Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №2-3180/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

Суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом заступника прокурора м.
Житомира, що діє в інтересах держави в
особі Департаменту праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації до Комунального
підприємства «Житомирбудзамовник»
Житомирської міської ради, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання права власності на
квартиру, визнання недійсним договору
купівлі-продажу та витребування майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 на рішення
Богунського районного суду м. Житомира
від 01 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року заступник
прокурора м. Житомира звернувся до суду
з позовом, у якому, збільшивши позовні
вимоги, просив:

- визнати за Департаментом праці
та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації право власності на
квартиру АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 31.08.2011 року між КП
„Житомирбудзамовник" та ОСОБА_1;

- витребувати спірну квартиру
АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 та передати її
Департаменту праці і соціального
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації.

В обґрунтування позову
посилався на те, що 30.12.2004 року між
Головним управлінням праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації (забудовник), Обласним
міжгосподарським об`єднанням по
капітальному будівництву (замовник) та
КП „Житомирбудзамовник" (підрядник)
укладено угоду про дольову участь у
фінансуванні житлового будинку по
АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору
замовник та підрядник за рахунок
коштів забудовника зобов"язувались
побудувати 2587,41 кв.м. загальної площі
житла у вказаному будинку. Кількість
квартир, їх склад та площа мали бути
визначені додатковою угодою, проте
така угода укладена не була.
Скориставшись незаконним рішенням
Богунського районного суду м.Житомира
від 27.07.2011 року, яким за КП
„Житомирбудзамовник" визнано право
власності на квартири
№№239,256,280,284,286,287,312,316,320,321 по АДРЕСА_1, КП
„Житомирбудзамовник" всупереч вимогам
договору про пайову участь у
будівництві житла від 21.12.2004 року та
угоди про дольову участь у
фінансуванні житлового будинку по
АДРЕСА_1, 31.08.2011 року уклало договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_1, яка в подальшому,23.09.2011 року,
продала спірну квартиру ОСОБА_2
Оскільки рішення Богунського
районного суду м.Житомира від 27.07.2011
року було скасовано рішенням
апеляційного суду Житомирської
області від 02.04.2012 року, то квартира
вибула з володіння Департаменту поза
його волею, тому вона підлягає
витребуванню у добросовісного
набувача на підставі п.3 ч.1 ст. 388 ЦК
України. Рішенням Богунського
районного суду м. Житомира від 01 жовтня
2014 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 31.08.2011 року між КП
„Житомирбудзамовник" Житомирської
міської ради та ОСОБА_1 Цим же рішенням
витребувано квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_2
та передано її Департаменту праці та
соціального захисту Житомирської
обласної державної адміністрації. В
задоволенні решти вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.

У апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить зазначене
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким в задоволенні позову відмовити.
Зокрема, посилається на те, що між
сторонами не укладалась додаткова
угода про визначення кількості
квартир, їх склад та площу; рішенням
господарського суду від 16.06.2010 року не
визначено номерів та площу квартир, які
підлягали передачі. Наголошує, що
підставою недійсності правочину є
недодержання сторонами вимог,
встановлених ст. 203 ЦК України саме на
момент вчинення правочину, а право
витребувати майно належить лише його
власнику, а спірна квартира ніколи не
перебувала у власності позивача.

Розглянувши справу в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що у 1993 році КП
„Житомирбудзамовник" надано земельну
ділянку для будівництва житлового
будинку у м. Житомирі. Рішенням
Житомирської міської ради від 16.01.2003
року №14 підприємству надано дозвіл на
розроблення проектно-кошторисної
документації на 9-ти поверховий
90-квартирний житловий будинок по
АДРЕСА_1.

21.12.2004 року між КП
«Житомирбудзамовник /виконавець/ та
Обласним міжгосподарським об"єднанням
по капітальному будівництву /пайовик/
укладено Договір про пайову участь у
будівництві житла в м. Житомирі,
предметом якого була пайова участь у
будівництві житла для громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи по АДРЕСА_1 /а.с.109/.

Відповідно до п. 2.1 вказаного
Договору Виконавець зобов"язувався
побудувати вказаний житловий будинок
та після затвердження у встановленому
порядку акту державної комісії на
введення житла в експлуатацію -
передати зазначене у Договорі житло
Пайовику пропорційно профінансованій
ним частині за Договором, площа якого
визначатиметься виходячи з
середньорегіональної вартості одного
квадратного метра житла згідно ДБН
України на момент його передачі.

Пунктом 2.2. цього Договору
визначено, що загальна сума
фінансування за Договором складає 2 950
885грн.

Відповідно до п.3.3. Договору
сторони домовились, що кількість
квартир та їх площа визначатимуться
сторонами додатковою угодою.

30.12.2004 року між Головним
управлінням праці та соціального
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації
/забудовник/, Обласним
міжгосподарським об"єднанням по
капітальному будівництву /замовник/
та КП «Житомирбудзамовник» /підрядник/
укладено угоду про дольову участь у
фінансуванні житлового будинку по
АДРЕСА_1 /т.1а.с.110-111/.

За умовами Угоди замовник та підрядник
за рахунок коштів забудовника
зобов'язались побудувати 2 587,41 кв.м.
житла у вказаному будинку та передати
останньому після затвердження в
установленому порядку акту Державної
комісії на введення в експлуатацію в
цілому житлового будинку/п.2.1/.
Згідно з п.2.5. цієї Угоди кількість
квартир, їх склад та площа
визначатимуться після перерахування
коштів, що підтверджується додатковою
угодою.

На виконання умов вищезазначених
договорів Головним управлінням праці
та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації перераховано кошти в
сумі 2 950 885грн. Обласному
міжгосподарському об"єднанню по
капітальному будівництву, яке в свою
чергу перерахувало зазначену суму
коштів КП «Житомирбудзамовник».

Повноваження щодо розпорядження
коштами, будівництвом і розподілом
квартир громадянам, що постраждали від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
переведено від Головного УПСЗН
Житомирської облдержадміністрації до
Управління з питань надзвичайних
ситуацій у справах захисту населення
від наслідків Чорнобильської
катастрофи Житомирської
облдержадміністрації на підставі
розпорядження голови Житомирської
облдержадміністрації №21 від 31.01.2006
року, назву якого в свою чергу було
змінено на Департамент цивільного
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації /т.1
а.с.178-181/. Розпорядженням голови
обласної державної адміністрації №15
від 30.01.2014 року функцію з виконання
державної бюджетної програми
„Забезпечення житлом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" знову передано від
Департаменту цивільного захисту
населення Житомирської
облдержадміністрації до Департаменту
праці та соціального захисту населення
Житомирської облдержадміністрації /
раніше - Головне УПСЗН, найменування
змінено відповідно до розпорядження
голови облдержадміністрації №443 від
24.12.2012 року/т.1а.с.178-181/.

Відтак, Головне УПСЗН Житомирської
облдержадміністрації (тепер
Департамент праці та соціального
захисту населення Житомирської
облдержадміністрації) свої
зобов"язання по перерахуванню
державних коштів на будівництво
квартир для громадян, постраждалих від
наслідків аварії на ЧАЕС, у будинку по
АДРЕСА_1 виконало.

Зі змісту Договору від 21.12.2004 року та
Угоди від 30.12.2004 року вбачається, що
будинок приймається в експлуатацію
після затвердження акту державної
комісії на введення житла в
експлуатацію. Дана вимога КП
«Житомирбудзамовник» дотримана.

Державною приймальною комісією ,
утвореною рішенням Житомирського
міського виконавчого комітету від 25
квітня 2008 року №308, прийнято в
експлуатацію 9-поверховий 90-квартирний
житловий будинок по АДРЕСА_1. Акт
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об"єкта затверджено
рішенням виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 10 липня
2008 року №507 /т.1а.с.112-119/.

Актом державної приймальної комісії
встановлено, що будинок відповідає
державним будівельним нормам та
здійснено всі роботи, передбачені
проектною документацією.

Проте, після прийняття будинку в
експлуатацію, квартири забудовнику
передані не були, оскільки між
сторонами виник спір щодо їх технічної
відповідності.

Так, листом директора Обласного
міжгосподарського об"єднання по
капітальному будівництву /замовника/
від 18.01.2010 року №3, адресованим КП
«Житомирбудзамовник» та в копії -
Управлінню з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи ОДА
повідомлялось, що запропоновані до
передачі 02.12.2009 року квартири лише
оштукатурювані, інші роботи,
передбачені ДБН і оплачені
„Забудовником" не виконані. У разі
усунення недоліків та належного
оформлення акту-приймання, квартири
будуть прийняті негайно/т.1а.с.121/. При
цьому замовник виходив з того, що
локальним кошторисом було передбачено
встановлення у цих квартирах газового
та сантехнічного обладнання,
облаштування підлоги, встановлення
міжкімнатних дверей. Також замовник
вважав, що вартість одного квадратного
метра житла забудовником значно
завищено/т.1а.с.120/.

Актом обстеження квартир у будинку по
АДРЕСА_1 від 10 грудня 2010 року, складеним
комісією за участі відповідальних
працівників управління з питань
надзвичайних ситуацій, директора
Обласного міжгосподарського
об"єднання по капітальному
будівництву, головного спеціаліста
управління будівництва та архітектури
здійснено обстеження квартир
№№239,256,280,284,286,287,312,316,320,321 та
встановлено відсутність сантехніки,
газових плит, міжкімнатних дверей,
оздоблювальних робіт, покриття підлоги
та ін. /т.1а.с.102/.

А тому, оскільки між сторонами виник
спір щодо якості та вартості квартир,
то угоди про передачу квартир, як
того вимагали умови Договору від
21.12.2004 року та Угоди від 30.12.2004 року,
укладено не було.

Водночас, матеріали справи містять Акт
приймання-передачі, датований 2008 роком
(без зазначення числа та місяця), зі
змісту якого вбачається, що КП
„Житомирбудзамовник" /підрядник/
передає, а Обласне міжгосподарське
об"єднання по капітальному будівництву
/замовник/ приймає побудовані згідно
Угоди б/н від 30.12.2004 року та
перерахованих коштів 10 квартир у
житловому будинку по АДРЕСА_1 загальною
площею 691,8 кв.м.- номери квартир - 239, 256,
280, 284, 286, 287, 312, 316, 320, 321 /т.1а.с.34/. На
вказаному акті міститься печатка КП
„Житомирбудзамовник" та підпис
директора. Печатка та підпис замовника
відсутні.

03.02.2010 року за № 34/1 Комунальним
підприємством „Житомирбудзамовник"
складено перелік квартир, які
передаються Обласному
міжгосподарському об"єднанню по
капітальному будівництву у
90-квартирному житловому будинку по
АДРЕСА_1 /т.1а.с.124/. Зазначений перелік
повністю відповідає номерам тих
квартир, які були визначені в акті
приймання-передачі, попередньо
підготовленому, проте не підписаному
замовником по причині незгоди з якістю
та вартістю квартир, про що свідчать
матеріали справи.

Окрім того, Актом обстеження квартир
від 10.12.2010 року, про що зазначено вище,
підтверджується, що саме квартири №№
239, 256, 280, 284, 286, 287, 312, 316, 320, 321 мали бути
передані забудовнику на виконання
програми забезпечення житлом громадян,
постраждалих від Чорнобильської
катастрофи.

З огляду на вище наведене вбачається,
що сторони визначили кількість і склад
квартир, які будуть передані інвестору
і доказів про те, що між ними виник спір
з цього питання матеріали справи не
містять.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 16.06.2010 року КП
«Житомирбудзамовник» зобов'язано
передати Управлінню з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи 1078, 42 кв. м.
житла в будинку по АДРЕСА_1 на виконання
умов Договору про пайову участь та
Угоди про дольову участь /т.1а.с.125-131/.

Зазначене рішення залишено в
силі постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від 23
вересня 2010 року /т.1а.с.132-136/.

На виконання зазначеного
судового рішення підприємством
«Житомирбудзамовник» були направлені
позивачеві акти приймання-передачі
квартир в будинку по АДРЕСА_1 від 27
квітня 2011 року, в тому числі і спірна
квартира /т.1а.с.33/.

Тобто, відповідачу було
достеменно відомо про належність
спірної квартири позивачеві і про
намір останнього узаконити своє право
на житло.

Проте, за позовом КП
«Житомирбудзамовник» рішенням
Богунського районного суду м. Житомира
від 27 липня 2011 року за ним визнано право
власності на трикімнатні квартири №:239,
256, 280, 284, 286, 287, 312, 316, 320, 321 в будинку по
АДРЕСА_1, в тому числі і спірну (т.1
а.с.13-14).

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 2 квітня 2012
року зазначене рішення суду першої
інстанції було скасовано та ухвалено
нове - про відмову в позові КП
«Житомирбудзамовник» /т.1 а.с.15-18/.

Однак, в період чинності
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 27.07.2011 року КП
«Житомирбудзамовник» здійснило
відчуження квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 за
договором купівлі-продажу від 31 серпня
2011 року /т.1 а.с. 19-20/. В подальшому ОСОБА_1
продала спірну квартиру ОСОБА_2, що
підтверджується договором купівлі -
продажу квартири від 23 вересня 2011 року
/т.1а.с.21-22/.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції виходив з того, що за
наслідками розгляду позовних вимог КП
«Житомирбудзамовник» про визнання
права власності на спірне майно в їх
задоволенні було відмовлено,
відчуження такого майна виходило за
межі прав, якими володіла юридична
особа, а тому є підстави для визнання
договору купівлі-продажу квартири від
31.08.2011 року недійсним.

Проте, повністю погодитись з
таким висновком суду не можна, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.203 ЦК зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст.330 ЦК України майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Правильно встановивши обставини
справи, суд першої інстанції, водночас,
не врахував, що права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захистові шляхом задоволення позову до
чергового добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
установленого ст.ст. 215,216 ЦК України.
Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала право його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

- було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону
майно, яке вибуло з володіння власника
на підставі рішення суду, ухваленого
щодо цього майна, але в подальшому
скасованого вважається таким, що
вибуло з володіння власника поза його
волею.

Наведені правові позиції
викладені у постановах Верховного Суду
України від 18 вересня 2013 року у справі
№ 6-95цс13, від 16 квітня 2014 року у справі
№6-146цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковими для всіх судів
України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погоджується колегія суддів
апеляційного суду, про те, що
відчуження спірної квартири на користь
ОСОБА_1 суперечить інтересам держави,
якою в особі позивача профінансовано
будівництво житла для пільгової
категорії громадян. На момент
укладення оспорюваної угоди КП
«Житомирбудзамовник» про це було
достовірно відомо.

Відсутність зареєстрованого права
власності позивача на спірну квартиру,
за умови існування невиконаних
зобов"язань за договором про дольову
участь у фінансуванні будівництва, не
може бути підставою для відмови у
захисті права на майно, яке створене
внаслідок дольової участі у
будівництві будинку.

Проте, вирішуючи спір, місцевий суд
припустився помилки у застосуванні
норм матеріального права, а тому його
рішення в частині визнання недійсним
договору підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову в цій частині.

Суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про
витребування спірної квартири у ОСОБА_2
на підставі п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України,
оскільки вона вибула від позивача поза
його волею.

В частині відмови в задоволенні
позову судом першої інстанції рішення
суду не оскаржувалось, а тому в
апеляційному порядку не
переглядається.

Доводи, наведені в апеляційній
скарзі, за винятком тих, які враховані
апеляційним судом, спростовуються
висновками суду та додаткового
обгрунтування їх безпідставності не
потребують.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 304, 307, 309,
313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 01 жовтня 2014 року
скасувати в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладеного 31.08.2011року між
Комунальним підприємством
„Житомирбудзамовник" Житомирської
міської ради та ОСОБА_1 та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: