АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач - Кочкова
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Максюти Ж.І.,
Григорченка Е.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення, - за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«ПриватБанк» на заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 листопада 2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилався на те, що відповідно до
укладеного договору № DNK0A820870054 від 21
серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 15636,31 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16,92% на рік на суму залишку
заборгованості, з кінцевим терміном
повернення 20 серпня 2013 року. На
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитно-заставним договором
відповідач надав в заставу автомобіль:
MERSEDES, модель: BENZ 320, 2000 року випуску. Банк
свої зобов'язання виконав в повному
обсязі, а відповідач свої зобов'язання
не виконав, у зв'язку з чим станом на 10
липня 2014 року утворилась
заборгованість у розмірі 60523,50 дол. США.
З урахуванням уточнених позовних вимог
банк просив у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
вилучити у відповідача і передати у
заклад банку: предмет застави
автомобіль MERSEDES, модель: BENZ 320, рік
випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан-В, №
кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1, і комплект ключів,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу автомобіля MERSEDES,
що належить на праві власності ОСОБА_2;
а також звернути стягнення на предмет
застави: вищевказаний автомобіль MERSEDES,
шляхом продажу вказаного автомобіля
позивачем з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України, а також з наданням ПАТ КБ
«ПриватБанк» повноважень, необхідних
для здійснення продажу (а.с. 1-3, 33-35).

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 листопада 2014 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково: в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 за кредитним договором №
DNK0A820870054 від 21 серпня 2008 року у сумі 60523,50
доларів США, що за курсом НБУ складає
707519,70 грн., звернуто стягнення на
предмет застави: автомобіль MERSEDES,
модель: BENZ 320, рік випуску: 2000, тип ТЗ:
легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
шляхом продажу вказаного автомобіля
ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від
імені відповідача договору купівлі -
продажу будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України, а також з наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу. В
іншій частині позовних вимог банку
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат (а.с. 48-51).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
ставить питання про скасування рішення
суду в частині відмови у передачі в
заклад банку автомобіля, комплекту
ключі і, свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу та просить
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі
(а.с. 54-57).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 21
серпня 2008 року між позивачем та
відповідачем був укладений
кредитно-заставний договір № DNK0A820870054,
згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в
розмірі 15636,31 доларів США. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16,92% на рік на суму залишку
заборгованості, з кінцевим терміном
повернення 20 серпня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між сторонами 21
серпня 2008 року було укладено договір
застави рухомого майна, відповідно до
умов якого відповідач надав в заставу
автомобіль MERSEDES, модель: BENZ 320, рік
випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан -В, №
кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить на праві
власності ОСОБА_2 (а.с.11-16)

Із розрахунку заборгованості
вбачається, що станом на 10 липня 2014 року
заборгованість за кредитом складає
60523,50 дол. США, що за курсом НБУ складає
707519,70 грн., із яких заборгованість по
кредиту - 13945,49 дол. США., заборгованість
по сплаті нарахованих відсотків за
користування кредитом - 4921,82 дол. США,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 4034,26 дол. США,
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань в розмірі 34719,49 дол. США.,
штраф (фіксована частина) у розмірі 21,39
дол. США, штраф (процентна складова) у
розмірі 2881,05 дол. США (а.с. 4-6).

Висновки суду у частині задоволення
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет застави та сума
заборгованості ніким не оспорюються, і
тому апеляційним судом не
перевіряються.

Відмовляючи у задоволенні позову у
частині витребування та передачі в
заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом
вилучення у ОСОБА_2 належного йому на
праві власності автомобіля, комплекту
ключів, свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, суд 1 інстанції
виходив із того, що укладеним між
сторонами договором застави
передбачена передача рухомого майна в
заставу, а не в заклад, та залишення
майна у володінні і користуванні
заставодавця. Передача майна в заклад є
самостійним різновидом договору
застави, а не санкцією за невиконання
зобов'язань, договором не передбачено
перебування заставленого майна у
володінні заставодержателя, також в
ньому відсутні всі істотні умови
договору закладу, передбачені розділом
4 Закону України «Про заставу».

Висновки суду відповідають вимогам
закону та умовам договору.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
заставою. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК
України звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням суду,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом (ч. 2 ст. 590 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 584 ЦК України у
договорі застави визначаються суть,
розмір і строк виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, подається опис
предмета застави, а також визначаються
інші умови, погоджені сторонами
договору.

Згідно із ст. 44 Закону України «Про
заставу» заклад - застава рухомого
майна, при якій майно, що складає
предмет застави, передається
заставодавцем у володіння
заставодержателя. За угодою
заставодержателя із заставодавцем
предмет застави може бути залишено у
заставодавця під замком
заставодержателя (тверда застава).
Індивідуально визначена річ може бути
залишена у заставодавця з накладенням
знаків, які засвідчують заставу.
Правила цього розділу поширюються на
тверду заставу у випадках, коли її
застосування не суперечить суті
відносин заставодержателя з
заставодавцем при такій заставі.

Із кредитно-заставного договору №
DNK0A820870054 від 21 серпня 2008 року,
укладеного між банком та відповідачем
вбачається, що позичальник
зобов'язаний усунути Подію Дефолту
(порушення позичальником умов
договору) негайно або передати предмет
застави у володіння Банку за актом
приймання-передачі за адресою, що
вказана в статті 16.11 Договору протягом
30 днів з моменту реєстрації відомостей
про звернення стягнення на предмет
застави у Державному реєстрі (п. 11.2.2
Договору),

За таких обставин вимога банку про
передачу заставного майна в заклад
банку є передчасною та протирічать
вищевказаному пункту договору,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази реєстрації відомостей про
звернення стягнення на предмет застави
у Державному реєстрі.

Посилання в апеляційній скарзі на ст. 20
Закону України «Про заставу», як на
підставу для задоволення позовних
вимог в частині передачі в заклад
автомобіля, комплекту ключів та
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу на заставний
автомобіль - не може бути прийнято
судом до уваги, оскільки вказана норма
не регулює питання передачі предмета
застави у заклад банку.

Інші доводи апеляційної скарги
зводяться до повторення обставин
справи і цитування норм діючого
законодавства, і не спростовують
правильність висновків суду.

Неправильного застосування норм
матеріального права або порушень норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення в частині, що
оскаржується, - не встановлено, підстав
для виходу за межі апеляційної скарги
не вбачається, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»-
ВІДХИЛИТИ.

Заочне рішення Ленінського районного
суду Дніпропетровської області від 13
листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:
Кочкова Н.О.

Судді:
Григорченко Е.І.

Максюта Ж.І.