АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/3274/2014
інстанції Гаврилов Д.В.
Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г. Чиркової К.Г.При
секретарі:Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 02 жовтня
2014 року в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, який
діє в своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_9, треті особи без
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_10, виконавчий комітет
Суворовської районної у місті Херсоні
ради про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом набуття права
власності на нерухоме майно, виселення
та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі та набуття у власність,
зазначаючи, що 05 травня 2008 року між АКІБ
«Укрсиббанк» та ОСОБА_10 був укладений
договір про надання споживчого
кредиту, за умовами якого ОСОБА_10
отримала кредит в сумі 50000 доларів США
строком до 04.05.2018 року та зі сплатою за
користування грошовими коштами 14%
річних.

З метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань за вказаним
кредитним договором 05.05.2008 року банк
уклав із ОСОБА_5 договір іпотеки,
предметом якого є належна останній
квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_10 неналежно
виконує умови договору кредиту щодо
повернення грошових коштів та сплати
процентів за користування ними, в
результаті чого утворилась
заборгованість у розмірі 649744,97 грн. та
на те, що 08 грудня 2011 року між ПАТ
«Укрсиббанк», який є правонаступником
АКІБ «УКрсиббанк», та ПАТ «Дельта Банк»
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами, позивач просив суд
в рахунок оплати основного
зобов'язання щодо сплати
заборгованості у розмірі 649744,97 грн. за
договором про надання споживчого
кредиту, укладеного між АКІБ
«Укрсиббанк» та ОСОБА_10, звернути
стягнення на предмет іпотеки: квартиру
АДРЕСА_1 шляхом передачі ПАТ «Дельта
Банк» права власності на неї. Визнати
за ПАТ «Дельта Банк» право власності на
квартиру і припинити право власності
іпотекодавця - ОСОБА_5 на квартиру, що
розташована за зазначеною вище
адресою.

Виселити із квартири ОСОБА_5 та інших
мешканців, які проживають і
зареєстровані в ній. Витребувати від
ОСОБА_5 та передати ПАТ «Дельта Банк»
правовстановлюючі документи (або їх
дублікати) на квартиру, яка розташована
в АДРЕСА_1.

В серпні 2014 року позивач уточнив
заявлені ним вимоги в частині
виселення і просив суд виселити із
спірної квартири та зняти з
реєстраційного обліку в ній ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Ухвалою від 02.08.2014 року суд залучив до
участі в справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору виконавчий комітет
Суворовської районної у м.Херсоні ради
як орган опіки та піклування.

Рішенням суду від 02 жовтня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, зазначаючи, що висновки суду
щодо застосування до спірних
правовідносин Закону «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» не відповідають
обставинам справи, не підтверджені
належними доказами та суперечать, як
положенням наведеного вище Закону, так
і Закону України «Про іпотеку».

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили. В судовому
засіданні представник відповідачки
ОСОБА_5 - ОСОБА_11 доводи скарги не
визнав, рішення суду просив залишити
без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що 05 травня 2008 року
між АКІБ «УКрсиббанк»,
правонаступником якого у спірних
правовідносинах є ПАТ «Дельта Банк», та
ОСОБА_10 укладено договір про надання
споживчого кредиту, за умовами якого
остання отримала кредит в сумі 50000
доларів США та зобов'язалася повернути
його в повному обсязі до 04 травня 2018
року зі сплатою 14% річних за
користування грошовими коштами.

При цьому повернення кредиту та сплату
відсотків за користування кредитними
коштами передбачалося здійснювати
шляхом щомісячних платежів у
визначеному сторонами розмірі /а.с. 12-22/.

Для забезпечення виконання ОСОБА_10
зобов'язань за кредитним договором 05
травня 2008 року банк уклав з ОСОБА_5
договір іпотеки, предметом якого є
належна їй квартира АДРЕСА_1 /а.с. 31-34/.

Зобов'язання щодо щомісячного
повернення частини кредиту та сплати
процентів за користування кредитом
ОСОБА_10 належним чином не виконувала, в
результаті чого її заборгованість
перед позичальником на час звернення
до суду склала 649744 грн. 97 коп.

Наведені вище обставини сторони, в тому
числі відповідачі, не спростували,
однак проти звернення стягнення на
предмет іпотеки ОСОБА_5 заперечує з
посиланням на порушення позивачем
позовної давності та на положення
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», відповідно до
частини першої якого не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно зі статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки,
згідно зі статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній валюті
та за умови, що: таке нерухоме майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника (майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує
140кв.метрів для квартири та 250кв.метрів
для житлового будинку.

Враховуючи, що належною ОСОБА_5
квартирою, загальна площа якої
становить 68,5кв.м, було забезпечено
зобов'язання ОСОБА_10, яка є громадянкою
України, за споживчим кредитом, наданим
їй банком - резидентом України в
іноземній валюті та зважаючи, що ця
квартира використовується як постійне
місце проживання ОСОБА_5 і членів її
сім'ї та іншого житлового приміщення у
власності ОСОБА_5 не знаходиться,
колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що протягом дії
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» банк не може без
згоди іпотекодавця (ОСОБА_5)
задовольнити свої вимоги за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на спірну квартиру, в тому числі шляхом
набуття права власності на неї та
виселення осіб, які в ній проживають.

Висновки суду відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами та
досліджених в судовому засідання
доказів і нормам матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, належних
доказах і, як такі, що висновки суду не
спростовують, підлягають відхиленню.

Так, посилання позивача на те, що Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не обмежує повноважень судів
ухвалювати рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, колегія
суддів вважає юридично неспроможним,
оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦК
України цивільні права особа здійснює
у межах, наданих їй договором або
актами цивільного законодавства.

Враховуючи, що наведеним вище Законом
встановлено тимчасове обмеження прав
іпотекодержателя на примусове
стягнення нерухомого житлового майна,
що є предметом іпотеки, таке право не
може бути ним реалізовано, в тому числі
і в судовому порядку.

При цьому звернення до суду з
відповідним позовом до введення в дію
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» (до 07 червня 2014 року)
не має правового значення, так як на час
ухвалення судом рішення цей Закон
набрав чинності та підлягав
застосуванню судом при вирішенні
даного спору.

Той факт, що за умовами договору
іпотеки ОСОБА_5, як іпотекодавець,
надала згоду на стягнення та
відчуження квартири, як предмета
іпотеки, не є підставою вважати, що
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» не підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
оскільки в даній справі йдеться про
примусове, а не добровільне, виконання
сторонами зобов'язань за договором
іпотеки.

Що ж стосується тверджень позивача про
те, що предмет іпотеки не
використовується ОСОБА_5 як місце її
постійного проживання і про те, що
останній належить інше нерухоме
житлове майно, зареєстроване за нею на
праві власності, то вони
спростовуються наданими судом першої
та апеляційної інстанції доказами, а
саме: довідкою, виданою Приватною
житлово-експлуатаційною фірмою
«Реформа» 26.03.2014р. №20, інформацією з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно станом на 04.08.2014 року та довідкою,
виданою КП «Херсонське бюро технічної
інвентаризації» 09.12.2014р. №1333 /а.с. 145,
184-185/.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення ухвалено судом з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 02 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя:

Л.В.Пузанова