Провадження № 2/161/3803/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року
місто
Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді - Пахолюка А.М.,

при секретарі - Ковальчук А.В.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Процюка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
про визнання недійсною та зміну умови
кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
Публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) «Перший Український
Міжнародний Банк» про визнання
недійсною та зміну умови кредитного
договору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.12.2006
року між ним та ЗАТ «Перший Український
Міжнародний Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Перший Український
Міжнародний Банк» укладено кредитний
договір за № 5179868, за яким позивачу
наданий кредит в розмірі 450 000 доларів
США під 12,50 % з кінцевим терміном
повернення 29.12.2013 року.

Зазначає, що при наданні банком та
отриманні нею кредиту у доларах США, не
мала можливості розраховувати не те, що
співвідношення курсу валюти кредиту та
гривні на момент укладання договору та
на даний час істотно зміниться, а тому
вважає, що наявні всі умови,
передбачені ст. 652 ЦК України для зміни
умов пункту 1.1. кредитного договору.

На підставі наведеного, просить суд,
визнати недійсним та змінити умови
пункту 1.1 кредитного договору № 5179868
укладеного між сторонами 29.12.2006 року та
викласти цей пункт договору в новій
редакції.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала з підстав, зазначених в
позовній заяві. Просила суд, позов
задовольнити.

Представник відповідача Процюк А.С. в
судовому засіданні позов не визнав,
суду пояснив, що оспорюваний кредитний
договір укладено відповідно до вимог
закону і підстав для визнання
недійсним та зміни його умов немає.
Просив суд відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов безпідставний та не підлягає до
задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину. Серед таких
вимог у частині 1 вказаної статті
зазначено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання
іноземної валюти, а також платіжних
документів в іноземній валюті при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язаннями допускаються
у випадку, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Відповідно до ст.47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» на
підставі банківської ліцензії банки
мають право здійснювати операції з
валютними цінностями.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у
разі істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Судом встановлено, що 29.12.2006 року між
ОСОБА_3 та ЗАТ «Перший Український
Міжнародний Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Перший Український
Міжнародний Банк» укладено кредитний
договір за № 5179868, за яким позивачу
наданий кредит в розмірі 450 000 доларів
США під 12,50 % з кінцевим терміном
повернення 29.12.2013 року (а.с. 7-11).

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач ОСОБА_3 посилається на те, що
при наданні банком та отриманні нею
кредиту у доларах США, не мала
можливості розраховувати не те, що
співвідношення курсу валюти кредиту та
гривні на момент укладання договору та
на даний час істотно зміниться, а тому
вважає, що наявні всі умови,
передбачені ст. 652 ЦК України для зміни
умов кредитного договору.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спецiалiзованого суду України з
розгляду цивiльних i кримiнальних справ
у п. 16 своєї Постанови № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(далі-Постанова), саме по собі
зростання/коливання курсу іноземної
валюти не є достатньою підставою для
розірвання кредитного договору на
підставі статті 652 ЦК, оскільки
зазначене стосується обох сторін
договору, й позичальник при належній
завбачливості міг виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

За таких обставин, виходячи зі змісту
ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, суд вважає,
відповідальність за валютні ризики
лежить саме на позивачу.

Крім того, позивач посилається на
проект Закону України «Про
реструктуризацію кредитних
зобов'язань з іноземної валюти в
гривню» № 4185а-2, що не являється
законом, а тому до застосування не
підлягає.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п. 13 Постанови, відповідно до абзацу 3
частини першої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" надання
(отримання) споживчих кредитів у
іноземній валюті на території України
забороняється. У зв'язку із зазначеним
суди повинні виходити з того, що
договір, предметом якого є споживчий
кредит в іноземній валюті, укладений
після набрання чинності Законом
України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг", за
позовом заінтересованої особи може
бути визнаний судом недійсним.

Оскільки оспорюваний кредитний
договір укладався до набрання чинності
вищезазначеного закону, то посилання
позивача в цій частині не заслуговують
на увагу.

Таким чином, позивачем не надано
доказів пред'явлення ним вимоги до
банку перед укладенням кредитного
договору про невідповідність його умов
чинному законодавству, зокрема, Закону
України «Про захист прав споживачів»,
чи доказів існування певних
розбіжностей щодо умов договору при
його укладенні, волевиявлення сторін
було вільним і виражало їх волю, а тому
суд вважає, що між сторонами при
укладенні оспорюваного кредитного
договору було досягнуто згоди щодо
всіх його умов і підстав для визнання
недійсним та зміни умов пункту 1
кредитного договору із вказаних в
позові мотивів немає.

Враховуючи наведені обставини суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити за
безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213,
214, 215 ЦПК України, на підставі
вимог ст.ст. 203-210, 215, 216, 526, 527, 533, 651, 652, 1046,
1054 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» про
визнання недійсною та зміну умови
кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк