Справа № 461/7225/14
Головуючий у 1 інстанції: Романюк
Провадження № 22-ц/783/6259/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бойко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Галицького районного суду м. Львова від
03 липня 2014 року у справі за поданням
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Германчука Романа
Васильовича про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

в с т а
н о в и л а:

Ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 03.07.2014 року подання
державного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за
межі України керівника боржника
приватного підприємства «МЄЙКА» -
ОСОБА_2 до сплати заборгованості по
виконавчому листі №2-1379/2009, виданого
06.03.2013 року Шевченківським районним
судом м. Львова.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, просить її
скасувати з підстав порушення норм
процесуального права і постановити
нову ухвалу, якою відмовити у
задоволенні вказаного подання. Свої
доводи апелянт обґрунтовує тим, що він
не був повідомлений про розгляд даної
справи в суді.

В судове засідання особи, які беруть
участь у справі, окрім апелянта, не
з»явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку (а.с.48, 49),
клопотань про відкладення розгляду
справи від них не надходило, а тому
апеляційний суд, у відповідності до
вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянув
справу у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта в підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в»їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок
розв»язання спорів у цій сфері
регулює Закон України «Про порядок
виїзду з України та в»їзду в Україну
громадян України».

У відповідності до ст.6 цього Закону,
може бути тимчасово відмовлено у
видачі закордонного паспорту або
тимчасово обмежено у праві виїзду за
кордон у разі ухилення боржника від
виконання зобов»язань, покладених на
нього рішенням суду, - до виконання
зобов»язань.

У відповідності до п.18 ч.2 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов»язань, покладених на
нього судовим рішенням, звертатися до
суду за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника
юридичної особи, за межі України до
виконання зобов»язань.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_2 є керівником приватного
підприємства «МЄЙКА» - боржника у
виконавчому провадженні ВП №41487839 по
примусовому виконанню виконавчого
листа №2-1379/2009, виданого 06.03.2013 року
Шевченківським районним судом м.
Львова, про солідарне стягнення з
ОСОБА_2, ПП «АНСОР», ПП «МЄЙКА», ОСОБА_4 у
користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 3711090 грн. 75 коп.

На момент звернення державного
виконавця із вказаним поданням до суду
залишок заборгованості становив 3447916
грн. 79 коп., оскільки розпорядженням
державного виконавця від 05.10.2011 року з
ПП «АНСОР» було стягнуто та
перераховано стягувачу 263173 грн. 96 коп.

В процесі здійснення вказаного вище
виконавчого провадження державним
виконавцем було вжито всіх необхідних
заходів для примусового виконання
судового рішення, в результаті чого
встановлено, що боржник не має ні
доходу, ні коштів на рахунку в банку, ні
рухомого та нерухомого майна, на яке
можна було б звернути стягнення в
порядку виконання рішення суду (а.с.6-11,
16-17, 19-20, 25).

У відповідності до ст.31 Закону України
«Про виконавче провадження», копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов»язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів справи встановлено, що
боржнику з дотриманням вказаних вище
вимог закону надсилалась постанова про
відкриття виконавчого провадження,
скеровувались виклики про
необхідність з»явитись до державного
виконавця та застосовувався
примусовий привід (а.с.14-15, 18, 21), однак,
такі залишились без належного
реагування зі сторони боржника.

Все вище наведене підтверджує той факт,
що боржник, знаючи про судове рішення,
яке перебуває на виконанні у державній
виконавчій службі, про існуючу та
непогашену ним заборгованість, про
відсутність у нього нерухомого та
рухомого майна, на яке можна було б
звернути стягнення, про відсутність на
банківських рахунках коштів для того,
щоб погасити заборгованість, свідомо
ухиляється від виконання судового
рішення та своїх боргових зобов»язань.

На спростування факту ухилення від
виконання рішення суду апелянт не
надав жодного доказу в підтвердження
вчинення ним дій по виконанню своїх
боргових зобов»язань. Не було ним також
надано й доказів, які б підтверджували
факт забезпечення виконання боргових
зобов»язань заставою рухомого, чи
іпотекою нерухомого майна.

Посилання апелянта на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
закону щодо його виклику в судове
засідання є безпідставними, оскільки
згідно з вимогами ст.377-1 ЦПК України
подання державного виконавця про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи судом розглядається
негайно, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб.

Таким чином, суд першої інстанції при
вирішенні даного питання дотримався
вимог процесуального закону, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржувану ухвалу суду - залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313,
315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 03 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.