У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді – Кисельова
В.К.,

при секретарі судового засідання
– Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 21, в м. Одеса,
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго» до старшого
державного виконавця Другого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1,
заінтересована особа: ОСОБА_2 а
Антонівна про зобов’язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2014 року представник
Публічного акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» звернувся до суду із
скаргою в якій просить постанову
старшого державного виконавця Другого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1 ВП № 42050557
від 17.06.2014 року про закінчення
виконавчого провадження по виконанню
виконавчого листа № 2-3805/11 від 13.01.2012
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Одесаобленерго» Північний РЕМ
суми заборгованості в розмірі 4528,19 грн.
визнати недійсною та скасувати;
зобов'язати старшого державного
виконавця Другого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
ОСОБА_1 відновити виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2-3805/11 від 13.01.2012 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Одесаобленерго» Північний РЕМ суми
боргу в розмірі 4528,19 грн. та поновити
строк для оскарження постанови
старшого державного виконавця Другого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1 ВП № 42050557
від 17.06.2014 року про закінчення
виконавчого провадження по виконанню
виконавчого листа № 2-3805/11 від 13.01.2012
року.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

13.01.2012 року Суворовським районним судом
м. Одеси було видано виконавчий лист по
справі № 2-3805/11 про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за спожиту електричну
енергію в розмірі 7990,47 грн. та судового
збору в розмірі 199,90 грн. на користь ПАТ
«Одесаобленерго» Північний РЕМ.

Зазначений виконавчий лист був
направлений на примусове виконання до
Другого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції.

Боржником за період звернення до
державної виконавчої служби було
частково сплачено борг в розмірі 3462,28
грн. та судовий збір в розмірі 199,90 грн.,
залишок заборгованості складає 4528,19
грн.

06.02.2014 року виконавчий лист № 2-3805/11
повторно був направлений на примусове
виконання до Другого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції.

13.08.2014 року на адресу ПАТ
«Одесаобленерго" Північний РЕМ
надійшла постанова старшого
державного виконавця Другого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1 ВП № 42050557
від 17.06.2014 року про іакінчення
виконавчого провадження по виконанню
виконавчого листа № 2-3805/11 від 13.01.2012
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Одесаобленерго» Північний РЕМ
суми боргу в розмірі 4528,19 грн. у зв'язку
з тим, що згідно довідки АДБ ГУ ДМС
України в Одеській області боржник
знятий з обліку 08.11.2013 року у зв'язку зі
смертю, актовий запис № 267. При
винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП № 42050557 від
17.06.2014 року державний виконавець
керувався п.З ч.1 ст.49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження – це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів,
які здійснюються на підставах, у спосіб
та в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, якими згідно з
п.1 ч.2 ст. 17 цього Закону є виконавчі
листи, видані судом.

Згідно до положень ст.19 Закону України
“Про виконавче провадження”
встановлено вичерпний перелік підстав
для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України
“Про виконавче провадження”
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
ст.17 цього Закону: за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.25 вказаного Закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Згідно вимог п.З ч.1 ст.49 Закону,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі смерті або
оголошення померлим стягувана чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувана, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництво.

Статтями 1218, 1219 ЦК передбачено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті. Не
входять до складу спадщини: особисті
немайнові права; право на участь у
товариствах та право членства в
об'єднаннях громадян, якщо інше не
встановлено законом або їх установчими
документами; право на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом; права та
обов'язки особи як кредитора або
боржника, передбачені ст. 608 ЦК України.

Частина 1 ст. 608 ЦК вказує, що
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

Таким чином, для правонаступника усі
дії, вчинені до його вступу у виконавче
провадження, обов'язкові тією мірою,
якою вони були б обов'язковими для
сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, зобов'язання по сплаті
заборгованості за спожиту
електроенергію боржником не може
розглядатися як таке, що могло бути
водночас виконане лише боржником в
силу його особливих можливостей, яких
не має інша особа, а тому таке
зобов'язання не припиняється і
відповідно допускає
правонаступництво.

Таким чином, до спадкоємця переходить
обов'язок виконати зобов'язання зі
сплати заборгованості яка виникла на
підставі договору про постачання
електричної енергії і яка визнана
рішенням суду.

Встановивши вказані обставини
державний виконавець повинен був
врахувати положення ст. ст. 37, 39 Закону
України «Про виконавче провадження»,
які передбачають, що виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-3805/11 повинно було бути
зупиненим до встановлення
правонаступників боржника, а не
закінчено на підставі п.З ч.1 ст.49 Закону
у випадках коли відносини не
допускають правонаступництва.

Відповідно до ч.1 ст. 1231 Цивільного
кодексу України, до спадкоємця
переходить обов'язок відшкодувати
майнову шкоду (збитки), яка була завдана
спадкодавцем. Для правонаступника усі
дії, вчинені до його вступу у виконавче
провадження, обов'язкові тією мірою,
якою вони були б обов'язковими для
сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, зобов'язання по сплаті
заборгованості боржником не може
розглядатися як таке, шо могло бути
водночас виконане лише боржником в
силу його особливих можливостей, яких
не має інша особа, а тому таке
зобов'язання не припиняється і,
відповідно, допускає
правонаступництво.

На підставі зазначеного, та у зв'язку з
тим що на момент закінчення
виконавчого провадження ВП № 42050557
правонаступники не виявлені, державний
виконавець зобов'язаний за вимогами п.1
ч.1 ст.37, ч.2 ст. 39 Закону, зупинити
виконавче провадження до визначення
правонаступників боржника.

Таким чином, на підставі ст. 378 ЦПК та ч.5
ст.8 Закону, державний виконавець з
власної ініціативи має право
звернутися до суду із заявою про заміну
сторони її правонаступником.

В порушення норм закону виконавець не
зупинив виконавчі провадження по
виконанню виконавчого листа, не
здійснив заходів щодо розшуку
спадкоємців боржника, а закінчив
виконавче провадження.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
на бездіяльність чи рішення державного
виконавця суд визнає оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність
неправомірними і зобов'язує державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновлює його порушені права чи
свободи.

Відповідно до ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов’язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, аналізуючи зібрані по
справі докази в їх сукупності, суд на
основі повного і всебічного
з’ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог,
приходить до висновку, що вимоги
скаржника є такими, що підлягають
задоволенню, оскільки державний
виконавець діяв всупереч вимогам
встановленим Законом України «Про
виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного ст.ст. 8,
383-389 ЦПК України, ст. 1, 3, 6, 11, 17, 19, 25, 37, 49
Закону України „Про виконавче
провадження”, ст.ст. 608, 1218, 1219, 1231 ЦК
України, керуючись ст.ст. 60, 208, 209, 210, 212,
213, 214 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного
товариства «Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго» -
задовольнити.

Поновити пропущений строк для
оскарження постанови старшого
державного виконавця Другого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1 ВП № 42050557
від 17.06.2014 року про закінчення
виконавчого провадження по виконанню
виконавчого листа № 2-3805/11 від 13.01.2012
року.

Визнати неправомірною та
скасувани постанову старшого
державного виконавця Другого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1 ВП № 42050557
від 17.06.2014 року про закінчення
виконавчого провадження по виконанню
виконавчого листа № 2-3805/11 від 13.01.2012
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Одесаобленерго» Північний РЕМ
суми заборгованості в розмірі 4528,19 грн.

Зобов'язати старшого
державного виконавця Другого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1 відновити
виконавче провадження по виконанню
виконавчого листа № 2-3805/11 від 13.01.2012
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Одесаобленерго» Північний РЕМ
суми боргу в розмірі 4528,19 грн.

Ухвала може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області,
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 5-ти денний
строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: