АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/704/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3876/14
Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І.
Доповідач Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Панченка О.О.,

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

При секретарі : Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 14 листопада 2014
року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Банк Фінанси
та Кредит" в особі філії "Полтавське РУ"
АТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, третя особа служба у справах
дітей Гадяцької районної державної
адміністрації про звернення стягнення
на предмет іпотеки

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 14 листопада 2014
року позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
Полтавське регіональне управління
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
третя особа служба у справах дітей
Гадяцької районної державної
адміністрації про звернення стягнення
на предмет іпотеки задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №653 Г-КЛ від 28
вересня 2007 року та додаткової угоди від
3 червня 2008 року звернуто стягнення на
предмет іпотеки, шляхом набуття права
власності ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» на переданий в іпотеку
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_1.

Визнано за публічним акціонерним
товариством «Банк «Фінанси та Кредит»
право власності на будинок,
розташований по АДРЕСА_1 загальною
площею 212,1 кв.м., житловою площею 117,5
кв.м., який складається в цілому з
будинку літ. А-2, гаража літ. Б, літньої
кухні літ. В, сараю літ. Г, погрібу літ. Г,
вбиральні літ. Д, що належить ОСОБА_1
відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого 29
серпня 2007 року на підставі рішення
виконавчого комітету Гадяцької
міської ради, зареєстрованого в
електронному реєстрі прав власності
на нерухоме майно, за вартістю,
визначеною відповідно до оцінки
незалежного суб'єкта оціночної
діяльності на момент державної
реєстрації права власності.

Виселено з будинку розташованого по
АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6.

Відстрочено виконання рішення суду в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення відповідачів, на
час дії Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апелянта, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення за
наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд, враховуючи норми Цивільного
Кодексу України, ЗУ «Про іпотеку» та
роз'яснення надані в Постанові Пленуму
ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
які регулюють спірні правовідносини,
дійшов висновку про необхідність
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення зі спірного приміщення
всіх мешканців, у зв'язку з невиконання
боржником зобов'язання за кредитним
договором. При цьому суд в порядку ст. 217
ЦПК України відстрочив виконання
рішення суду на час дії ЗУ «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком місцевого суду з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1
укладено договір про відкриття
кредитної лінії №653-Г-КЛ, відповідно
до умов якого останній отримав кредит в
сумі 40000 доларів США, зі сплатою
відсотків в розмірі 15% річних, які
додатковою угодою №1 від 3 червня 2008
року були змінені на 18% річних, строком
користування до 27 вересня 2022 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за договором
про відкриття кредитної лінії, в цей же
день між банком та ОСОБА_1 укладено
договір іпотеки №653-Г-КЛ, предметом
якого є належний іпотекодавцю на
праві власності будинок, розташований
по АДРЕСА_1 загальною площею 212,1 кв.м.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 22 червня 2009
року розірвано кредитний договір
№653-Г-КЛ, укладений між ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» і ОСОБА_1 та
стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь
банку заборгованість по кредитному
договору - 312890 грн. 83 коп., що
еквівалентно 41079,04 доларам США, пеню в
сумі 5197 грн. 51 коп., державне мито у
розмірі 1700 грн., витрати на ІТЗ розгляду
справи в сумі 30 грн.

Відповідно до довідки відділу
управління майном Гадяцької районної
ради № 00-18/125 від 06 грудня 2014 року,
виданої для пред'явлення до суду
апеляційної інстанції, з заробітної
плати ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» здійснюються
перерахування у рахунок погашення
боргу по кредитному договору № 653-Г-КЛ
від 28.09.2007 року, що та станом на грудень
2014 року становлять 24 561, 06 грн.

Підставою звернення ПАТ «Фінанси та
Кредит» до суду з позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки стало
прострочення повернення відповідачем
кредитних коштів, заборгованість по
яким згідно розрахунку позивача станом
на 15.04.2014 року склала 2 411 624, 01 грн.

Згідно із ч.1 ст.598, ст.599 ЦК зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст.629 ЦК договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 закону «Про іпотеку»
передбачено, що в разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності
звернення позивача з такою вимогою,
місцевий суд вірно вказав, що наявність
судового рішення про розірвання
кредитного договору від 28 вересня 2007
року та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 на користь банку заборгованості
по кредитному договору, не звільняє
боржника ОСОБА_1 від відповідальності
за невиконання ним грошового
зобов'язання та не позбавляє кредитора
права на отримання сум шляхом
звернення стягнення на передане
відповідачем ОСОБА_1 в іпотеку нерухоме
майно.

Такий висновок місцевого суду
узгоджується з правовою позицією
викладеною у Постанові Верховного Суду
України № 6-73 цс 13 від 04 вересня 2013 року,
яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Проте, повністю задовольняючи позовні
вимоги банку, а саме в межах зазначеної
в позовній заяві суми заборгованості (2
411 624, 01 грн.), місцевий суд у
мотивувальній частині рішення не навів
обґрунтувань наявності у відповідача
такої суми заборгованості, не
перевірив правильність та законність
її нарахування із урахуванням
стягнутих сум рішенням Гадяцького
районного суду Полтавської області від
22 червня 2009 року та не врахував
співмірність заборгованості із
вартістю іпотечного майна.

У порушення ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у
резолютивній частині рішення
відсутній загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки.

Крім цього, місцевий суд встановивши,
що на день ухвалення рішення у даній
справі набрав чинності Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», прийшов до помилкового
висновку про можливість звернення
стягнення на будинок з одночасним його
відстроченням на час дії такого Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» протягом дії цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст. 4 Закону
України «Про заставу» та/або предметом
іпотеки згідно із ст. 5 Закону України
«Про іпотеку», якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що: таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв. м
для квартири та 250 кв. м для житлового
будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, на
правовідносини між сторонами
поширюється дія вказаного вище Закону,
оскільки відповідач отримав кредит в
іноземній валюті, який забезпечений
належним йому будинком. В зазначеному
житловому приміщенні відповідач
зареєстрований та проживає з членами
своєї сім'ї. Жодних даних про те, що у
позичальника є інше нерухоме житлове
приміщення позивачем надано не було.
Також площа спірного будинку не
перевищує 250 кв. м.

Зазначений Закон набрав чинності 7
червня 2014 року з дня опублікування у
газеті «Голос України» № 109, а рішення
суду першої інстанції ухвалено 14
листопада 2014 року, тобто пізніше.

Таким чином, виходячи із змісту даного
Закону, який забороняє примусове
стягнення іпотечного житла, висновок
місцевого суду про застосування такого
стягнення з відстроченням його
виконання слід вважати невірним.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги і
скасування оскаржуваного рішення з
ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 14 листопада 2014
року скасувати, ухваливши нове.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства "Банк "Фінанси
та Кредит" в особі філії "Полтавське РУ"
АТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, третя особа служба у справах
дітей Гадяцької районної державної
адміністрації про звернення стягнення
на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: /підпис/
Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б.
/підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
______________ Панченко О.О.