Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Київської області в інтересах держави,
уповноваженим органом якої є
Вишгородська районна державна
адміністрація Київської області,
Державне агентство земельних ресурсів
України до Головного управління
Держземагенства у Київській області,
Вишгородського районного управління
юстиції у Київській області, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа: Державна реєстраційна
служба Вишгородського районного
управління юстиції Київської області,
про скасування наказу, визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, скасування рішення
про державну реєстрацію, визнання
недійсним свідоцтва на право власності
на земельну ділянку, витребування
земельної ділянки на користь держави
за касаційною скаргою заступника
прокурора Київської області на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 13 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 5 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року заступник прокурора
Київської області в інтересах держави,
уповноваженим органом якої є
Вишгородська районна державна
адміністрація (далі - РДА) Київської
області, Державне агентство земельних
ресурсів України звернулися до суду з
указаним позовом, в якому просили
визнати незаконними та скасувати
накази Головного управління
Держземагентства у Київській області
від 9 серпня 2013 року про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення садівництва ОСОБА_2 та ОСОБА_1
на території Хотянівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області та надання останнім у
власність земельні ділянки площами 0,1000
га для ведення індивідуального
садівництва; скасувати рішення
Реєстраційної служби Вишгородського
районного управління юстиції (далі -
РУЮ) Київської області про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2
та ОСОБА_1 від 14 серпня 2013 року на
зазначені земельні ділянки; визнати
недійсними свідоцтва про право
власності на зазначені земельні
ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 4 серпня 2013
року; визнати недійсними з моменту
укладення договори купівлі-продажу від
5 вересня 2013 року зазначених земельних
ділянок, укладеними між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4; скасувати
рішення Реєстраційної служби
Вишгородського РУЮ Київської області
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 5 вересня
2013 року на зазначені земельні ділянки;
визнати недійсними з моменту укладення
договори купівлі-продажу від 18 вересня
2013 року зазначених земельних ділянок,
укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6;
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6; скасувати
рішення Реєстраційної служби
Вишгородського РУЮ Київської області
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 18 вересня
2013 року на зазначені земельні ділянки;
витребувати на користь держави в особі
Вишгородської РДА з незаконного
володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельні
ділянки площею 0,0293 га, 0,0403 га, 0,0707 га,
0,0597 га, які є частинами зазначених
земельних ділянок та надані у
власність за рахунок земель
сільськогосподарського призначення на
території Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області; визнати за державою в особі
Вишгородської РДА право власності на
земельні ділянки, площею 0,0293 га, 0,0403 га,
0,0707 га, 0,0597 га, які є частинами
зазначених земельних ділянок; вирішити
питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що
згідно акту перевірки додержання вимог
земельного законодавства від 18
листопада 2013 року, проведеної
Державною інспекцією сільського
господарства в Київській області за
участю інженера - землевпорядника,
фахівця відділу моніторингу
Дніпровського басейнового управління
водних ресурсів, Хотянівської
сільської ради установлено, що
зазначені земельні ділянки
знаходяться в

25 метровій прибережній захисній смузі
водойми - дренажного каналу Київського
водосховища.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від

13 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 5 червня 2014 року, у
задоволенні позову заступника
прокурора Київської області в
інтересах держави, уповноваженим
органом якої є Вишгородська РДА
Київської області, Державне агентство
земельних ресурсів України відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Київської області,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
позивачем не доведено факт порушення
прибережної захисної смуги саме
відповідачами; не доведено факт, що
спірні земельні ділянки були виділені
з порушенням вимог земельного
законодавства, чинного на той час; не
надано жодних доказів того, що на
момент передачі спірних земельних
ділянок у власність громадянам у
встановленому законом порядку були
визначені розміри та межі
водоохоронної зони та прибережних
захисних смуг та не надано належних
доказів того, що спірна земельна
ділянка розташована в межах
прибережної захисної смуги та
відноситься до земель водного фонду і
на час винесення наказів Головним
управлінням Держземагентства у
Київській області, 9 серпня 2013 року,
були визначені розмір та межі
водоохоронної зони з прибережною
захисною смугою, а тому позовні вимоги
щодо визнання їх недійсними та всі
похідні вимоги не підлягають
задоволенню. На переконання суду також
відсутні законні підстави для
скасування рішень Реєстраційної
служби Вишгородського районного
управління юстиції Київської області
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на спірні земельні ділянки,
оскільки дії співвідповідача в особі
Реєстраційної служби Вишгородського
районного управління юстиції
Київської області, були вчинені у
відповідності до вимог та на підставі
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Апеляційний суд погодився з висновком
суду першої інстанції.

Проте повністю погодитись з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6
є власниками та використовують
земельні ділянки з кадастровими
номерами :38:060:0248 площею 0,1 га та
:38:060:0249 площею 0,1 га на території
Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області на підставі договорів
купівлі-продажу від 18 вересня 2013 року, з
цільовим призначенням для
індивідуального садівництва, що
підтверджується актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства Державної інспекції
сільського господарства в Київській
області від 18 листопада 2013 року №
А-407/534.

Як убачається з указаного акту
земельні ділянки знаходяться в 25
метровій прибережній захисній смузі
водойми - дренажного каналу Київського
водосховища, зокрема: земельна ділянка
з кадастровим номером :38:060:0248
частково знаходиться в прибережній
захисній смузі, з південного боку,
площею 0,0293 га, на відстані від урізу
води з заходу на схід 23,41 м., 17,62 м., 5,49 м;
земельної ділянки з кадастровим
номером :38:060:0249 частково
знаходиться в прибережній захисній
смузі, з південного боку, площею 0,0403 га,
на відстані від урізу води з заходу на
схід 5,49 м., 23,40 м. (а.с. 12-15).

Відповідно до наказу Головного
Управління Держземагентства у
Київській області від 9 серпня 2013 року
№ КИ/:38:060/00004260 про затвердження
документації із землеустрою та надання
земельної ділянки у власність
зобов'язано затвердити «Проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність для ведення
садівництва ОСОБА_2 на території
Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області»; надати у власність ОСОБА_2
земельну ділянку загальною площею 0,1000
га (кадастровий номер :38:060:0248) для
ведення садівництва, із земель
сільськогосподарського призначення
державної власності; приступити до
використання земельної ділянки після
встановлення її меж в натурі (на
місцевості) та здійснення державної
реєстрації права приватної власності у
Державному реєстрі речових прав;
земельну ділянку використовувати за
цільовим призначенням, з дотриманням
вимог статті 20, 91, 103 Земельного кодексу
України, Закону України «Про особисте
селянське господарство» та інших
нормативно - правових актів (а.с.17).

Відповідно до наказу Головного
Управління Держземагентства у
Київській області від 9 серпня 2013 року
№ КИ/:38:060/00004261 про затвердження
документації із землеустрою та надання
земельної ділянки у власність
зобов'язано затвердити «Проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність для ведення
садівництва ОСОБА_1 на території
Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області»; надати у власність ОСОБА_1
земельну ділянку загальною площею 0,1000
га (кадастровий номер :38:060:0249) для
ведення садівництва, із земель
сільськогосподарського призначення
державної власності; приступити до
використання земельної ділянки після
встановлення її меж в натурі (на
місцевості) та здійснення державної
реєстрації права приватної власності у
Державному реєстрі речових прав;
земельну ділянку використовувати за
цільовим призначенням, з дотриманням
вимог статті 20, 91, 103 Земельного кодексу
України, Закону України «Про особисте
селянське господарство» та інших
нормативно - правових актів (а.с.18).

Згідно статей 19, 20 ЗК України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі:
житлової та громадської забудови й
землі водного фонду, та віднесення їх
до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання, відповідно до
ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про
надання земель, угод щодо земельних
ділянок, відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною, тощо.

За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України (у
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин) усі
води (водні об'єкти) на території
України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 ВК України (у редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин) визначає, що до
водного фонду України належать:
поверхневі води: природні водойми
(озера), водотоки (річки, струмки),
штучні водойми (водосховища, ставки) і
канали; інші водні об'єкти; підземні
води та джерела; внутрішні морські води
та територіальне море.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 58 ЗК України
та ст. 4 ВК України до земель водного
фонду належать землі, зайняті морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, болотами, а також
островами.

Крім того, до земель водного фонду
України відносяться землі, на яких хоча
і не розташований водний фонд, але за
своїм призначенням вони сприяють
функціонуванню водного фонду.

Так, за положеннями ст. 4 ВК України, ст.
58 ЗК України (у редакціях, які були
чинними на час виникнення
правовідносин) до таких земель
відносяться землі зайняті
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Крім того, положеннями ст. 60 ЗК України
та ст. 88 ВК України (у редакціях, які
були чинними на час виникнення
правовідносин) вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності у
межах водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Межі встановлених
прибережних захисних смуг і пляжних
зон визначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Водночас за змістом п. 2.9 Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 5 листопада 2004
року № 434 (далі - Порядок від
5 листопада 2004 року) у разі
відсутності землевпорядної
документації та встановлених у натурі
(на місцевості) меж щодо прибережних
захисних смуг водних об'єктів,
природоохоронний орган забезпечує їх
збереження шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених ст. 88 ВК України та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 року
№ 486, з урахуванням конкретної
ситуації.

Таким чином, землі зайняті
поверхневими водами: природними
водоймами (озера), водотоками (річки,
струмки), штучними водоймами
(водосховища, ставки), каналами і іншими
водними об'єктами та землі прибережних
захисних смуг є землями водного фонду
України, на яких знаходиться водний
фонд України та на який
розповсюджується окремий порядок
надання та використання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 84 ЗК
України (у редакції, яка була чинною на
час виникнення правовідносин) у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності.

До земель комунальної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать, зокрема, землі
водного фонду, крім випадків,
визначених цим Кодексом (п. «ґ» ч. 3 ст. 83
ЗК України (у редакції, яка була чинною
на час прийняття рішень про надання
земельних ділянок у власність).

Випадки передачі земель водного фонду
до приватної власності, зокрема,
громадянам, передбачені положеннями ч.
2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була
чинна на час виникнення правовідносин).

Так, ч. 1 ст. 59 ЗК України передбачено, що
землі водного фонду можуть перебувати
у державній, комунальній та приватній
власності.

Громадянам та юридичним особам за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть безоплатно передаватись у
власність замкнені природні водойми
(загальною площею до 3 га). Власники на
своїх земельних ділянках можуть у
встановленому порядку створити
рибгосподарські, протиерозійні та інші
штучні водойми (ч. 2 ст. 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, а також озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом вищевказаних норм
матеріального права землі водного
фонду України не можуть передаватись у
приватну власність громадянам для
ведення садівництва.

Крім того, за змістом ч. 6 ст. 88 ВК
України (у редакції, яка була чинна на
час виникнення правовідносин) у межах
існуючих населених пунктів прибережна
захисна смуга встановлюється з
урахуванням містобудівної
документації.

Відповідно до п. 5 Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 травня 1996 року № 486 (далі Порядок
від 8 травня 1996 року) розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі нормативно
технічної документації, а на землях
міст і селищ міського типу розмір
водоохоронної зони, як і прибережної
захисної смуги, встановлюється
відповідно до існуючих на час
встановлення водоохоронної зони
конкретних умов забудови (п. 10
зазначеного Порядку).

Апеляційний суд, залишаючи рішення
суду першої інстанції без змін, у
порушення вимог ст. 212-214, 315 ЦПК України,
на вищезазначені норми закону уваги не
звернув, не врахував, що відповідно до
ст. 88 ВК України, Порядку від 5 листопада
2004 року та Порядку від 8 травня 1996 року
розмір та межі прибережних захисних
смуг мали встановлюватись за проектами
землеустрою (термін та зміст за ст. ст.
50-54 ЗК України «Про землеустрій»), а на
землях населених пунктів - відповідно
до існуючих на час встановлення
конкретних умов забудови, а при наданні
в користування земельних ділянок
навколо зазначених та інших водних
об'єктів, у разі відсутності
землевпорядної документації
(документації із землеустрою, проекту
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, повинно бути
досягнуто шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
установлених ст. 88 ВК України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Порядку від 8 травня 1996
року з урахуванням конкретної ситуації
(тобто з урахуванням прибережних
захисних смуг шириною не менше двох
кілометрів від урізу води ч. 9 ст. 88 ВК
України).

Вищевикладене узгоджується із
правовою позицією, викладеною у
постанові Верховного Суду України від
21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14, яка
відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для всіх судів.

За таких обставин ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Київської області задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 5 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

С. Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко