У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Ізмайлової
Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник
А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс»
до спеціалізованого державного
підприємства «Укрспец'юст», товариства
з обмеженою відповідальністю
«Гал-Світ», відділу державної
виконавчої служби Трускавецького
міського управління юстиції, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: акціонерне
товариство «Кредит банк», ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Дрогобицьке державне БТІ та ЕО,
Державна податкова інспекція у м.
Трускавець у Львівській області, про
визнання недійсними виконавчого
напису, аукціону, акта про проведений
аукціон, свідоцтва про право власності,
договору іпотеки та зустрічним позовом
ОСОБА_4 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс» про визнання
добросовісним набувачем та усунення
перешкод у користуванні приміщенням,
за касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс»
на ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 7 лютого 2014 року та касаційною
скаргою ОСОБА_4, до якої приєдналась
ОСОБА_3, на рішення Трускавецького
міського суду Львівської області від 2
вересня 2011 року, рішення апеляційного
суду Львівської області від 7 лютого 2014
року у справі,

в с т а н о в и л а:

У березні 2003 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Виробничий комбінат» Курорт-Сервіс»
(далі - ТОВ «ВК «Курорт-Сервіс»)
звернулося до суду з указаним позовом,
просило визнати недійсним виконавчий
напис від 9 квітня 2001 року про звернення
стягнення на спірне заставне майно в
порядку погашення заборгованості за
кредитним договором, визнати
недійсними дії державного виконавця та
спеціалізованого підприємства з
відчуження заставного майна, визнати
недійсним аукціон та акт про
проведення аукціону, документи, що
посвідчують право власності набувача
спірного майна ОСОБА_3, договір про
наступне відчуження цього майна ОСОБА_4
та договір іпотеки спірного майна,
укладений між останнім та ОСОБА_5 у
забезпечення договору позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
початкову ціну нерухомого майна для
продажу на прилюдних торгах було
визначено неправильно, оскільки
інформація про його розмір не
відповідає дійсності.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом про визнання його
добросовісним набувачем спірного
майна та усунення перешкод у
користуванні цим майном.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що
він не знав і не міг знати, що придбане
ним у ОСОБА_3 нерухоме майно було
об'єктом судового спору. Отже, він
набув спірне майно у власність
добросовісно. Оскільки ТОВ «ВК
«Курорт-Сервіс» не дає йому ключів від
спірних приміщень, то необхідно
усунути йому перешкоди у користуванні
власністю.

Справа розглядалась судами різних
інстанцій неодноразово.

Останнім рішенням Трускавецького
міського суду Львівської області від
2 вересня 2011 року позов задоволено
частково. Визнано недійсними 68-й
аукціон з продажу заставного майна, що
відбувся 5 листопада 2002 року, акт про
проведений аукціон, затверджений
нотаріально 23 грудня 2002 року, документи
про право власності набувача майна
ОСОБА_3 на 11/50 ідеальної частини
цегляної будівлі АДРЕСА_1, стягнено з
позивача 44 000 грн., сплачених за
придбання майна, визнано недійсним
договір купівлі-продажу спірного майна
від 25 вересня 2003 року, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та витяг про
реєстрацію права власності на майно
від 3 жовтня 2003 року, зобов'язано
продавця повернути покупцю сплачену
суму 44 000 грн., визнано недійсним
договір іпотеки від 4 лютого 2004 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в іншій
частині первісного позову та в
зустрічному позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції у частині позову
до спеціалізованого державного
підприємства «Укрспец'юст» скасовано
та провадження у справі у цій частині
закрито.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції у частині
позовних вимог про визнання недійсним
договору іпотеки 11/50 ідеальних частин
цегельної будівлі АДРЕСА_1, укладеного 4
лютого 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
посвідченого приватним нотаріусом
Трускавецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого у
реєстрі за № 340, скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в позові у цій
частині. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ВК
«Курорт-Сервіс» просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції, а
також скасувати ухвалу апеляційного
суду, посилаючись на порушення норм
процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, до якої
приєдналась ОСОБА_3, просить скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
первісному позові та задоволення
зустрічного позову.

Касаційні скарги не містять доводів
щодо незаконності оскаржуваних
судових рішень у частині відмови в
позові про визнання недійсним
виконавчого напису нотаріуса від 9
квітня 2001 року, тому вони у цій частині
судом касаційної інстанції не
переглядаються.

Обговоривши доводи касаційних скарг,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга ТОВ «Курорт-Сервіс»
на рішення апеляційного суду та
касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення
судів у справі підлягає задоволенню
частково, а касаційна скарга ТОВ «ВК
«Курорт-Сервіс» на ухвалу апеляційного
суду - відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що у забезпечення
виконання умов кредитного договору 2
липня 1999 року між акціонерним
товариством «Західно-український
комерційний банк» та ТОВ «ВК
«Курорт-сервіс» укладено договір
застави нерухомого майна, а саме: 11/50
ідеальних частин цегляної будівлі по
АДРЕСА_1, а саме: приміщення № 40 площею
9,6 в.м., приміщення № 41 площею 6,9 кв.м.,
приміщення № 42 площею 334,9 кв.м.,
приміщення № 46 площею 121 кв.м.,
приміщення № 9 площею 11,2 кв.м.,
загальною площею 495,3 кв.м.

9 квітня 2001 року приватним нотаріусом
Трускавецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис
та запропоновано звернути стягнення на
11/50 ідеальних частин цегляної будівлі
по АДРЕСА_1, а саме: приміщення № 40
площею 9,6 в.м., приміщення № 41 площею 6,9
кв.м., приміщення № 42 площею 334,9 кв.м.,
приміщення № 46 площею 121 кв.м.,
приміщення № 9 площею 11,2 кв.м.,
загальною площею 495,3 кв.м.

8 січня 2002 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання зазначеного
виконавчого напису нотаріуса.

5 листопада 2002 року Львівською філією
спеціалізованого державного
підприємства «Укрспец'юст» проведено
68-й аукціон з продажу зазначеного
нерухомого майна.

Відповідно до акта про проведення
аукціону, його переможцем визнано
ОСОБА_3, яка придбала спірне нерухоме
майно загальною площею 478,9 кв.м. за 60 400
грн.

23 грудня 2002 року ОСОБА_3 отримала
свідоцтво про право власності на 11/50
ідеальних частин цегляної будівлі по
АДРЕСА_1 (в плані відображено
позначками «40», «41», «42», «46», Ѕ частина
приміщення «9») загальною площею 478,9
кв.м.

31 січня 2003 року ОСОБА_3 отримала
реєстраційне посвідчення про право
приватної власності на зазначене
нерухоме майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 25 вересня 2003 року ОСОБА_3 продала
зазначене нерухоме майно ОСОБА_4

У забезпечення виконання договору
позики, 4 лютого 2004 року ОСОБА_4 передав
спірне нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_5

Задовольняючи частково позов ТОВ «ВК
«Курорт-Сервіс» та відмовляючи в
позові ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив із того, що аукціон з продажу
нерухомого майна № 68 від 5 листопада 2002
року, на якому ОСОБА_3 купила у ТОВ «ВК
«Курорт-Сервіс»11/50 ідеальних частин
цегляної будівлі АДРЕСА_1, підлягає
визнанню недійсним, оскільки
інформація про розмір проданого майна,
що була розміщена у місцевій пресі
перед проведенням аукціону, не
відповідала дійсності, що вплинуло на
його оцінку та призвело до порушення
прав ТОВ «ВК «Курорт-Сервіс». Крім того,
під час визначення вартості проданого
на аукціоні майна, до неї не було
включено суму податкового зобов'язання
ТОВ «ВК «Курорт-Сервіс» перед
державним бюджетом, недотримано
порядок зниження ціни продажу. Всі
активи позивача, зокрема і спірне
майно, перебували в податковій заставі.
Таким чином, із ТОВ «ВК «Курорт-Сервіс»
на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 44
000 грн, сплачені останньою на аукціоні.

Вирішуючи позов у частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
25 вересня 2003 року, відповідно до якого
ОСОБА_3 продала зазначене нерухоме
майно ОСОБА_4, суд першої інстанції
дійшов висновку, що цей договір
підлягає визнанню недійсними з огляду
на недійсність аукціону з продажу
зазначеного майна від 5 листопада 2002
року. Крім того, не зважаючи на розгляд
справи у суді про правомірність
набуття нею права власності на 11/50
ідеальних частин цегляної будівлі
АДРЕСА_1, ОСОБА_3 25 вересня 2003 року
продала спірне приміщення ОСОБА_4

Визнаючи недійсним договір іпотеки,
укладений 4 лютого 2004 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із
того, що в іпотеку передано нерухоме
майно, яке не виділено в натурі та не
зареєстровано як окремий об'єкт
нерухомого майна, що є порушенням ч. 2
ст. 6 Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи в зустрічному позові, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
ОСОБА_4 не є добросовісним набувачем
майна, оскільки мав можливість
дізнатись про купівлю у ОСОБА_3 майна,
щодо якого вирішується спір у суді.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд скасував
ухвалене ним рішення у частині
визнання недійсним договору іпотеки,
укладеного 4 лютого 2004 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 з тих підстав, що не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна. В іншій частині
апеляційний суд погодився із
висновками суду першої інстанції.

Із висновками суду апеляційної
інстанції колегія суддів погоджується
частково огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України
«Про заставу» ( у редакції чинній на час
виникнення правовідносин) звернення
стягнення на заставлене майно
здійснюється за рішенням суду
(арбітражного або третейського суду),
на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо інше не передбачено
законом або договором застави.

За змістом ст. 66 Закону України «Про
виконавче провадження» спеціалізовані
організації проводять прилюдні торги
за заявкою державного виконавця, в якій
зазначається мінімальна початкова
ціна майна, що виставляється на торги.
До заявки додаються: 1) копія
виконавчого документа; 2) копія акта
арешту майна; 3) документи, що
характеризують об'єкт нерухомості; 4)
копії документів що підтверджують
право користування земельною ділянкою
чи право власності на неї.

Правила проведення прилюдних торгів
визначені Тимчасовим положенням про
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (затвердженим наказом
Міністерства юстиції України № 68/5 від
27 жовтня 1999 року та зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 2
листопада 1999 року за № 745/4038) ( далі -
Тимчасове положення), за змістом якого
прилюдні торги є спеціальною
процедурою, за результатами якої
укладається договір купівлі-продажу,
сторонами якого є переможець торгів і,
залежно від змісту укладеного між ними
договору, відділ державної виконавчої
служби або спеціалізована організація
як організатор торгів.

Цим Тимчасовим положенням визначено,
що прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну (п.
2.2 Тимчасового положення), та
передбачені певні правила проведення
цих торгів, а саме: по-перше, правила,
які визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розд. 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила,
які стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу
правової природи процедури реалізації
майна на прилюдних торгах, яка полягає
в продажу майна, тобто в забезпеченні
переходу права власності на майно
боржника, на яке звернено стягнення, до
покупця - учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а отже, є правочином. Укладений
на прилюдних торгах правочин може бути
визнано недійсним за наявності для
цього правових підстав.

Відповідно до пунктів 3.5, 3.6 Тимчасового
положення ( в редакції на час
проведення аукціону) спеціалізована
організація, яка проводить публічні
торги, не пізніше як за 15 днів до дня
проведення публічних торгів публікує
за місцезнаходженням нерухомого
майна в друкованих засобах масової
інформації інформаційне повідомлення
про нерухоме майно, що підлягає
реалізації. Це інформаційне
повідомлення може також бути публічно
оголошене в інших засобах масової
інформації. Зміст інформаційного
повідомлення повинен містити, зокрема:
найменування, опис і характеристику
нерухомого майна; його
місцезнаходження (адресу); стартову
ціну.

Судами встановлено, що відділом
державної виконавчої служби та
спеціалізованим державним
підприємством організацією не
виконано вимоги щодо змісту інформації
про нерухоме майно, яке підлягало
продажу на аукціоні.

Відповідно до ст. 48 ЦК Української РСР
(який був чинним на час проведення
прилюдних торгів) недійсною є та угода,
що не відповідає вимогам закону. По
недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Згідно із ч. 2 ст. 48 Закону України «Про
власність» (який був чинним на час
проведення прилюдних торгів) власник
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків.

Вирішуючи спір, судами встановлено, що
перед проведенням прилюдних торгів із
реалізації 11/50 ідеальних частин
цегляної будівлі по АДРЕСА_1
спеціалізоване державне підприємство
«Укрспец'юст» та відділ державної
виконавчої служби Трускавецького
міського управління юстиції у
Львівській області не виконали вимог п.
5 Положення про порядок проведення
аукціонів (публічних торгів) з
реалізації заставленого майна,
оскільки розмістили інформацію про
розмір нерухомого майна, що не
відповідала дійсному його розміру.

З огляду на те, що таке порушення
процедури продажу призвело до
порушення прав власника ТОВ «ВК
«Курорт-Сервіс» та вплинуло на
вартість нерухомого майна, суди дійшли
обґрунтованого висновку про визнання
недійсним аукціону з продажу
заставленого майна, акта про
проведений аукціон, свідоцтва про
право власності та реєстраційного
посвідчення, а також зобов'язання ТОВ
«ВК «Курорт-Сервіс» повернути ОСОБА_3
сплачені нею на прилюдних торгах 44 000
грн.

Не заслуговують на увагу доводи
касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що
розбіжності у розмірі об'єкта
нерухомості не вплинули на права ТОВ
«ВК «Курорт-Сервіс», оскільки під час
визначення вартості переданого на
прилюдні торги нерухомого майна
експерт виходив із його площі 478,5 кв.м.,
а не дійсного розміру 495,3 кв.м.

Вирішуючи спір, суди дійшли висновку,
що внаслідок допущеної помилки під час
процедури прилюдних торгів реально
було відчужено майно у більшому
розмірі, ніж зазначено в
інформаційному повідомленні про об'єкт
продажу.

Колегія суддів погоджується із
доводами касаційної скарги ТОВ «ВК
«Курорт-Сервіс» щодо незаконності
рішення апеляційного суду у частині
відмови в позові про визнання
недійсним договору іпотеки, укладеного
4 лютого 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України (у
редакції, чинній на час укладення
договору іпотеки від 4 лютого 2004 року)
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Дійшовши висновку відсутність підстав
для визнання недійсним договору
іпотеки, апеляційний суд виходив із
того, що не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна.

Проте апеляційний суд не звернув увагу,
що за своєю правовою природою договір
іпотеки не є правочином щодо
відчуження майна, такий договір може
бути визнано недійсним, зокрема, на
підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України
«Про іпотеку» співвласник нерухомого
майна має право передати в іпотеку свою
частку в спільному майні без згоди
інших співвласників за умови виділення
її в натурі та реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості.

Встановивши, що на час укладення
оспорюваного договору іпотеки
передані за цим договором 11/50 частин
ідеальних частин нежитлового
приміщення не було виділено в натурі та
не зареєстровано як окремий об'єкт
нерухомого майна, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
визнання такого договору недійсним.

З огляду на викладене, рішення
Трускавецького міського суду
Львівської області від 2 вересня 2011
року підлягає залишенню в силі у
частині задоволення позову ТОВ «ВК
«Курорт-Сервіс» про визнання недійсним
договору іпотеки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 145 ЦК
Української РСР, якщо майно за плату
придбане у особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
повинен був знати (добросовісний
набувач), то власник вправі витребувати
це майно від набувача лише в разі, коли
майно загублене власником або особою,
якій майно було передане власником у
володіння, або викрадено у того чи
іншого, або вибуло з їх володіння іншим
шляхом поза їх волею. Витребування
майна з підстав, зазначених у частині
першій цієї статті, не допускається,
якщо майно було продано в порядку,
встановленому для виконання судових
рішень.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_4, апеляційний
суд виходив із того, що він не є
добросовісним набувачем нерухомого
майна відповідно до ст. 145 ЦК
Української РСР, оскільки міг
дізнатись від ОСОБА_3 про те, що у
судовому порядку вирішується спір щодо
цього майна і до вирішення спору вона
не має права ним розпоряджатись. Крім
того, апеляційний суд також встановив,
що ОСОБА_4 ніколи не мав доступу до
нього, огляд придбаного ним майна не
проводив, знав, що до нього немає
доступу і ОСОБА_3

Суд першої інстанції надав оцінку
обставинам вибуття майна із власності
позивача і дійшов висновку, що таке
вибуло поза його волею, оскільки було
примусово реалізоване відділом
державної виконавчої служби з
порушенням чинного законодавства.

Такий висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим, оскільки аукціон
(прилюдної торги) з реалізації спірного
майна визнано судом таким, що
проведений з порушенням чинного
законодавства, тому особа, яка придбала
це майно, не є добросовісним набувачем.

Крім того, позовна вимога про визнання
добросовісним набувачем не є належним
способом захисту порушеного права, а є
однією із обставин, що має значення для
справи та підлягає доказуванню.

Ураховуючи, що зазначені вище висновки
суду не спростовано ОСОБА_4 належними
та допустимими доказами, судові
рішення у частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_4 підлягають
залишенню без змін.

Застосування судами до спірних
правовідносин п. 5 Положення про
порядок проведення аукціонів
(публічних торгів) з реалізації
заставленого майна є безпідставним,
оскільки цей нормативно-правовий акт
стосується податкових застав як
способу забезпечення непогашеного у
строк податкового зобов'язання, а не
застави як способу забезпечення
кредитного договору, який не було
своєчасно виконано позивачем, що і
стало підставою для звернення
стягнення на спірне майно.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про
податок на додану вартість» операції з
реалізації органами державної
виконавчої служби арештованого за
посередництвом спеціалізованого
державного підприємства «Укрспец'юст»
не є об'єктом оподаткування податком на
додану вартість.

Посилання ОСОБА_4 у касаційній скарзі
на безпідставне застосування судом до
спірних правовідносин норм Закону
України «Про податок на додану
вартість» та п. 5 Положення про порядок
проведення аукціонів (публічних
торгів) з реалізації заставленого
майна не впливають на висновки суду
про визнання аукціону з продажу
заставного майна, який відбувся 5
листопада 2002 року, недійсним, оскільки
суд встановив порушення чинного
законодавства при проведенні аукціону
з реалізації спірного майна.

Інші доводи касаційних скарг також
висновків судів не спростовують.

Не підлягає задоволенню касаційна
скарга ТОВ «ВК «Курорт - Сервіс» на
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України
провадження у цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

Постановляючи зазначену ухвалу,
апеляційний суд закрив провадження у
справі в частині вимог до
спеціалізованого державного
підприємства «Укрспец'юст», оскільки
воно було ліквідоване без
правонаступників відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 452 від 5 квітня 2006 року.

З огляду на дату вирішення питання про
закриття провадження у справі та
положення ч. 3 ст. 2 ЦПК України, не
заслуговують на увагу доводи
касаційної скарги ТОВ «ВК
«Курорт-Сервіс» про порушення порядку
вирішення питання про закриття
провадження у справі у частині вимог до
спеціалізованого державного
підприємства «Укрспец'юст».

Керуючись статтями 336, 337, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс»
на ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року залишити
без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_4, до якої
приєдналась ОСОБА_3, на рішення
Трускавецького міського суду
Львівської області від 2 вересня 2011
року, рішення апеляційного суду
Львівської області від 7 лютого 2014 року,
а також касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс»
на рішення апеляційного суду
Львівської області від 7 лютого 2014 року
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року у частині
відмови у задоволенні первісного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс» про визнання недійсним
договору іпотеки, укладеного 4 лютого
2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, скасувати
та залишити в цій частині в силі
рішення Трускавецького міського суду
Львівської області від 2 вересня 2011
року.

В іншій частині рішення Трускавецького
міського суду Львівської області від 2
вересня 2011 року та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 7 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.
Мартинюк

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник