АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3194/2014
Головуючий в І інстанції
Ратушна В.О. Категорія 27
Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 12 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової
І.В.Суддів:Вейтас І.В. Склярської І.В.При
секретарі:Гончар К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Дніпровського
районного суду м.Херсона від 18 лютого
2014 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
звернення стягнення на іпотечне майно,
виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом, з
подальшими змінами та уточненнями, до
відповідача з вимогою про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
кредитним договором № НЕСFGK00001710,
укладеним 26 жовтня 2006 року між
«ПриватБанком», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5,
за яким остання отримала кредит у
розмірі 25000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 26 грудня 2012 року.
Проте, взятих на себе зобов'язань
ОСОБА_5 не виконала, внаслідок чого
станом на 18.07.2012 року виникла
заборгованість у розмірі 26676,01 доларів
США.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між
«ПриватБанком» та ОСОБА_5 27 жовтня 2006
року було укладено договір іпотеки,
згідно якого відповідач надала в
іпотеку належну їй на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1 ціною 126250,00
грн.

Позивач просив суд:

- звернути стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 26.10.2006 року,
укладеним між "ПриватБанком" та ОСОБА_5:
квартиру загальною площею 44.70 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_5, у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № НЕСГСК00001710 від
26.10.2006 року, укладеним між
"ПриватБанком" та ОСОБА_5, яка станом на
18.07.2012 р. складає 26676,01 доларів США, що за
курсом 7,99грн. відповідно до службового
розпорядження НБУ від 18.07.2012 року
складає 213 141.32 грн.;

- застосувати процедуру продажу
предмета іпотеки, передбачену ст. 38
Закону України « Про іпотеку» шляхом
продажу іпотекодержателем ПАТ КБ
«ПриватБанк» від свого імені предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві
шляхом укладення договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки та встановити початкову ціну
на рівні обумовленою сторонами
договору іпотеки: ціна предмета
іпотеки дорівнює 126250, 00 грн.;

- виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
зареєстровані та проживають у квартирі
(предмет іпотеки), розташованій за
адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у органі МВС
України, до повноважень якого входять
питання громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб, компетенція
якого територіально поширюється на
адресу вказаної квартири та покласти
на відповідача судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 18 лютого 2014 року позов
задоволено частково, ухвалено:

- в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № НЕСFGK00001710 від
26.10.2006р., укладеним між Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком "Приватбанк" та ОСОБА_5, яка
станом на 18.07.2012 р. складає в сумі 26676,01
дол. США , що еквівалентно гривні та
становить - 213141,32 грн. - звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме на
квартиру загальною площею 44,70 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_5;

- застосувати процедуру продажу
предмета іпотеки, передбачену ст. 38
Закону України « Про іпотеку» шляхом
продажу іпотекодержателем ПАТ КБ
«ПриватБанк» від свого імені предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві
шляхом укладення договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки;

- встановити початкову ціну на рівні не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна;

- виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
зареєстровані та проживають у квартирі
(предмет іпотеки), розташованій за
адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у органі МВС
України.

- стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» судові
витрати у розмірі 2346, 01 грн.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5
просила рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновку суду про наявність підстав
для задоволення позову обставинам
справи.

В судове засідання апеляційного суду
відповідачі не з'явилися, про час і
місце слухання справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши доповідача, представника
позивача, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
26.10.2006року між «ПриватБанком» та ОСОБА_5
укладено кредитний договір
№НЕСГОК00001710, згідно якого остання
отримала кредит у розмірі 25 000 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 26.10.2012 року.

У порушення умов договору ОСОБА_5
зобов'язань належним чином не виконує,
в результаті чого станом на 18.07.2012 року
виникла заборгованість у розмірі 26 676,01
доларів США., яка складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі
21 984,71 доларів США;

- заборгованості по відсоткам за
користування кредитом у сумі 3 236,16
доларів США;

- заборгованості по комісії за
користування кредитом у сумі 550,00
доларів США;

- пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором у сумі 905,14
доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між
«ПриватБанком» та ОСОБА_5 27.10.2006 року
було укладено договір іпотеки, згідно
якого остання надала в іпотеку
нерухоме майно, а саме - квартиру
загальною площею - 44,70 кв.м., житловою
площею 30,4 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, яке належить
відповідачу на праві власності на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом та договору
купівлі-продажу. Сторонами обумовлена
ціна предмету іпотеки - 126 250,00 грн.

Відповідно представленого висновку
експертизи від 07.02.2014 року, проведеної
експертом ОСОБА_7, вартість об'єкта
оцінки, а саме іпотечного майна -
двокімнатної квартири №25 розташованої
за адресою вул. Миру, 26 станом на 05.02.2014
року складає 226 450 грн.

Вирішуючи спір, суд виходив з

- положень ч.1 ст.1054 ЦК України, за якою
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти,

- ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку»,
за якою у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки,

- роз'яснення Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п.42 постанови №5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
про те, що в резолютивній частині
рішення суду обов'язково має
зазначатись початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому, суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій)

та задовольнив позов про звернення
стягнення частково, тобто без
зазначення конкретної початкової
оцінки іпотечного майна для його
подальшої реалізації.

Висновок суду у вказаній частині
відповідає обставинам справи,
підтверджується дослідженими судом
доказами, ґрунтується на вимогах
закону.

Рішення у вказаній частині відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність рішення суду у вказаній
частині до уваги не приймаються,
оскільки згода органів опіки та
піклування для захисту неповнолітніх
дітей для звернення стягнення на
іпотечне майно, яка необхідна за думкою
апелянта, діючим законодавством не
передбачена.

Посилання ОСОБА_5 на недотримання
Банком порядку попередження про
звернення стягнення на іпотечне майно
також є безпідставними, оскільки факт
направлення їй такої вимоги від 12.06.2012
року підтверджується реєстром
повідомлень за 15.06.2012 року /а.с. 11,12/.

Крім того, як зазначено в п.37
вищевказаної постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, у разі невиконання
іпотекодержателем вимог ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» про надіслання
боржнику такої письмової вимоги не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду,оскільки
іпотекодавець у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням ст.124 Конституції України.

З огляду на вищенаведене колегія
доходить висновку, що для звернення
стягнення на іпотечне майно в судовому
порядку юридичне значення має факт
пред'явлення заставодержателем вимоги
про звернення стягнення чи то
надісланням її іпотекодавцю в
позасудовому порядку чи то шляхом
звернення із такою вимогою до суду.

Не мають також юридичного значення
доводи апелянта про порушення судом
принципу співмірності розміру
заборгованості за кредитним договором
та вартості іпотечного майна, оскільки
про додержання судом вказаного
принципу свідчать матеріали справи, за
якими розмір заборгованості ОСОБА_5 за
кредитним договором станом на 18.07.2012
року становить 26 676,01 доларів США, що
еквівалентно за курсом валют 213 141,32
грн., вартість же квартири станом на
05.02.2014 року становить 226 450 грн. /а.с. 127-145/.

Що стосується рішення суду в частині
виселення відповідачів зі зняттям з
реєстрації, то колегія суддів виходить
з наступного.

Задовольняючи вказані позовні вимоги,
суд виходив з додержання позивачем
порядку попередження відповідачів про
виселення.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо, оскільки він не
відповідає обставинам справи, судом
неправильно застосовано норми
матеріального права.

Згідно ст.40 Закону України «Про
іпотеку» після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначили сторони в п.28 іпотечного
договору, протягом одного місяця з дня
отримання членами сім'ї іпотекодавця,
які мешкають разом з ним, вимоги,
направленої в порядку ст.40 Закону
України «Про іпотеку», іпотекодавець і
члени його сім'ї зобов'язані звільнити
жиле приміщення, що передано в іпотеку
за цим договором, та після сплаву 30 дня
з моменту отримання зазначеної вимоги,
вони втрачають право на користування
предметом іпотеки.

З огляду на вищенаведене вбачається, що
юридично значимим для правомірності
вимог про виселення є факт отримання
відповідачами такої вимоги в
позасудовому порядку.

Оскільки позивачем доведено лише факт
відправлення такого повідомлення, про
що зазначено вище та не доведено факт
отримання цього повідомлення
відповідачами, то колегія суддів
вважає за необхідне в задоволенні
позову в цій частині, як заявленого
передчасно, відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги про
наявність підстав для застосування до
спірних правовідносин Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» як не підтверджені належними
доказами, до уваги колегією суддів не
приймаються.

Оскільки вимоги позивача про виселення
відповідачів зі зняттям з реєстрації
не ґрунтуються на вимогах закону, то
вони є необґрунтованими і не
підлягаючими задоволенню, відповідно,
рішення суду у вказаній частині слід
скасувати, ухвалити нове, яким в
задоволенні цих вимог відмовити.

На підставі ст.40 Закону України «Про
іпотеку», керуючись ст.ст.303,316, п.2 ч.1 ст.
307, п.п. 2,3 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Херсона від 18 лютого 2014 року
скасувати в частині виселення ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з предмету іпотеки за адресою:
АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: