У х в а л а

17 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Олійник А.С., розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року у справі за
скаргою ОСОБА_6 до Центрального відділу
державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції, третя особа - Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит», про скасування постанови
про передачу майна стягувача від 19
вересня 2013 року та акта про передачу
майна стягувача б/н від 19 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду зі скаргою до Центрального
відділу державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції (далі - Центральний ВДВС
Черкаського МУЮ), в якій просив
скасувати постанову від 19 вересня 2013
року та акт б/н від 19 вересня
2013 року щодо передачі майна стягувачу
Публічному акціонерному товариству
«Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит»), а саме:
чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування скарги ОСОБА_6
посилався на те, що на виконанні в
Центральному ВДВС Черкаського МУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження від 02 грудня 2012 року № 226, в
якому, зокрема, знаходиться на
виконанні і виконавчий лист
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 07 вересня 2009 року № 2-2214 про
стягнення з ОСОБА_6 на користь
ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» коштів у
рахунок погашення боргу.

19 вересня 2013 року державним виконавцем
Центрального ВДВС Черкаського МУЮ
Клименко В.В. при виконанні
вищевказаного виконавчого документа
було винесено постанову про передачу
майна стягувачу, оскільки прилюдні
торги з реалізації нерухомого майна
боржника не відбулися у зв'язку з
відсутністю купівельного попиту.

Скаржник вважає постанову та акт про
передачу майна стягувачу б/н від 19
вересня 2013 року безпідставними,
оскільки вони є результатом дій,
вчинених з порушенням та недотриманням
вимог чинного законодавства, а саме: ст.
ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» та
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02 квітня
2012 року за № 489/20802.

Крім того, скаржник зазначив, що в
спірній квартирі постійно проживають
неповнолітні діти, а тому незаконною
передачею майна порушено їх права на
проживання та користування цією
квартирою.

У зв'язку з викладеним просив
задовольнити скаргу.

Ухвалою Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 30 жовтня 2013 року
скаргу ОСОБА_6 задоволено.

Скасовано постанову Центрального ВДВС
Черкаського МУЮ від 19 вересня
2013 року про передачу майна стягувачу
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме:
квартири АДРЕСА_1, та акт від 19 вересня
2013 року про передачу майна стягувачу
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме:
квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 11 грудня 2013 року
апеляційні скарги представника ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» -
Касянчук О.В. та представника
Центрального ВДВС Черкаського МУЮ -
Нечипоренко Я.В. відхилено, ухвалу
Придніпровського районного суду
м. Черкаси від 30 жовтня 2013 року
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 березня 2014
року касаційну скаргу ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Полтавське регіональне управління»
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», подану
представником за довіреністю Касянчук
О.В., задоволено частково.

Ухвалу Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 30 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 11 грудня 2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема положень Закону України «Про
іпотеку» та ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження», що потягло
ухвалення різних за змістом рішень у
подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
постанову Верховного Суду України від
09 квітня 2014 року у справі за скаргою на
дії державного виконавця, постанову
Верховного Суду України від 15 лютого 2012
року у справі за скаргою на дії відділу
державної виконавчої служби, ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року у справі за
скаргою на дії начальника управління
державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як роз'яснено у п. 9 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» судовими рішеннями, на які
заявник посилається на підтвердження
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК, можуть
бути рішення: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ; Вищого
адміністративного суду України; Вищого
господарського суду України; Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України, ухвалені як судом
касаційної інстанції; апеляційних
судів загальної юрисдикції, як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом «Про внесення змін
до Закону України «Про судоустрій
України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ»
від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

Враховуючи викладене вище, посилання
заявника на постанову Верховного Суду
України від 09 квітня 2014 року у справі за
скаргою на дії державного виконавця та
постанову Верховного Суду України від
15 лютого 2012 року у справі за скаргою на
дії відділу державної виконавчої
служби не можуть бути взяті до уваги,
оскільки такі рішення не входять до
переліку судових рішень, якими слід
обґрунтовувати неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

При постановлені ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року, суд виходив
із того, що опис та реалізація майна
проводилась державним виконавцем
відповідно до вимог ст. 62 Закону
України «Про виконавче провадження»,
що при згоді іпотекодержателя не
виключено застосування порядку
залишення за іпотекодержателем майна в
рахунок погашення заборгованості і до
майна, що є предметом іпотеки, тому
колегія суддів вважала, що при
наявності згоди іпотекодержателя на
таку реалізацію арештованого майна у
спосіб визначений Законом України «Про
виконавче провадження», застосування
Закону України «Про іпотеку» та
положення ст. ст. 575, 590 ЦК України не
підлягають застосуванню, при цьому у
вказаній справі за рішенням суду
стягнуто заборгованість та на
виконання рішення суду про стягнення
заборгованості проведено арешт
нерухомого майна.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року, на яку
заявник посилається, як на підставу
перегляду судового рішення, не
вбачається неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, оскільки в
одному випадку (судове рішення, яке є
предметом перегляду) суд зазначив, що,
за наявності згоди іпотекодержателя,
передбачено порядок залишення майна за
ним, яке є іпотечним та яке
реалізується у порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження», а в іншому випадку
(судове рішення на яке заявник
посилається, як на підставу
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної одних і тих самих
норм матеріального права) суд
касаційної інстанції виходив з того, що
за змістом ч. 8 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку», при цьому у вказаній
справі за рішенням суду звернуто
стягнення на предмет іпотеки.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупністю таких умов: судом
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні і ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Отже зміст заяви та додана до неї копія
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 червня 2014 року
у справі за позовом про стягнення
заборгованості, не можуть свідчити про
наявність підстав для задоволення
заяви, оскільки із них не вбачається
різного тлумачення судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; відсутнє різне
застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; відсутнє різне
визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
спірних правовідносин або поширення
дії норми на певні правовідносини в
одних випадках і незастосування цієї
самої норми до аналогічних відносин в
інших випадках, тобто різне
застосування закону, який не підлягав
застосуванню; відсутнє різне
застосування правил аналогії права чи
закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником
доводи не містять сукупність вказаних
умов та ознак неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
скаргою ОСОБА_6 до Центрального відділу
державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції, третя особа - Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит», про скасування постанови
про передачу майна стягувача від 19
вересня 2013 року та акта про передачу
майна стягувача б/н від 19 вересня 2013
року за заявою ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 березня 2014
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник