Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/3253/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді:
Гансецької І.А.

суддів:
Товянської О.В.

Микитюк
О.Ю.

при секретарі:
Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання правочину недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 30 жовтня 2014
року, -

в с т а н о в и л а
:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з даним позовом. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат ОСОБА_5. Після
його смерті відкрилася спадщина у
вигляді 1/3 частин житлового будинку
АДРЕСА_1. Приймаючи спадщину, вона
дізналася, що її брат за життя заповів
належне йому майно відповідачам.
Просила визнати недійсним заповіт,
складений ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 30 жовтня 2014
року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений
ОСОБА_5 22 січня 2013 року на користь
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 30 жовтня 2014 року та ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову.
Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів апеляційного суду
Житомирської області приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку
його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК
України.

За правилами ч.2 ст.1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

З матеріалів справи вбачається, що 22
січня 2013 року ОСОБА_2 зробив
розпорядження на випадок своєї смерті,
згідно якого заповів на користь ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в рівних частках все належне
йому рухоме і нерухоме майно, де б воно
не знаходилося і з чого б воно не
складалося.

В акті судово-психіатричної експертизи
№ 239-2014 зазначено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 22.01.2013 року
виявляв клінічні ознаки глибокої
астенії та больового синдрому
внаслідок ракової інтоксикації.
Ступінь вказаних ознак астенії,
больового синдрому та інтоксикації в
нього була настільки виражена, що
позбавляла його здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, тобто на час підписання
заповіту станом на 22.01.2013 року, ОСОБА_2
не міг усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними.

Згідно із ч.1 ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчиняла у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаним судом
недійсним за позовом цієї особи, а
вразі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Відповідно до пункту 16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК України поширюється на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними.

У своїх правових позиціях, викладених у
справах № 6-9 цс12 від 29 лютого 2012 року та
№ 6-131 цс 14 від 17 вересня 2014 року,
Верховний Суд України зазначив, що хоча
висновок експертизи є лише одним із
доказів у такій справі і йому слід
давати належну оцінку в сукупності з
іншими доказами, будь-які зовнішні
обставини (показання свідків про
поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними.

Приймаючи до уваги викладене, доводи
апеляційної скарги є безпідставними.

Рішення ухвалено судом першої
інстанції з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 308, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 30 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та з цього часу може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: