Справа № 740/4836/14
Провадження № 2/740/1558/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Ковальової Т.Г.,
при секретарі - Кононяко С.А.,
з участю позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки - адвоката
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представника відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
встановлення факту, що має юридичне
Позивачка звернулася до суду із
зазначеним позовом, в якому просить
встановити факт проживання її та
ОСОБА_7 як жінки та чоловіка однією
сім'єю без шлюбу в АДРЕСА_1 з 05 січня 2012
року по ІНФОРМАЦІЯ_1.
В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що з ОСОБА_7 вони
познайомилися в 2011 році, коли він був
розлучений з першою дружиною, а вона
проживала одна, розірвавши шлюб зі
своїм чоловіком в грудні 2011 року, і
вони вирішили створити сім'ю та жити
ОСОБА_7 займався підприємницькою
діяльністю, вона працювала у
приватного підприємця продавцем, а
пізніше допомагала в роботі ОСОБА_7
На початку січня 2012 року вона переїхала
жити до ОСОБА_7 у його приватизовану
кімнату АДРЕСА_1. Вони були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обв'язки і фактично створили сім'ю без
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина на все
майно, яке належало та було
зареєстровано за спадкодавцем.
Спадкоємці за законом першої черги
подали нотаріусу заяви про прийняття
Вона не входить до числа спадкоємців,
але має право на частку майна, яке було
придбане нею та ОСОБА_7 під час їхнього
спільного проживання, адже за спільні
кошти ними був придбаний автомобіль
марки «Форд- Транзит», 2009 року випуску,
рєєетраційнй номер НОМЕР_1, який
зареєстрований за ОСОБА_8 04.04.2012 року у
Ніжинському ВРЕР УДАІ УМВС України в
Чернігівській області.
Статтею 74 Сімейного кодексу України
передбачено, що, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними, і на
майно, що є об'єктом спільної сумісної
власності, поширюються положення глави
8 цього Кодексу, тому вона має право на
1/2 частку вказаного автомобіля, але для
пред'явлення своїх вимог до
спадкоємців їй необхідно встановити
факт проживання однією сім'єю без
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала позов за викладених в
позовній заяві обставин і пояснила, що
вона познайомилася з ОСОБА_7 04 червня 2011
року, почали з ним зустрічатися, а після
розлучення її з чоловіком, з яким
останні 4 роки спільно не проживала, за
рішенням суду від 28.12.2011 року вона
остаточно вселилась до квартири ОСОБА_7
за адресою: АДРЕСА_1 в січні 2012 року і
почали проживати з ним однією сім'єю
без шлюбу до дня його смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1. За час проживання однією
сім'єю вони за спільні кошти придбали
автомобіль в січні 2012 року, в 2013 році
купили телевізор, морозильну камеру,
стіл, кухонний куток, комп'ютерний стіл,
журнальний стіл.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 в
судовому засіданні підтримав позов за
вищевикладених обставин і пояснив, що
позивачка помилково в позові
зазначила 05.01.2012 року як дату початку її
спільного проживання з ОСОБА_7,
оскільки проживали вони разом з восени
2011 року, а юридичне значення має
спільне проживання з 18.01.2012 року - дня
набрання законної сили рішенням суду
про розірвання її шлюбу з чоловіком.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов визнала і пояснила, що
вона є матір'ю померлого ОСОБА_7, який
спільно проживав з ОСОБА_1 протягом
трьох років - з літку 2011 року до дня його
смерті. Протягом цього періоду вони
постійно приїжджали до неї в
с.Берестовець Борзнянського району,
позивачка добре ставилася до її сина і
до неї, називала її матір'ю. Вона також
провідувала їх в м.Ніжині, де вони
проживали однією сім'єю в кімнаті
АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов не визнала, хоча
визнала факт спільного проживання
ОСОБА_1 з її батьком ОСОБА_7, але вважає,
що почали вони разом проживати не з
січня 2012 року, а з січня 2013 року,
оскільки протягом 2012 року вона
відвідувала батька, а лютому 2013 року
дізналася, що ОСОБА_1 проживає разом з
ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно часу її
спільного проживання з його батьком
ОСОБА_7 визнав частково - з січня 2013
року, а не з січня 2012 року, і пояснив, що
після розлучення його батьки проживали
за однією адресою, а в кінці червня 2011
року від батьки він дізнався, що
останній переїхав проживати в кімнату
АДРЕСА_1, а на початку восени 2011 року
повідомив йому про зустріч з ОСОБА_1 15
січня 2013 року за вказаною адресою він
познайомився з ОСОБА_1 Йому відомо, що 05
січня 2012 року ОСОБА_7 перегнав до
м.Ніжина придбаний ним автомобіль. До
кінця лютого 2013 року вони були дружні з
батьком. В березні 2013 року він змінив
своє прізвище з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_5»,
так як прізвище «ОСОБА_7» йому не
подобалося.

Представник відповідачів - адвокат
ОСОБА_6 в судовому засідання позов не
визнав з тих підстав, що позивачка не
довела факт її проживання однією сім'єю
з ОСОБА_7 саме з 05 січня 2012 року, - день
придбання ОСОБА_7 автомобіля, так як
рішення суду від 28.12.2011 року про
розірвання її шлюбу набрало законної
сили 18.01 2012 року.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 пояснила, що близько трьох років
вона знає ОСОБА_1, яка з кінця літа 2011
року стала проживати з ОСОБА_7 на правах
дружини в його квартирі по сусідству з
нею по АДРЕСА_1. Вона бачила як ОСОБА_1
прала одяг та вивішувала його сушити, у
гуртожитку вони разом користувалися
загальною кухнею, прибирали місця
загального користування Діти ОСОБА_7
ходили до нього, коли вдома не було
ОСОБА_1 Про придбання автомобіля вона
дізналася в кінці літа минулого року,
коли побачила як вони разом приїхали на
ньому від матері ОСОБА_7 з села, звідки
привозили огородину. ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_7 ходили по крамницям,
здійснювали покупки. Їй відомо, що за
час їх спільного проживання вони
придбали мультиварку, кухонний куток,
стіл, морозильну камеру, мікрохвильову
піч, плазмовий телевізор.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показала, що близько трьох років вона
знає ОСОБА_1, яка з літа 2011 року почала
жити на правах цивільної дружини з
ОСОБА_7 Вони спільно з нею прибирали
місця загального користування в
будинку та готували їжу на загальній
кухні. Під час їхнього спільного
проживання вона бачила ОСОБА_5 на
ювілеї у ОСОБА_1 Також вона бачила дітей
ОСОБА_7, які приходили до нього, коли не
було вдома ОСОБА_1 ОСОБА_11 та ОСОБА_1
разом придбали мультиварку, плазмовий
телевізор, кухонний куток та
морозильну камеру. Донька ОСОБА_1
приходила до них досить часто.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
показала, що вона являється дочкою
позивачки, яка познайомилася з ОСОБА_7
в 2011 році і вони почали спільно
проживати в кінці 2011 року - на початку
2012 року. Вони жили разом, вели спільне
господарство, купували особисті речі
та посуд. Придбаний ними автомобіль
вони шукали по інтернету у неї вдома по
вул.Семашко в м.Ніжині. Коли вони
підібрали автомобіль, то для його
придбання її мати отримала від свого
батька чотири тисячі доларів. Коли
ОСОБА_1 пішла проживати до ОСОБА_7, то
забрала туди пилосос, фен, комп'ютерний
стіл та крісло. Вони разом купили
комп'ютер, кухонний куток, телевізор,
морозильну камеру та мультиварку. На
придбання комп'ютера вона надавала
свої особисті кошти. Вона ходила до них
в квартиру по АДРЕСА_1 досить часто.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
показала, що ОСОБА_7 - її колишній
чоловік, а відповідачі - їхні з ним діти.
Вона вважає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 почали
разом проживати в 2013 році, так як в
грудні 2012 року вона за запрошенням
ОСОБА_7 була у нього в квартирі по
АДРЕСА_1, де, з його слів, він проживав
один. З ОСОБА_7 вони розлучилися в 2009
році, але до червня 2011 року проживали
разом, поки в кімнаті гуртожитку по
АДРЕСА_1 ОСОБА_7 робив ремонт. Вони
постійно спілкувалися, а в кінці 2012
року їй стало відомо про спільне
проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_1 Разом з
ОСОБА_7 в 2012 році вони свята не
святкували.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
показав, що він являється рідним братом
колишньої дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_13, які
після розлучення ще деякий час
проживали разом, робили ремонт в
квартирі по АДРЕСА_1 в м.Ніжин, де
ОСОБА_7 почав проживати в 2012 році чи
раніше і вони разом з ним проводили
вільний час в компаніях з жінками. В 2012
році ОСОБА_7 почав проживати спільно з
ОСОБА_1, а він почав жити зі своєю
дружиною з літа 2012 року, тому тісно не
спілкувалися з ОСОБА_7 і вдома він у
нього не був.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
показала, що близько 20 років за
рішенням загальних зборів мешканців
гуртожитку по АДРЕСА_1 вона є старшою по
будинку і видає мешканцям необхідні їм
довідки з місця проживання з
викладенням достовірної інформації. В
жовтні 2014 році нею була видана довідка
про її проживання в кімнаті АДРЕСА_1
спільно однією сім'єю з ОСОБА_7 з 05 січня
2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, що відповідає
дійсності, окрім дати початку
спільного проживання - 05 січня 2012 року,
яку вона зазначила на прохання ОСОБА_1,
хоча остання в дійсності проживала з
ОСОБА_7 однією сім'єю і вели спільне
господарство з вересня-жовтня 2001 року.
Вона особисто це бачила, а також про це
її повідомив чоловік, який перебував в
дружніх стосунках з ОСОБА_7

Дослідивши усі докази по справі та
оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК
України за своїм нутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка познайомилася з ОСОБА_7 в
червні 2011 року і почали зустрічатися, а
ОСОБА_1 просить встановити факт їх
спільного проживання з 05 січня 2012 року,
обумовлюючи це часом придбання ОСОБА_7
автомобіля, який вона вважає спільною
сумісною власністю з посиланням на
спільне проживання і на вкладення нею
4000 доларів США для оплати вартості
автомобіля. проживала з ОСОБА_7 однією
сім'єю як чоловік та дружина по час
смерті останнього, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_1. За час спільного життя
шлюб в органах реєстрації актів
цивільного стану вони не
зареєстрували.

Мешкали ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у АДРЕСА_1, де
разом вели спільне господарство, були
пов'язані спільним побутом, що
підтверджується копією довідки
комунального підприємства «Служба
Єдиного Замовника» (а.с.8).

Факт проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в
судовому засіданні підтвердили
допитані в якості свідків ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_10 та ОСОБА_15,
які є незаінтересованими особами, що
проживали в одному будинку з ОСОБА_7 та
позивачкою.

Цей факт також визнали і відповідачі,
не погоджуючись із зазначеною в позові
датою початку спільного проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 як 05
січня 2012 року. Відповідачка ОСОБА_3
визнає спільне проживання ОСОБА_1 з її
сином ОСОБА_7 навіть за межами позовних
вимог ОСОБА_1 - з літа 2011 року, а
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнають
факт спільного проживання тільки з
початку 2013 року.

Показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14
суд оцінює критично, враховуючи, що
вони є родичами відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5: ОСОБА_3 є їхньою матір'ю, а
ОСОБА_14, - її рідним братом і їх
показання не узгоджуються з іншими
доказами по справі в їх сукупності.

Згідно ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення, і
від яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення, зокрема, проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України у
рішенні суду повинно бути зазначено
відомості про факт, встановлений судом,
мету його встановлення, а також докази,
на підставі яких суд установив цей
факт.

Статтею 74 Сімейного кодексу України
передбачено, що, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними, і на
майно, що є об'єктом спільної сумісної
власності, поширюються положення глави
8 цього Кодексу, тому встановлення
факту проживання однією сім'єю без
шлюбу необхідно позивачці для
визнання придбаного під час спільного
проживання з ОСОБА_7 майна їх спільною
сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного
кодексу України у разі розірвання
шлюбу судом шлюб припиняється у день
набрання чинності рішенням суду про
розірвання шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що
заочне рішення Ніжинського
міськрайонного суду від 28 грудня 2011
року про розірвання укладеного 27.12.1991
року шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_19
набрало законної сили 18 січня 2012 року
(а.с.6), тому юридичне значення
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу має
встановлення цього факту тільки з
18.01.2012 року і позов підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.60, 212-215, 256-259
Цивільно-процесуального кодексу
України, ст.ст.74, 114 Сімейного кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про встановлення факту, що має
юридичне значення задовольнити
частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 як жінки та чоловіка однією
сім'єю без шлюбу в АДРЕСА_1 з 18 січня 2012
року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Чернігівської області через
Ніжинський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий
суддя Ковальова Т.Г.