Провадження № 2-з/641/99/2014
У Х В А Л А

03 листопада 2014 року

Комінтернівський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання
Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову по справі

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому з урахуванням заяви про
зміну та уточнення просить стягнути з
ОСОБА_2 на свою користь 1 295 462грн. боргу,
а також покласти на відповідача судові
витрати.

ОСОБА_1 03.11.2014 року подано заяву, в якій
він просить забезпечити позов шляхом
накладення арешту на рухоме та
нерухоме майно ОСОБА_2; тимчасово
обмежити ОСОБА_2 виїзд за кордон
України, зокрема до держави Ізраїль. В
обґрунтування зазначеної заяви
позивач посилається на те, що
відповідач всіляко уникає виконання
своїх зобов'язань щодо повернення
грошових коштів.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити передбачені
цим Кодексом заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у
провадженні якого знаходиться справа,
заходів щодо охорони
матеріально-правових інтересів
позивача проти несумлінних дій
відповідача (який може сховати майно,
продати знищити або знецінити його), що
гарантує реальне виконання позитивно
прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш
за все, проти несумлінних дій
відповідача, який за час розгляду
справи може приховати майно, продати,
знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" передбачено, що,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При цьому матеріали справи не містять
доказів чи обґрунтування доводів
позивача про те, що виконання рішення у
майбутньому може бути утруднене чи
відповідач буде ухилятись від
виконання такого рішення.

Клопотання про забезпечення позову не
містить посилання на беззаперечні
мотиви, за якими позивач вважає, що
захист його прав, свобод та інтересів
буде неможливим без вжиття відповідних
заходів і для їх відновлення необхідно
буде докласти значних зусиль та витрат,
а також не вказано в чому полягає
значимість таких зусиль і наскільки
значні витрати будуть позивачем при
цьому понесені.

Також до матеріалів справи не надано
доказів належності спірного майна на
праві власності ОСОБА_2

Крім того, згідно роз'яснень, що
містяться у п. 7 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" Заява про
забезпечення позову у спорах, що
виникають із кредитних правовідносин,
шляхом заборони виїзду відповідача за
межі України не може бути задоволена,
оскільки згідно з частиною першою
статті 151 ЦПК суд вживає лише ті заходи
забезпечення позову, які передбачені
цим Кодексом. Заборона виїзду
відповідача за межі України не може
належати і до інших видів забезпечення
позову (частина друга статті 152 ЦПК),
оскільки відповідно до статті 33
Конституції України свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України можуть бути обмежені
лише законом.

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується при виконанні судових
рішень, ухвалених зокрема за позовами,
що випливають із кредитних
правовідносин, у порядку,
передбаченому статтею 11 Закону України
“Про виконавче провадження” та
статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі
доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов’язання.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення заяви ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 151 - 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд м.
Харкова протягом 5 днів з дня
проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_3