Номер провадження: 22-ц/785/7563/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І.,
суддів Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання
Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 червня 2014 року та на ухвалу
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 23 червня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування
майна з чужого незаконного володіння,
треті особи - Публічне акціонерне
товариство «Укрсиббанк», Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк» та
Реєстраційна служба Котовського МРУЮ
Одеської області, -

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2013 року до Котовського
міськрайонного суду Одеської області
звернулась ОСОБА_2 з позовною заявою до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Публічне
акціонерне товариство «Укрсиббанк»,
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк», реєстраційна служба
Котовського МРУЮ Одеської області про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, припинення
права власності, внесення змін про
припинення права власності.
Обгрунтовуючи позовні вимоги
позивачка посилалась на те, що вона
04.04.1996 року придбала квартиру АДРЕСА_1,
договір купівлі-продажу було
посвідчено Котовською державною
нотаріальною конторою, право власності
зареєстровано в Котовському МБТІ.
Після чого, позивачка знаходилась за
межами України по сімейним обставинам,
проте після її повернення на територію
України в 2009 році вона дізналась, що у
квартирі мешкають інші люди. Вказане
стало наслідком прийняття Котовським
міськрайонним судом Одеської області
рішення від 26.11.2007 року за позовом
ОСОБА_5 про набуття права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю. Після реєстрації права
власності ОСОБА_5 здійснила відчуження
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу від 17.03.2008
року, посвідченого приватним
нотаріусом Котовського нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_6 за № 833
від 17.03.2008 року. В подальшому рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 26.11.2007 року було
скасовано апеляційним судом Одеської
області 10.11.2011 року за скаргою
позивачки та відмовлено ОСОБА_5,
(спадкоємець - відповідач ОСОБА_3) у
задоволені її позову про визнання за
нею права власності на спірну квартиру.
Вказаним рішенням апеляційного суду
Одеської області, правонаступником
ОСОБА_5 у цих спірних правовідносинах
визначено її спадкоємця - ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що вона є власником
спірного майна, не була стороною
правочину укладеного між ОСОБА_5 і
ОСОБА_4, а рішення суду, за яким право
власності було зареєстровано за
ОСОБА_5 було скасовано, просила
витребувати своє майно з чужого
незаконного володіння, поновивши при
цьому строк на звернення до суду (т.1,
а.с. 1-3).

Рішенням Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 16 червня 2014
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, треті особи -
Публічне акціонерне товариство
«Укрсиббанк», Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» та
Реєстраційна служба Котовського МРУЮ
Одеської області було задоволено (т.1,
а.с. 139-140).

Ухвалою Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 23.06.2014 року
було внесено виправлення в вступну та
резолютивну частину рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 16.06.2014 року (т.1,
а.с.142).

02.07.2014 року ПАТ «Дельта Банк» подало
апеляційну скаргу на рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 16.06.2014 року та на
ухвалу Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 23 червня 2014
року. Апелянт посилався на численні
порушення норм матеріального та
процесуального права, зокрема на те, що
суд першої інстанції незаконно поновив
ОСОБА_2 строк позовної давності,
оскільки позивач зазначила у позові, що
дізналася про порушення свого права ще
у 2009 році, а з позовом звернулася лише
26.12.2013 року. Як зазначає апелянт, суд
може поновити строки позовної давності
лише, якщо сторона доведе поважність
причин їх пропуску. Будь-яких доказів
поважності причин пропуску позовної
давності позивачка, як вважає апелянт,
у позові не зазначила та не довела
належним чином, не посилалася вона на
них і під час судового розгляду справи.

Апелянт також посилається на те, що
позивач при зверненні до суду з позовом
та у судових засіданнях при розгляді
справи не надала суду для дослідження
договір купівлі-продажу від 04.04.1996 року,
на підставі якого ОСОБА_2 придбала
спірну квартиру, та не було надано
договір купівлі-продажу від 17.03.2008 року
на підставі якого власником спірного
житла став ОСОБА_4 Однак суд першої
інстанції посилається на ці документи,
які як вважає апелянт, не були
досліджені судом при розгляді справи.

Як вказує апелянт, суд першої
інстанції, не звернув уваги на доводи
третьої особи про те, що під час надання
кредиту та прийняття іпотеки в
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань по його поверненню, АТ
«УкрСиббанк», відповідно до
нормативних документів, що регулюють
надання кредиту, проводилася повна
перевірка документів, що підтверджують
право власності ОСОБА_4 на спірну
квартиру, відповідно до п. 1.4.
іпотечного договору іпотекодавець
свідчив, що предмет іпотеки жодним
способом не відчужений, у спорі та під
арештом не перебуває, в
оренду/лізинг/довірче управління не
переданий.

Як вважає апелянт, судом під час
розгляду справи, по суті фактично не
було з'ясовано та перевірено усіх
обставин, на які позивачка посилається,
як на такі, за яких майно вибуло з її
володіння поза її волею. Єдиною
підставою для задоволення позову, як
зазначає представник апелянта, суд
фактично зазначає рішення
апеляційного суду Одеської області від
10.11.2011 року, копію якого навіть судом не
було досліджено, оскільки воно не було
надано позивачем як доказ у справі, на
що представником Банку зверталася
увага суду під час розгляду справи по
суті, однак навіть під час вивчення
матеріалів справи судом знову ж таки не
було оголошено цього доказу.

Представник апелянта також
посилається на те, що позивач залучив
до участі у справі лише ОСОБА_4, однак не
залучив його дружину ОСОБА_7, оскільки
позовні вимоги порушили безпосередньо
та її майнові права, оскільки спірне
майно є спільною сумісною власністю
подружжя.

Крім того, апелянт вважає, що судом було
допущено численне порушення вимог
чинного цивільно-процесуального
законодавства під час розгляду справи.
Зокрема, в судове засідання 16.06.2014 року
не з'явилися відповідачі - ні ОСОБА_3, ні
ОСОБА_4 Повістки повернулися з
поміткою: «за закінченням терміну
зберігання». Враховуючи складність
справи, ПАТ «Дельта Банк» вважає, що суд
мав би з'ясувати реєстрацію
відповідачів (оскільки виклик
здійснювався за зазначеними у позові
адресами, достовірність інформації в
якому не є беззаперечною). Між тим,
підстави набуття майна ОСОБА_5 могли
бути підтверджені безпосередньо
власником. Апелянт вважає що суд мав би
перевірити місце реєстрації
відповідачів та докласти всіх зусиль
для належного їх повідомлення. Крім
того, до позовної заяви, поданої
позивачем 26.12.2013 року, не було додано
копії рішення апеляційного суду
Одеської області від 10.11.2011 року та
правовстановлюючих документів, що б
підтверджували право власності
позивача на спірну квартиру, в той час,
як зазначені документи є основними
доказами, на які позивач посилався як
на підставу своїх вимог та на підставі
яких позов було задоволено (т.1, а.с.
146-153).

Апелянт просив рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 16.06.2014 року та ухвалу від 23.06.2014 року
про виправлення описки скасувати. А в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В судових засіданнях представники
апелянта скаргу підтримували.

Апеляційним судом Одеської області з
метою усунення недоліків допущених
судом першої інстанції витребувались
докази, зокрема інформація про
реєстрацію прав власності (їх зміну)
щодо спірної квартири, засвідчені
копії документів, на підставі яких
було видано дублікат договору
купівлі-продажу від 04.04.1996 року,
укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 та
неодноразово відкладалось слухання
справи.

В останнє судове засідання було
доставлено позивачку, яка заперечувала
проти задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники в судове засідання не
з'явились. Про час та місце судового
засідання повідомлялись належним
чином, згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторони, яка сповіщена про день
і час розгляду справи не перешкоджає
розгляду справи.

При цьому було відхилено клопотання
про проведення закритого судового
засідання за мотивами розгляду справи
в якої містяться відомості про
банківську таємницю, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦПК України,
закритий судовий розгляд допускається
у разі, якщо відкритий розгляд може
привести до розголошення державної або
іншої таємниці, яка охороняється
законом, а також за клопотанням осіб,
які беруть участь у справі, з метою
забезпечення таємниці усиновлення,
запобігання розголошенню відомостей
про інтимні чи інші особисті сторони
життя осіб, які беруть участь у справі,
або відомостей, що принижують їх честь.
Статтею 60 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» визначено, що
інформація щодо діяльності та
фінансового стану клієнта, яка стала
відомою банку у процесі
обслуговування клієнта та
взаємовідносин з ним чи третім особам
при наданні послуг банку, є банківською
таємницею. Банківською таємницею,
зокрема, є: 1) відомості про
банківські рахунки клієнтів, у тому
числі кореспондентські рахунки банків
у Національному банку України; 2)
операції, які були проведені на
користь чи за дорученням клієнта,
здійснені ним угоди; 3)
фінансово-економічний стан клієнтів; 4)
системи охорони банку та клієнтів; 5)
інформація про організаційно-правову
структуру юридичної особи - клієнта, її
керівників, напрями діяльності; 6)
відомості стосовно комерційної
діяльності клієнтів чи комерційної
таємниці, будь-якого проекту,
винаходів, зразків продукції та інша
комерційна інформація; 7) інформація
щодо звітності по окремому банку, за
винятком тієї, що підлягає
опублікуванню; 8) коди, що
використовуються банками для захисту
інформації. Інформація про банки чи
клієнтів, що збирається під час
проведення банківського нагляду,
становить банківську таємницю. В
матеріалах справи відсутні відомості,
які містять банківську таємницю.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, пояснення представників
сторін, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 червня 2014 року та ухвала
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 23 червня 2014 року
скасуванню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов`язковою підставою для
скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам прийняте судове
рішення з внесеними змінами ухвалою
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 23 червня 2014 року
відповідає не в повному обсязі.

Так, приймаючи рішення по справі, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка ОСОБА_2 є власником спірної
квартири АДРЕСА_1, а тому її позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі. При цьому суд першої
інстанції поновив строк на звернення
до суду та вніс виправлення у вступну
та резолютивну частину рішення в
порядку встановленому ст. 219 ЦПК
України ухвалою від 23.06.14 року (т.1, а.с.
142).

В цілому зробивши правильний висновок
по справі при розгляді позовної вимоги
про витребування майна з чужого
незаконного володіння суд першої
інстанції в порушенні ст.ст. 10, 130, 156 ЦПК
України предмет позову не уточнив,
допустивши помилку при вирішенні інших
позовних вимог, які було помилково ним
задоволені. При цьому судом першої
інстанції не в повному обсязі були
встановлені обставини справи, не
витребувані докази, на підтвердження
заперечень третьої особи, невірно були
застосовані норми права в частині
обчислення строків позовної давності,
безпідставно були задоволені частина
позовних вимог, а правильно по суті
задоволена позовна вимога не
мотивована належним чином, в зв'язку з
чим рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню в порядку п.п. 1,3,4 ч.
1 ст. 309 ЦПК України з прийняттям нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

Позивачка ОСОБА_2 04.04.1996 року придбала у
ОСОБА_9 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
(т.1, а.с.114). Договір купівлі-продажу будо
посвідчено нотаріально в Котовській
державній нотаріальній конторі,
зареєстровано за реєстром за № І-760.

На підставі рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 26.11.2007 року право власності на
спірне майно за набувальною давністю
було зареєстровано за ОСОБА_5 (т.2, а.с. 46).

17.03.08 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був
укладений договір купівлі - продажу
спірної квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Котовського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстров. № 833 від 17.03.2008 року ( т.1,
а.с.93-94).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 10.11.2011 року було скасоване
рішення Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 26.11.2007 року,
та відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні
позову про визнання за нею права
власності за набувальною давністю на
спірну квартиру (т. 1, а.с. 129-130, т.1, а.с.
246-249).

13.12.11 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним (т.1,
а.с. 174), який було задоволено рішенням
Котовського міськрайонного суду від
12.06.12 р. по справі № 1516/2410/11, яке було
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 18.04.13 р. (т.1,
а.с.235-238).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 серпня 2013
року, рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 12.06.12 року та ухвала апеляційного
суду Одеської області були скасовані,
справа була передана на новий розгляд
(т.1, а.с.117-118). При цьому вказано на
необхідність пред'явлення
віндікаційного позову, який було
пред'явлено в межах цього провадження
26.12.13 р. (а.с. 1, т.1).

З матеріалів справи також вбачається,
що заочним рішенням Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 13.06.13 р. було задоволено позов про
усунення перешкод в користуванні,
виселення відповідачів по справі (т.1,
а.с. 181-183).

Вирішуючи спір по суті та
задовольняючи позовні вимоги про
витребування з чужого незаконного
володіння у власність позивачки
колегія суддів виходить з того, що
позивачка є власником квартири, право
власності за якої було зареєстровано у
встановленому законом порядку на
момент набуття квартири (т.2, а.с. 46). Так,
відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»,
Державний реєстр прав на нерухоме
майно та їх обмежень (далі - Державний
реєстр прав) - єдина державна
інформаційна система, яка містить
відомості про речові права на нерухоме
майно, їх обмеження, суб'єктів речових
прав, технічні характеристики об'єктів
нерухомого майна (будівель, споруд
тощо), кадастровий план земельної
ділянки, а також відомості про
правочини, вчинені щодо таких об'єктів
нерухомого майна. Згідно з ч. 6 ст. 12
зазначеного Закону порядок ведення
Державного реєстру прав
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. У ч.5 Прикінцевих Положень
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» вказано, до
створення єдиної системи органів
реєстрації прав, а також до формування
Державного реєстру прав у складі
державного земельного кадастру
реєстрація об'єктів нерухомості
проводиться підприємствами бюро
технічної інвентаризації. Така
реєстрація права власності за
позивачкою підтверджена БТІ на запит
суду апеляційної інстанції (т.2, а.с. 46).
При цьому посилання представників
третьої особи про відсутність
відомостей про право власності
позивачки в Держаному реєстрі речових
прав на нерухоме майно (т.2, а.с. 41-43), не
має правового значення, оскільки до 2010
року виникнення права власності з
реєстрацією цього права в реєстрі не
пов'язувалось, а держана реєстрація
правочину передбачена ЦК України,
здійснювалась нотаріусом під час
посвідчення правочину (постанова ВСУ
від 13.06.12 по справі № 6-54 цс 12).

Згідно зі ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Згідно зі ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Відповідно до ст. 1
Першого Протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути
позбавлений своєї власності інакше
як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. Позивачка як власник майна
користується захистом свого права від
будь-яких порушень свого права (ст.ст.
386, 387, 391 ЦК України). В зв'язку з
вибуттям квартири з її володіння та
наступним її продажем особою яка не
мала на це права, позивачка згідно зі
ст. 388 ЦК України має право витребувати
це майно від набувача у свою власність.
Колегія суддів вважає, що спірне майно -
квартира АДРЕСА_1 вибуло з її власності
не з її волі. Відповідно колегія суддів
задовольняє позовні вимоги про
витребування майна у власність
позивачки, враховуючи редакційне
уточнення, що були надані позивачкою в
суді апеляційної інстанції на усунення
недоліків розгляду справи в суді
першої інстанції (т.2, а.с.11 -19). Така
позиція суду відповідає роз'ясненням
п.10 Пленуму Верховного Суду України №9
від 06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
згідно з яким майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених ч. 1 ст.388 ЦК
України.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що
підстави для припинення права
власності передбачені ст. 346 ЦК України,
а рішення Котовського районного суду
Одеської області від 26.11.2007 року, яке
було скасовано в подальшому, в
контексті цієї справи також не
обумовило припинення права власності
позивачки та виникнення права
власності у відповідачів. Оскільки
право власності щодо спірного майна
існувало тільки у позивачки та не могло
виникнути у відповідачів у справі,
«оскільки ніхто не може мати на річ
більш прав ніж попередній володілець»,
то позовні вимоги про припинення права
власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1
не можуть бути задоволені. Так само,
позовні вимоги щодо внесення змін про
припинення права власності ОСОБА_4 на
квартиру АДРЕСА_1 не можуть бути
задоволені, оскільки ні закон України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», ні
порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, затв.
постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868,
не передбачає процедури відновлення
реєстраційних записів, а передбачає
лише внесення змін на відповідній
підставі до поточних записів реєстру.
Відповідно колегія суддів встановлює
порядок виконання рішення суду в
порядку ст. 217 ЦПК України щодо цього
рішення.

Щодо строку позовної давності про
застосування якого заявив представник
третьої особи в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Відповідно до ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Оскільки про порушення своїх прав
позивачка, яка є інвалідом 1 групи, та не
має спеціальної юридичної освіти,
дізналась після повернення з території
РФ, то саме з цього моменту починається
перебіг строку позовної давності.
Разом тим, виходячи зі специфіки
спірних правовідносин, що виникли між
сторонами, слід також враховувати, що в
справі, яка розглядається можливість
подачі обґрунтованого віндікаційного
позову у позивачки виникло тільки
після скасування рішенням
апеляційного суду Одеської області від
10.11.2011 року, рішення Котовського
районного суду Одеської області від
26.11.2007 року та відмови ОСОБА_5 у
задоволенні позову про визнання за нею
права власності за набувальною
давністю на спірну квартиру. В іншому
випадку титул власника майна в системі
юридичних фактів анулюється рішенням
суду яке набрало законної сили, та
віндікаційний позов не міг бути
задоволений. Таким чином в обох
випадках, тобто якщо виходити з
повернення позивачки з території РФ в
2009 році, і до звернення до суду з
апеляційною скаргою, та наступному
зверненні до суду в межах цієї справи
починаючи з моменту скасування рішення
суду, за яким майно вибуло з володіння
позивачки, трирічні строки позовної
давності не були пропущені.

Оскільки рішення суду першої інстанції
було скасовано колегією суддів, оцінка
доводів апеляційної скарги
здійснюється колегією суддів як
заперечень проти задоволення позову.
Зокрема, посилання апелянта на те, що
під час надання кредиту та прийняття
іпотеки в забезпечення виконання
позичальником зобов'язань по його
поверненню, АТ «УкрСиббанк»,
відповідно до нормативних документів,
що регулюють надання кредиту,
проводилася повна перевірка
документів, що підтверджують право
власності ОСОБА_4 на спірну квартиру,
відповідно до п. 1.4. іпотечного договору
іпотекодавець свідчив, що предмет
іпотеки жодним способом не відчужений,
у спорі та під арештом не перебуває, в
оренду/лізинг/довірче управління не
переданий, оцінка яким не давалась в
рішенні суду першої інстанції в
порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
слід оцінити наступним чином. За
встановлених судом обставин наявність
відповідного свідчення в договорі може
свідчити про добросовісність ОСОБА_4,
який втім не набув права власності у
встановленому законом порядку, про що
зазначала колегія суддів, оскільки
його продавець ОСОБА_5 такі права також
не набула. Відповідно вказана
обставина не може бути перешкодою для
задоволення віндікаційного позову. При
цьому як вбачається з матеріалів
справи 17 березня 2008 року між АТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений
Договір про надання споживчого кредиту
№ 0, відповідно до умов якого
ОСОБА_4 були надані кредитні кошти в
розмірі 21 000,00 доларів США. В якості
забезпечення зазначеного кредиту
ОСОБА_4 передав в іпотеку АТ
«УкрСиббанк» квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, згідно з Договором іпотеки від
17.03.2008р. (т.1, а.с.89-89-90, 93-94). Як вбачається
з відомостей з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(т.2, а.с. 43), на квартирі, яка належить
позивачці, зареєстроване обтяження у
вигляді іпотеки нерухомого майна на
підставі договору іпотеки від 17.03.2008 р.,
який не визнавався недійсним.

08 грудня 2011 року між АТ «Укрсиббанк» та
АТ «Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами. Відповідно до цього
договору купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами АТ «Укрсиббанк»
відступив, а АТ «Дельта Банк» набув
права вимоги до боржників по кредитних
договорах, в тому числі за договором
про надання споживчого кредиту №0
від 17.03.2008 року, укладеного між АТ
«Укрсиббанк» та ОСОБА_4 (т.1, а.с.89-92).
Вказаний договір є чинним, а питання
розподілу ризиків невиконання цього
договору несе сторона, яка набувала
відповідне право вимоги. При цьому на
момент укладення 08 грудня 2011 року
договору купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами між АТ «Укрсиббанк» та АТ
«Дельта Банк» вже існувало рішення
апеляційного суду Одеської області від
10 листопада 2011 року, яким скасоване
рішення Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 26 листопада
2007 року, яким за ОСОБА_5 визнано право
власності на спірне житло по
набувальній давності, та ухвалено нове
про відмову у позові.

Щодо посилань апелянта, що судом першої
інстанції не було досліджено рішення
апеляційного суду Одеської області від
10.11.2011 року, оскільки воно не було
надано позивачем як доказ у справі, на
що представником Банку зверталася
увага суду під час розгляду справи по
суті, слід зазначити наступне. На
момент надходження до суду апеляційної
інстанції матеріали справи включали
копію рішення апеляційного суду
Одеської області від 10.11.2011 року (т.1,
а.с.129-130). Відповідно твердження
апелянта про те, що суд першої
інстанції не дослідив документи, які є
важливими при розгляді справи по суті
спростовуються копіями ухвал, рішень,
що стосуються спірної квартири, які
наявні в матеріалах справи (т.1.
а.с.114-123,127,129-130), а допущені порушення
норм процесуального права в частині
прийняття та оформлення рішення були
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції.

Щодо посилань апелянта на те, що
позивач в позові залучив до участі у
справі лише ОСОБА_4, однак не залучив
його дружину ОСОБА_7, оскільки позовні
вимоги порушили безпосередньо і її
майнові права, оскільки спірне майно є
спільною сумісною власністю подружжя,
слід зазначити наступне. Якщо апелянт
вважав, що позовними вимогами порушені
права не тільки ОСОБА_4, а також і його
дружини ОСОБА_7, то ПАТ «Дельта Банк»
мало право під час розгляду справи в
суді першої інстанції залучити її до
участі у справі в якості третьої особи,
однак ПАТ «Дельта Банк» не
скористалося своїм правом та й ОСОБА_7
та інші учасники процесу не заявляли
ніяких клопотань про порушення її
майнових прав та залучення її до участі
у справі. Відповідно до положень ст. 35
ЦПК України треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, можуть вступити у
справу на стороні позивача або
відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін. Треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, можуть бути залучені до
участі в справі також за клопотанням
сторін, інших осіб, які беруть участь у
справі. Якщо суд при прийнятті позовної
заяви, здійсненні провадження у справі
до судового розгляду або під час
судового розгляду справи встановить,
що судове рішення може вплинути на
права і обов'язки осіб, які не є
стороною у справі, суд залучає таких
осіб до участі в справі як третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору.

Таким чином, оскільки доводи
апеляційної скарги знайшли своє
часткове підтвердження, рішення суду
першої інстанції було скасовано, та
колегіє суддів було прийняте нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України
апеляційний суд Одеської області
визначає порядок виконання рішення,
згідно якого після набрання ним
законної сили, це рішення є підставою
для реєстрації права власності за
ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, оскільки ця
квартира витребувана у її власність з
чужого незаконного володіння та існує
необхідність в реєстрації права
власності на неї. При цьому оскільки
рішення суду є обов'язковим для
виконання на всій території України
(ст. 124 Конституції України), то
зобов'язання реєстраційних органів
щодо вчинення дій, які входять до
їхньої компетенції, не здійснюється.
При цьому неправомірна відмова в
реєстрації права власності є
самостійним предметом для судового
оскарження.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 16 червня 2014
року та на ухвалу Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 червня 2014 року - задовольнити
частково.

Рішення Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 16 червня 2014
року з внесеними змінами ухвалою
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 23 червня 2014 -
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння (треті особи -
ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк» та
Реєстраційна служба Котовського МРУЮ
Одеської області) - задовольнити
частково.

Витребувати з чужого незаконного
володіння та повернути у власність
ОСОБА_2 від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в
пропорційному порядку на користь
держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60
коп.

Встановити порядок виконання рішення
суду згідно з яким це рішення є
підставою для реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.І. Дрішлюк

Є.С.
Сєвєрова

М.В. Процик