомостей
про землі, розташовані в межах кордонів
України, їх цільове призначення,
обмеження у їх використанні, а також
дані про кількісну і якісну
характеристику земель, їх оцінку, про
розподіл земель між власниками і
користувачами.

Статтею 202 Земельного кодексу України
передбачено, що державна реєстрація
земельних ділянок здійснюється у
Державному земельному кадастрі в
порядку, встановленому Законом.

Суд погоджується із твердженнями
відповідачів у справі та третіх осіб,
що акт обміру від 1993 року не містить
інформації про топографо-геодезичні та
картографічні роботи під час
проведення такого обміру. Також за
результатами здійснення такого обміру
не встановлювались та не передавались
ні позивачці або відповідачу межові
знаки, в акті відсутні координати
земельних ділянок.

В ході судового розгляду суду не було
надано доказів про те, що мали місце
зміни в розмірі земельної ділянки
позивачки і крім того, що такі зміни
спричинені внаслідок протиправних дій
ОСОБА_7.

Статтею 41 Конституції України
передбачено непорушність приватного
права власності, крім того статтею 321
Цивільного Кодексу України
передбачено непорушність права
власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, які
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При вирішенні даного спору, суд
констатує те, що діючи саме в межах
своєї компетенції, Полтв’янська
сільська рада вирішила земельний спір.
Таким чином, позовна вимога щодо
зобов'язання сільської ради вирішити
наявний земельний спір не підлягає
задоволенню через те, що такий спір вже
було вирішено.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Як передбачено ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене вважаю, що
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами ті обставини, на
які вона посилалася як на підставу
своїх вимог, зокрема, наявності у
позивача на праві користування
земельної ділянки відповідної площі з
відповідними межами та реалізації її
прав як землекористувача, наявність
невирішеного земельного спору.

Як згадувалось вище, відповідно до
вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Інших доказів, які спростовували б
твердження відповідачів та третіх осіб
та доводили існування обставин,
порушення права позивачки ОСОБА_6, в
ході розгляду даної справи
представники позивачки суду не надали.

У зв'язку із цим, оскільки ні позивачка,
ні її представник та адвокат у
відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, не довели обставини на
підтвердження своїх вимог щодо
заявленого позову, суд відповідно до
вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України, ухвалює
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно
та безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, з'ясувавши обставини, на
які посилалися сторони, як на підставу
своїх вимог, оцінивши належним чином
зібрані по справі докази кожен окремо
на їх достовірність та допустимість, а
також їх достатність та взаємний
зв'язок у сукупності, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги являються
необґрунтованими, недоведеними в
судовому засіданні і такими, що не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст.10, 11, 14, 15, 57, 60, 209, 212 - 215
ЦПК України, ст. ст. 81, 125 ЗК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
Полтв»янської сільської ради, ОСОБА_7,
третіх осіб Відділу Держземагенства у
Буському районі, Реєстраційної служби
Буського районного управління юстиції
про скасування рішення сільської ради
та скасування свідоцтва про право
власності на землю - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Львівського апеляційного
суду Львівської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Буський районний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя:
Б. М. Журибіда