Справа № 442/7121/14
Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/7447/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Курій Н.М.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 20 жовтня 2014
року в справі за скаргою ОСОБА_2 на
постанову державного виконавця ВДВС
Дрогобицького МУЮ у Львівській області
про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою закрито
провадження у справі за скаргою ОСОБА_2
на постанову державного виконавця ВДВС
Дрогобицького МУЮ у Львівській області
про накладення штрафу.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм процесуального права.
Зазначає, що дія державного виконавця
щодо накладення ним стягне6ння у
вигляді штрафу вчинена в процесі
здійснення ним виконавчого
провадження щодо виконання судового
рішення, а тому повинна оскаржуватися
до суду, який видав виконавчий лист.
Вважає, що були відсутні правові
підстави для закриття провадження у
справі. Просить ухвалу суду скасувати
та направити справу для продовження
розгляду.

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, а тому відповідно до ч.2 ст.197
ЦПК України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з ст.387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон) примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених
цим Законом.

Згідно з п.7 ч.2 вказаної статті
виконанню державною виконавчою
службою підлягають постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу.

Частиною 1 ст.89 Закону
передбачено, що у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк
рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на боржника -
юридичну особу - від сорока до
шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Матеріалами справи встановлено, що 5
вересня 2014 року державним виконавцем
ВДВС Дрогобицького МУЮ Домінко Р.Р.
винесена постанова про накладення
штрафу, відповідно до якої за
невиконання боржником ОСОБА_2 рішення
суду в добровільному порядку без
поважних причин на останнього
накладено штраф в розмірі 170 грн. (а.с.49
зведеного виконавчого провадження)

ОСОБА_2 вважав дії державного виконавця
щодо винесення вказаної постанови
неправомірними у зв»язку з чим
оскаржив таку, подавши скаргу в суд.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що предметом оскарження є
постанова державного виконавця, як
посадової особи органу державної
влади, про накладення на боржника,
який самостійно не виконав судове
рішення, штрафу як одного із виду
відповідальності, та, що перевірка
законності постанови органу державної
влади та їх посадових осіб про
застосування до громадян
відповідальності, встановленої чинним
законодавством, здійснюється
відповідно до Кодексу про
адміністративне судочинство України.

Висновок суду відповідає матеріалам
справи та положенням закону.

Посилання апелянта на відсутність
підстав для закриття провадження у
справі, колегією суддів не приймається
до уваги з наступним.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за №6 від 7.02.2014 року «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» за змістом пункту 7 частини
другої статті 1 Закону «Про виконавче
провадження» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є окремими
виконавчими документами. У зв'язку із
цим справи щодо оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
стосовно примусового виконання
судового рішення у цивільній справі,
належать до компетенції
адміністративних судів.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до п. п. 1, з ч.1 ст.15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України і
здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб відповідно до
законів України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

А відтак безпідставним є твердження
апелянта про незаконність ухвали суду
першої інстанції про закриття
провадження, у зв»язку з чим апеляційну
скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307 , ст.ст. 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 20 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та в
касаційному порядку оскарженню не
підлягає.

Головуючий :
Павлишин О.Ф.

Судді :
Курій Н.М.

Ніткевич А.В.