Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5313/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 13 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд неповнолітніх дітей за кордон
без дозволу батька,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про надання
дозволу на тимчасовий виїзд
неповнолітніх дітей за кордон без
дозволу батька.

В позові зазначала, що від шлюбу з
ОСОБА_3 має неповнолітніх дітей: дочку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження та сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження. Шлюб
між ними було розірвано 14.07.2014 року. Ще
до розірвання шлюбу, вона з дітьми
почала проживати окремо від ОСОБА_3
Відповідач, через неприязні стосунки,
що між ними склалися, відмовляється
спілкуватися з нею та з дочкою.
Оскільки діти потребують оздоровлення,
вона має можливість сама, або через
свого батька, оздоровити дітей за
кордоном, однак, ОСОБА_3 постійно
безпідставно перешкоджає їй, не
надаючи дозволу на виїзд дітей за
кордон, без чого, вона позбавлена права
на оформлення та виготовлення проїзних
документів на право виїзду дітей за
межі України. Посилаючись на викладені
обставини, просила суд надати їй дозвіл
на тимчасовий виїзд за межі України
разом з неповнолітніми дітьми: дочкою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження та
сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,
без згоди та супроводу їх батька -
ОСОБА_3 на період часу з 01.11.2014р. і до
повноліття дітей. Надати їй дозвіл на
оформлення та виготовлення проїзних
документів для тимчасового виїзду за
кордон неповнолітнім дітям: дочці
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження та сину
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, без
згоди їх батька - ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 13 жовтня 2014 року позов
задоволено. Надано дозвіл ОСОБА_4 на
тимчасовий виїзд за межі України разом
з неповнолітніми дітьми: дочкою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. народження та сином
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, без
згоди та супроводу їх батька ОСОБА_3 на
період часу з 01.11.2014р. і до повноліття
дітей. Надано дозвіл ОСОБА_4 на
оформлення та виготовлення проїзних
документів для тимчасового виїзду за
кордон неповнолітнім дітям: дочці
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження та сину
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, без
згоди їх батька ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Позивачкою надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких вона вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними і просить залишити
рішення без змін.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_11,
позивачки ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_12, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини.

Сторони мають неповнолітніх дітей:
дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження
та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Шлюб сторін розірвано 14.07.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що
розглядаючи справу, суд першої
інстанції не додержав вимог ст. 213 ЦПК
України щодо законності та
обґрунтованості рішення суду.
Процесуальний закон визнає, що рішення
є законним, якщо суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і
вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України,
оскільки в ньому не вирішене питання
щодо наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин і яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин, при
цьому в мотивувальній частині рішення
не відображено які докази беруться до
уваги, а які відхиляються та з яких
мотивів.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції не
послався на докази на підставі яких
міг дійти висновку, що відповідач
постійно безпідставно перешкоджає
оздоровленню дітей за кордоном, не
надаючи дозвіл на їх виїзд, як
зазначала позивачка в обґрунтування
своїх вимог. Матеріали справи не
містять доказів, що позивачка
зверталася до відповідача з проханням
надати дозвіл на виїзд дітей за кордон,
а відповідач відмовив у наданні такої
згоди.

Застосування судом для вирішення
справи ч.2 ст. 4 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", якою
передбачено, що за відсутності згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду, не враховує інших приписів цієї
норми права, а також інших
нормативно-правових актів зі спірного
питання.

Відповідно до положень ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

За змістом наведеного Закону у разі
відсутності згоди одного з батьків
питання про виїзд неповнолітнього за
кордон вирішується судом за позовом
іншого з батьків зі з'ясуванням питання
про країну виїзду, строку та мети
виїзду, а при задоволенні такого позову
судом ухвалюється рішення про дозвіл
на виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

З огляду на викладене суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог, на
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не зазначив у рішенні суду терміну
вивезення дитини за кордон та країну,
до якої дозволяється виїзд дитини без
згоди батька, не визначився із правовою
підставою надання дозволу на виїзд
дитини без згоди батька без обмеження
будь-яким терміном та без зазначення
країни, в яку дозволяється виїзд
дитини, не врахував, що надання за
рішенням суду дозволу на майбутнє на
постійні виїзди дитини за кордон без
згоди батька суперечить вищевказаним
нормам матеріального права, які
визначають рівність прав та обов'язків
батьків відносно виховання дитини, чим
фактично позбавив батька дитини
можливості брати участь у її вихованні
та можливості спілкування з нею.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, не врахував, що обставини на
підтвердження позову позивачем
доведені не були. Висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням вищевказаних
норм процесуального і матеріального
права, а тому наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення в справі про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 13 жовтня 2014 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей
за кордон без дозволу батька відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: