Провадження № 2/742/1073/14
унікальний № 742/3218/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:
головуючого
судді Ільченка О.І., при секретарі
Голушко Н.А., за участю представника
позивача ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Прилуки цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особа без самостійних вимог: приватний
нотаріус Прилуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, ПАТ КБ
«Надра» про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку та визнання права
власності на ? частину нерухомості, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду із
позовом у якому просить: визнати
частково недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 05.09.2005 між
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4;
визнати за позивачем право власності
на ? частину вказаної житлової
нерухомості. Позов мотивований тим, що
оскільки судове рішення від 19.01.1999 про
розлучення позивача з відповідачем
ОСОБА_3 не було зареєстровано в органах
РАЦС, тому шлюб не вважався припиненим
і майно, яке набуте за час шлюбу є
спільною сумісною власністю подружжя,
частки якого дружини та чоловіка є
рівними. Оскільки ОСОБА_3 придбавши
спірний будинок і продав такий без її
письмової згоди, як дружини, тому
відповідний нотаріально посвідчений
договір купівлі - продажу будинку є
недійсним. Лише після звільнення
відповідача з місць позбавлення волі у
серпні 2013 року, позивачу стало відомо
про наявність та відчуження даного
будинку без її згоди.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримала позов
посилаючись на обставини, викладені в
ньому, просить такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не
з"явився, але у письмовій заяві позовні
вимоги визнає та просить розглянути
справу за його відсутності (а.с. 18).

Відповідач ОСОБА_4 також у судове
засідання не з"явилася, хоча належним
чином була повідомлена про час і місце
розгляду справи.

Третя особа без самостійних вимог
на стороні відповідачів - приватний
нотаріус ОСОБА_5 у судовому засіданні
проти позову заперечує, оскільки при
посвідченні нею оспорюваного договору
ОСОБА_3 повідомив, що не перебував у
шлюбі, відповідного штампу у паспорті
також не було. Оскільки сімейні
відносини з позивачкою були припинені,
будинок був придбаний після розлучення
за власні кошти покупця, тому така
нерухомість є особистою власністю
ОСОБА_3 і не підлягає поділу.

Вислухавши пояснення
представника позивача, третю особу,
дослідивши та проаналізувавши докази
по справі в їх сукупності, суд
приходить до висновку про необхідність
відмовити у позові з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Прилуцького міського суду
Чернігівської області від 19 січня 1999
року було розірвано шлюб між ОСОБА_2
(позивач) та ОСОБА_3 (відповідач),
зареєстрований 26 жовтня 1991 року. З
мотивувальної частини рішення
вбачається, що позивачка ОСОБА_2 позов
про розірвання шлюбу з ОСОБА_3
обгрунтовували припиненням спільних
сімейних відносини з листопада 1998 року
(а.с. 67).

Згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 05.09.2005
ОСОБА_3.

продав, а ОСОБА_4 придбала житловий
будинок з господарсько-побутовими
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1

Причому право власності ОСОБА_3 на
відчужуваний за цим договором житловий
будинок підтверджується договором
купівлі-продажу жилого будинку
посвідченим нотаріусом 19 серпня 2004
року. У п.4 Договору продавець вказував,
що житлова нерухомість не є спільною
сумісною власністю, а є його особистою
приватною власністю, на підтвердження
чого нотаріусом була отримана письмова
заява від ОСОБА_3 (а.с. 26-27).

У паспорті відповідача також
немає запису про реєстрацію шлюбу (а.с.
19).

Розірвання шлюбу між сторонами
було зареєстровано відділом РАЦС лише
22 лютого 2011 року, про що видано
відповідне свідоцтво (а.с. 10).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ
від 21.12.2007 № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна»
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з"ясовувати джерело і час
його придбання.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України та абзацу
другого п.24 вказаної Постанови
передбачено, що не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто. І таке майно є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка.

В силу ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У судому засіданні представником
позивача жодним чином не було доведено,
що спірний будинок АДРЕСА_1 був
придбаний за сімейні кошти подружжя
ОСОБА_3. Не було подано жодного доказу
про те, що після судового рішення про
розлучення сторони продовжили
перебувати у фактичних шлюбних
відносинах чи вели спільне
господарство або ж іншим чином мали
спільні сімейні кошти за які і придбали
спірний будинок.

Натомість спростування цьому
свідчить те, що сама позивачка під час
розгляду справи про розлучення
вказувала про припинення спільних
сімейних відносин ще в листопаді 1998
року. Спірний будинок був придбаний
відповідачем через більш ніж 5 років
після розірвання шлюбу та відчужений
ним як особиста приватна власність.

Згідно чинного законодавства
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст.ст. 4, 10, 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити актам цивільного
законодавства та іншим
нормативно-правовим актам, прийнятим
відповідно до Конституції України, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст.203 ЦК України.

За наведених вище обставин суд
вважає, що спірний житловий будинок був
придбаний за кошти ОСОБА_3, тому такий
був його особистою приватною
власністю, та при відчуженні такого не
потребується згода іншого з подружжя,
тобто позивачки ОСОБА_2

Отже, коли будинок АДРЕСА_1 був
відчужений відповідачем згідно
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу у відповідності до
норм чинного законодавства та
спрямований на реальне настання
правових наслідків, обумовлених ним,
тому суд вважає відсутні правові
підстав для визнання такого договору
недійсним.

Відмовляючи у позові про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
відсутні і підстави для визнання за
позивачкою права власності на 1/2
частину будинку, як на об"єкт спільної
сумісної власності подружжя.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_2 у задоволенні позову до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особа без
самостійних вимог: приватний нотаріус
Прилуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, ПАТ КБ «Надра» про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку та
визнання права власності на ? частину
нерухомості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Чернігівської
області через Прилуцький
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:
О.Ільченко