Справа № 510/1740/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М `Я М У К Р А Ї Н И

03.12.2014 року
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: головуючого - судді
Бешлієвої Т.А.;

при секретарі - Івановій Н.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому відкритому
судовому засіданні в м. Рені Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 у попередньому
судовому засіданні позовні вимоги
позивача визнав у повному обсязі, не
заперечував проти їх задоволення.

Позивач ОСОБА_1 у попередньому судовому
засіданні уточнила свої позовні
вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову
відповідачем судом у попередньому
судовому засіданні ухвалюється
рішення у порядку встановленому ст.174
ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК
України за наявності для того законних
підстав при визнанні позову
відповідачем суд ухвалює рішення про
задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд
вважає, що рішення по даній справі
можливо постановити при проведенні
попереднього судового засідання.

Судом в ході судового розгляду
справи були досліджені:

- свідоцтво про шлюб (повторне), серії
НОМЕР_1 від 22.04.2009 р., видане відділом
реєстрації актів цивільного стану
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області, згідно якого
між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був укладений шлюб,
який був зареєстрований 06.12.2008 року,
актовий запис № 173;

- копія свідоцтва про народження
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії
НОМЕР_2 від 10.06.2009 року, виданого
відділом реєстрації актів цивільного
стану Ренійського районного
управління юстиції Одеської області, в
якому матір`ю дитини вказана позивач по
справі, а батьком відповідач;

- копія паспорту громадянина України на
ім'я позивача ОСОБА_1, серії НОМЕР_3,
виданого Ренійським РВ УМВС України в
Одеській області 10.09.2002 р;

- довідка № 304 від 08.09.2014 р., видана на
ім'я позивача ОСОБА_1 про те, що вона
працює у Ренійському НВК «ЗОШ І-ІІІ
ступенів - ліцеї» на посаді соціального
педагога;

- довідка № 308 від 09.09.2014 р. про середню
заробітну плату (дохід) позивача ОСОБА_1
за 6 місяців 2014 року.

.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
08.10.2014 року звернулася до Ренійського
районного суду Одеської області з
позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому
просить суд: розірвати шлюб між нею та
ОСОБА_2, зареєстрований 06.12.2008 р. у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Ренійського районного
управління юстиції Одеської області,
актовий запис № 173; залишити проживати
з нею після розірвання шлюбу малолітню
дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з
ОСОБА_2 на її користь аліменти на
утримання малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з всіх
видів доходів відповідача щомісячно,
починаючи з дня звернення до суду і до
повноліття ОСОБА_3, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_5.

В обґрунтування заявлених вимог в
позові вказано, що 06.12.2008 р. між
позивачем та відповідачем був
укладений шлюб, який був
зареєстрований у відділі реєстрації
актів цивільного стану Ренійського
районного управління юстиції Одеської
області, актовий запис № 173. Одруження з
відповідачем виявилося невдалим,
сумісне життя з ним не склалося. На
протязі останніх років відносини
сторін поступово погіршувалися, що в
кінцевому результаті призвело до
фактичного припинення між ними шлюбних
відносин. Тривалий час позивач та
відповідач не підтримують подружніх
стосунків, проживають окремо. Позивач
не має бажання бути разом з
відповідачем, пояснюючи це тим, що вони
жили кожен своїм життям і не намагалися
перейнятися проблемами іншого. На
даний момент ведення між сторонами
спільного господарства та сумісне
проживання припинені, за глибоким
переконанням позивача подальшого
сенсу підтримувати сімейні відносини
не має. Від шлюбу сторони мають доньку -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач
матеріальної допомоги добровільно
дочці не надає, з нею не спілкується.
Позивач працює у Ренійському НВК «ЗОШ
І-ІІІ ступенів - ліцеї», однак заробітна
плата, яку вона отримує не дає
можливості повністю забезпечити
фізичний, духовний розвиток дитини,
розвиток її творчих та пізнавальних
здібностей, уподобань та обдарувань.
Угоди про сплату аліментів у
добровільному порядку між сторонами не
досягнуто. Чи працює відповідач та чи
отримує він заробітну плату позивачу
не відомо.

В судовому засіданні позивач
підтримала уточнені позовні вимоги,
пояснивши, що з відповідачем вони
спільно не проживають з червня 2013 року
та не підтримують ніяких відносин.
Позивач разом дитиною живе у своїх
батьків. Працює ОСОБА_1 у Ренійському
НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ліцеї»
секретарем, на ставку та на півставки
соціальним педагогом. В середньому
заробітна плата позивача складає 2 100
грн. у місяць. Причиною, що спонукала її
на розірвання шлюбу, позивач називає
подружню зраду відповідача, після якої
сторони розійшлись. За поясненням
позивача, вона та відповідач приймали
заходи щодо примирення, однак вони не
дали позитивного результату.
Відповідач не проявляє уваги дитині
навідь у вихідний день. Дитина не бажає
спілкуватися з батьком на одинці.
Після того, як позивач звернулася 08.10.2014
року до суду із позовом, 08.11.2014 року
відповідач один раз дав їй гроші у
розмірі 500 грн., у зв'язку з чим позивач
просить стягувати з відповідача
аліменти не з дня пред'явлення позову, а
з 08.11.2014 року. Крім того, просить не
стягувати з відповідача ОСОБА_2 судові
витрати.

Відповідач у судовому засіданні
уточнені позовні вимоги позивача
визнав у мовному обсязі, пояснивши, що
працює продавцем-консультантом у ПП
«ОСОБА_4», його заробітна плата у місяць
складає 1200 грн., на розірвання шлюбу
згодний, строк для примирення просить
не надавати, мотиви припинення шлюбних
відносин не заперечує, на стягнення
аліментів на утримання дочки у
запропонованому розмірі також згодний,
однак пояснює, що добровільно допомогу
на утримання дочки оказував, у
листопаді 2014 року надав позивачу 500
грн., крім того, при розлученні на
карточці у відділенні банку
залишилась певна сума коштів
приблизно біля 8 тис. грн. Крім того,
відповідач не заперечує, щоб малолітня
дочка залишилась проживати разом з
дружиною.

Вивчивши матеріали справи, надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 51 СК України дружина
та чоловік мають рівне право на повагу
до своєї індивідуальності, своїх
звичок та уподобань.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен
з подружжя має право припинити шлюбні
відносини.

Відповідно до ст. 111 СК України суд
вживає заходів щодо примирення
подружжя, якщо це не суперечить
моральним засадам суспільства. Суд
з`ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечило б інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне
значення ( ст.112 СК України).

Встановивши обставини
припинення шлюбних відносин сторін,
фактичні взаємини подружжя, суд
приходить до висновку, що сім`я сторін
фактично розпалася, оскільки вони не
живуть сумісно тривалий час, припинили
шлюбні стосунки і ведення спільного
господарства. Як випливає із ситуації,
яка склалася, між позивачем і
відповідачем втратилися почуття
любові і пошани, взаємодопомоги і
підтримки, тобто морально-правові
підстави шлюбу.

За таких обставин шлюб сторін існує
суто формально і підлягає розірванню.
Приходячи до такого висновку, суд
враховує фактичні обставини справи та
інтереси кожного з подружжя, а також їх
малолітньої дитини. Застосування
заходів щодо примирення подружжя при
даних обставинах, суд вважає
недоцільним, оскільки спроби щодо
примирення, які приймались позивачем
та відповідачем позитивного
результату не дали, на час розгляду
справи у суді сторони зацікавленості в
збереженні сім`ї не проявили, обидва
згодні на розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 цього ж
Кодексу у разі розірвання шлюбу судом,
шлюб припиняється у день набрання
чинності рішенням суду про розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з
ким із них буде проживати малолітня
дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Враховуючи ситуацію, що склалася
на момент розірвання шлюбу, суд
визначає, що за домовленістю сторін у
судовому засіданні малолітню дитину
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, треба залишити
проживати разом із матір'ю ОСОБА_1

Ст. 115 цього ж Кодексу передбачено, що
документом, який засвідчує факт
розірвання шлюбу судом, є рішення суду
про розірвання шлюбу, яке набрало
законної сили. Рішення суду про
розірвання шлюбу після набрання ним
законної сили надсилається судом до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану за місцем ухвалення
рішення для внесення відомостей до
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян та проставлення
відмітки в актовому записі про шлюб.

Згідно ст. 19 Конвенції про права
дитини, яка ратифікована постановою
Верховної Ради України № 789-ХІІ від
27.02.1991 року та набула чинності в Україні
з 27.09.1991 року, держави-учасниці, які її
підписали, взяли на себе зобов'язання
вживати усіх необхідних законодавчих
та інших заходів з метою захисту дитини
від неналежного піклування з боку
батьків чи інших осіб.

Відповідно до ст. 9 Конституції
України вищеозначена Конвенція є
складовою національного законодавства
України, тому суд враховує і її
положення при вирішенні даної справи.

Згідно зі ст. 51 Конституції
України батьки зобов'язані утримувати
дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Ст. 180 СК України також встановлює
обов'язок батьків утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Даний
обов'язок покладений як на матір
дитини, так і на батька. Означений
обов'язок є особистим і індивідуальним
для кожного з батьків.

Одним із способів захисту прав
неповнолітньої дитини при ухиленні
батьків від обов`язку її утримувати є
законодавчо передбачена можливість
судового стягнення коштів на її
утримання.

За відсутності домовленості між
батьками про сплату аліментів на
дитину той із них, з ким вона проживає,
вправі звернутися до суду з
відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181
СК України аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку (
доходу) її матері, батька або в твердій
грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються
щомісячно. Розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж
зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Оскільки домовленість про
способи прийняття участі відповідача
в утриманні дитини між сторонами не
досягнута, то суд, враховуючи обставини
справи, матеріальне положення сторін,
їх сімейний стан і інтереси
малолітньої дитини, задовольняє
уточнені позовні вимоги позивача по
аліментам в повному обсязі.

Статтею 191 СК України передбачено,
що аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Вирішуючи питання про час, з якого
слід присудити аліменти на дочку, суд
вважає, що хоча позивачем позов до суду
і пред'явлено 08.10.2014 року, однак
аліменти слід присудити не з 08.10.2014
року, а з 08.11.2014 року, оскільки
відповідач з часу пред'явлення позову
надав 08.11.2014 року позивачу грошові
кошти на утримання дитини у розмірі 500
грн. У зв'язку з цим, суд задовольняє
заявлену вимогу позивача про стягнення
аліментів з 08.11.2014 року.

На стягненні судових витрат
позивач не наполягає, але з відповідача
підлягає стягненню судовий збір по
заявленим вимогам по стягненню
аліментів.

Керуючись ст. 51 Конституції
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 130, 174, 212, 213 ЦПК
України, ст.8 Закону України « Про
охорону дитинства», ст.ст. 51, 56, 110-112, 114,
115, 160, 180,181, 182, 183,191 Сімейного кодексу
України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 06.12.2008 р. у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області, актовий
запис № 173, які мають одну малолітню
дитину - розірвати.

У зв'язку із обставинами, що склалися на
момент розірвання шлюбу, за
домовленістю сторін суд визначає, що
малолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишається проживати разом з матір`ю -
ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Рені Одеської області, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти
на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
08.11.2014 року і до ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто до
досягнення повноліття донькою ОСОБА_3.

Згідно із ст. 367 ЦПК України, рішення
суду в частині стягнення аліментів на
утримання ОСОБА_3 підлягає негайному
виконанню - у межах суми платежу за один
місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового
збору в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т.А. Бешлієва