________________________________________________________________________
____________________________________________________________Справа
Провадження № 2/520/6886/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2014 року Київський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви
С.В.,

при секретарі
Бродецькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом, вимоги якого були
уточненні та відповідно до яких
просила суд визнати недійсним заповіт,
складеного 28 березня 2009 року ОСОБА_3 на
користь відповідача ОСОБА_2, який
посвідчений державним нотаріусом
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори Михайловою Л.І. та
визнати за нею право на спадкування
частини садової ділянки, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що на день посвідчення вищевказаного
заповіту у ОСОБА_3 спостерігався процес
психічного розладу та він не
усвідомлював значення своїх дій, не
сприймав дійсні обставини та не
перебував під ясним розумом та дійсною
волею через те, що у жовтні 1985 року він
потрапив в автомобільну аварію, яка
значно вплинула на його фізичний та
духовний стан, а також внаслідок якої
він отримав важкі травми, які
потребували довгий курс проходження
лікування та реабілітації.

У зв'язку з чим ОСОБА_1 вважає, що
заповіт, який складений ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 повинен бути визнаний
недійсним, тому звернулась до суду із
відповідним позовом.

Не погодившись з пред'явленими
вимогами, представник відповідача
ОСОБА_5 надав письмові заперечення, в
яких посилається на їх
необґрунтованість та безпідставність,
оскільки після автомобільної аварії
ОСОБА_3 вилікувався та на протязі майже
30-ти років працював на відповідальних
науково-педагогічних посадах доктора
наук й професора. При цьому ОСОБА_3
багаторазово заохочувався.

Крім того, посилається на те, що
ОСОБА_1 у позові вказує, що вона після
переоформлення земельної ділянки на
ім'я брата ОСОБА_3 припинила спір щодо
переоформлення земельної ділянки, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на них
двох, намагаючись не перешкоджати його
здоров'ю і почала допомагати доглядати
за ним, так як в силу важкого стану
здоров'я він не міг самостійно
обходитись, а інші родичі в цей час
працювали, однак на підтвердження
вказаних обставин ОСОБА_1 не надала
будь-яких доказів.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та
просила їх задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини, які
викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_5 у судовому
засіданні пред'явлені позовні вимоги
не визнали та просили суд відмовити у
їх задоволені посилаючись на те, що
заповіт був складений та посвідчений
державним нотаріусом, свої дії
спадкодавець розумів, психічними
захворюваннями не страждав, правочин
вчинено відповідно до закону, а отже
волевиявлення спадкодавця
розпорядитися своїм майном, як це
вказано у заповіті було вільним.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та надані докази, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, про
що зроблено відповідний актовий запис
№ 4828, зазначене підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1

Під час свого життя, а саме 21 січня
2009 року, ОСОБА_3 склав заповіт на
користь ОСОБА_2, який посвідчений
державним нотаріусом Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори
Михайловою Л.І. та зареєстрований в
реєстрі за № 3-1150.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1234 ЦК України, право
на заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Положеннями ст. 203 ЦК України
передбачено, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ч. 1 ст. 225 ЦК України
визначено, що правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права порушені.

Пунктом 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» роз'яснено, що
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо він був
складений особою, яка через стійкий
розлад здоров'я не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними.

Але ОСОБА_1 вважає, що заповіт,
який складений ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 повинен бути визнаний недійсним
у зв'язку з тим, що на день посвідчення
заповіту у ОСОБА_3 спостерігався процес
психічного розладу та він не
усвідомлював значення своїх дій, не
сприймав дійсні обставини та не
перебував під ясним розумом та дійсною
волею через те, що у жовтні 1985 року він
потрапив в автомобільну аварію, яка
значно вплинула на його фізичний та
духовний стан, а також внаслідок якої
він отримав важкі травми, які
потребували довгий курс проходження
лікування та реабілітації.

Однак, твердження позивачки
ОСОБА_1 спростовуються матеріалами
справи, а саме трудовою книжкою ОСОБА_3
від 08 серпня 1975 року, з якої вбачається,
що після автомобільної аварії він
успішно продовжив працювати на
відповідальних науково-педагогічних
посадах доктора наук й професора та у
цей період багаторазово заохочувався.
Також з трудової книжці вбачається, що
останнє місце роботи було в Одеському
державному екологічному університеті
на посаді професора кафедри прикладної
екології, з якої був звільнений у
серпні 2011 року у зв'язку із закінченням
строкового договору.

При цьому, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які б
стверджували про наявність за час
життя у померлого ОСОБА_3 психічної
хвороби, перебування на обліку в
будь-якій психіатричній лікарні або
докази про звернення ОСОБА_3 до лікаря
психіатра.

Статтею 212 ЦПК України
встановлено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Оцінивши встановлені по справі
обставини у їх сукупності, з
урахуванням пояснень, суд дійшов до
висновку, що ОСОБА_3 під час складання
заповіту, тобто в 2009 році, був здоровою
людиною та в цей період не болів
психічними хворобами й не перебував на
обліку в будь-якій психіатричній
лікарні, тобто в момент складання
заповіту ОСОБА_3 повністю розумів
значення своїх дій та вільно ними
керувався.

Таким чином, під час розгляду
даної справи судом не встановлено
підстав для визнання заповіту
недійсним, так як заповіт складено
особою, яка мала на це право, а також не
порушені вимоги щодо його форми.
Волевиявлення було вільним і
відповідало волі заповідача у зв'язку з
чим, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1
слід відмовити за безпідставністю.

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(ст. 60 ЦПК України). Під час розгляду
справи позивака ОСОБА_1 не
довела суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.

Отже, з огляду на вищевказане,
оцінивши всі докази у їх сукупності суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є необґрунтованими та
безпідставними, у задоволені яких слід
відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10-11, 60, 88, 209, 212-215
ЦПК України, на підставі ст.ст. 1257, 1259,
1261, 1262 ЦК України, , суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду міста Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Рева С. В.