Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
"Інтерселлар" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
посилається на те, що 07 липня 2014 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено
договір позики, відповідно до якого
останній отримав грошові кошти в
розмірі 1 064 000 грн. строком до 24 серпня
2014 року. В забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 07 липня 2014 року було
укладено договір поруки. 01 жовтня 2014
року між ТОВ «Інтерселлар» та ОСОБА_4
було укладено договори відступлення
права грошової вимоги, відповідно до
якого останній передав право грошової
вимоги боргових зобов'язань ОСОБА_1 та
поручителя ОСОБА_2 Станом на день
подання позовної заяви боргові
зобов'язання за договором позики не
виконанні, тому позивач просить суд
стягнути солідарно з відповідачів
суму боргу в розмірі 1 064 000 грн. та
судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, посилаючись на те, що грошові
кошти він не отримував, а отримав лише
товар.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилася, про день, час та
місце розгляду справи повідомлена
належним чином, про причини неявки суд
не повідомила.

Вислухавши представника позивача та
представника відповідача ОСОБА_1,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позичальником) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 07
липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1
укладено договір позики, відповідно до
якого останній отримав від ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 1 064 000 грн. строком
до 24 серпня 2014 року /а.с. 8-9/. Ця форма
договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК
України.

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором позики 07 липня 2014 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір
поруки, відповідно до якого остання
поручилася перед кредитором за повне і
безумовне виконання обов'язку ОСОБА_1
/а.с.15-16/. Пунктом 1.2 зазначеного
договору встановлено, що у випадку
порушення боржником обов'язку за
основним договором, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

01 жовтня 2014 року між ТОВ «Інтерселлар»
та ОСОБА_4 було укладено договір про
відступлення права вимоги, відповідно
до якого новий кредитор набув право
грошової вимоги за договором позики
від 07 липня 2014 року укладеного між
первісним кредитором та ОСОБА_1 /а.с.10-11/.
01 жовтня 2014 року між ТОВ «Інтерселлар»
та ОСОБА_4 було укладено договір про
відступлення права вимоги, відповідно
до якого новий кредитор набув право
грошової вимоги за договором поруки
від 07 липня 2014 року укладеного між
первісним кредитором та ОСОБА_2 /а.с.12-13/.
Листом від 21 жовтня 2014 року відповідачі
повідомлялися про укладення договору
про відступлення права вимоги /а.с.6-7/.

Відповідач ОСОБА_1 свого зобов'язання
щодо повернення грошових коштів у
встановлений договором строк не
виконав, грошові кошти не повернув. В
зв'язку з чим позивач вимушений був
звернутися до суду з позовом до
відповідачів про стягнення суми боргу.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом. У
разі солідарного обов'язку боржників
частково або в повному обсязі як від
всіх боржників разом, так і від
будь-якого з них окремо. Солідарну
відповідальність перед кредитором
несуть і боржник, і поручитель, якщо
інше не встановлено договором поруки
відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України.

З урахуванням викладеного суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню та з
відповідачів на користь позивача
необхідно стягнути солідарно грошові
кошти у розмірі 1 064 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерселлар» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми боргу
- задовольнити.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_1 (інд.
номер НОМЕР_2) та ОСОБА_2 (інд. номер
НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтерселлар» суму заборгованості в
розмірі 1 064 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (інд. номер НОМЕР_2) та
ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_1) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерселлар»
понесені судові витрати в розмірі 1 827
грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О.Демидова