Справа № 168/353/14 Головуючий у 1
інстанції: Хаврона О.Й. Провадження №
22-ц/773/1888/14 Категорія: 39 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М. М., Осіпука В. В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 законного
представника ОСОБА_5 про визнання права
власності на спадкове майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Старовижівського районного
суду від 03 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Старовижівського
районного суду від 03 листопада 2014 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, законного
представника ОСОБА_5 про визнання права
власності на спадкове майно задоволено
частково.

Позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про визнання права власності
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на 1/3 житлового будинку з
господарськими спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_1
Старовижівського району Волинської
області в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
р.

Визнано за ОСОБА_5 право власності
на 2/3 житлового будинку з
господарськими спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_1
Старовижівського району Волинської
області.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
спадкодавець ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.18). Відповідно до
складеного нею заповіту житловий
будинок по АДРЕСА_1 вона заповіла
позивачці ОСОБА_3 (а.с.11). Згідно з даними
погосподарських книг будинок по
АДРЕСА_1 належав до суспільної групи
господарств - колгоспний двір, членами
якого станом на 1991 р. були ОСОБА_6 -
голова двору, її чоловік ОСОБА_7 та
дочка - ОСОБА_5 (а.с.112-121). ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер (а.с.19). ОСОБА_5 є
інвалідом дитинства І групи, визнана
судом недієздатною, опікуном якої
призначено ОСОБА_4 (а.с.23,40). Позивач
ОСОБА_3 звернулась із заявою про
прийняття спадщини, однак постановою
нотаріуса їй відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки на вказаний житловий будинок
відсутній правовстановлюючий документ
(а.с.12, 63-зворот).

Відповідповідно до ст. 120 ЦК
Української РСР (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
майно колгоспного двору належить його
членам на праві спільної сумісної
власності.

Згідно п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995
року "Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності", положення статей 17, 18 Закону
"Про власність" щодо спільної сумісної
власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15 квітня
1991 року).

До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що
регулювали власність цього двору, а
саме: а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні; б) розмір частки
члена двору визначається виходячи з
рівності часток усіх його членів,
включаючи неповнолітніх та
непрацездатних.

Отже, суд встановивши що спірний
житловий будинок належить до майна
колгоспного двору прийшов до вірного
висновку, що всі зазначені особи, як
члени колгоспного двору, набули право
власності на вказане будинковолодіння
в рівних частках. А саме, що право
власності на майно колгоспного двору
мають ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 і їх частки
є рівними - по 1/3.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7,
чоловік ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
(а.с.19), після смерті якого відкрилась
спадщина на належну йому 1/3 частку в
майні колгоспного двору. ОСОБА_6
прийняла спадщину після смерті
чоловіка, таким чином, фактично стала
власником 2/3 спірного будинку.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Заповідач має право охопити заповітом
права та обов'язки, які йому належать на
момент складення заповіту, а також ті
права та обов'язки, які можуть йому
належати у майбутньому (ст. 1236 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених частинами
другою - четвертою статті 1273 цього
Кодексу (ст. 1268 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

З копії спадкової справи до майна
померлого ОСОБА_6 вбачається, що з
заявою про прийняття спадщини за
заповітом в нотаріальну контору
зверталась позивач ОСОБА_3 (а.с. 54-63).

Відповідно до ст.1268 ЦК України ОСОБА_5 є
такою, що прийняла спадщину і має право
на обов'язкову частку в спадщині.

Таким чином, з врахуванням
вищенаведеного, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_6
могла розпорядитись лише 2/3 частинами
спірного будинку, її повнолітня
непрацездатна дочка ОСОБА_5, має право
відповідно до ст.1241 ЦК України на
обов'язкову частку в майні матері, що
становить 1/3 спірного житлового
будинку, відповідно і позивач на 1/3
частину житлового будинку як
спадкоємець за заповітом.

Доводи апелянта про те, що суд не
врахував при визначенні розміру
обов'язкової частки в спадщині увесь
склад спадщини, зокрема: однокімнатний
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та двокімнатний житловий
будинок по АДРЕСА_2 вклади в банку та
речі звичайної домашньої обстановки і
вжитку, вартість інших речей та
майнових прав не заслуговують на увагу,
оскільки заявлені позовні вимоги
стосуються лише визнання права
власності на спірний житловий будинок
по АДРЕСА_1 Старовижівського району
Волинської області, а відповідно до ч.1
ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Твердження апелянта про те, що спірне
спадкове нерухоме майно на момент
складання заповіту та на день смерті
спадкодавця не належало до суспільної
групи колгоспний двір є безпідставними
та спростовуються дослідженими судом
доказами, зокрема погосподарськими
книгами, відповідно до яких спірний
житловий будинок належав до майна
колгоспного двору, право на яке в
рівних частках мали ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_5. Сама по собі обставина, що
частка в колгоспному дворі не була
витребувана членом цього двору
протягом трьох років після прийняття
Закону України «Про власність» 15
квітня 1991 року не позбавляє члена цього
двору права власності на це майно, яке є
непорушним.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять підстав для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення, яке
постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Старовижівського районного суду від 03
листопада 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді