АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Басалаєва А.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.12.2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Осмолович В.С.

Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 26.02.2013 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,

ОСОБА_1

Про стягнення суми боргу за
договором позики

заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися,
перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о
в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 26.02.2013 р. частково
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за
договором позики, а саме : стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користть
ОСОБА_2 360 000 грн. та судовий збір.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення відповідач ОСОБА_1 просить це
рішення змінити в частині стягнення з
нього суми грошей та судових витрат на
користь ОСОБА_2, і постановити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні позову до нього відмовити,
посилаючись, зокрема, на те, що суд
неповно з»ясував обставини справи, не
дав належної оцінки доказам, порушив
норми матеріального і процесуального
права.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Постановлюючи рішення суд виходив,
зокрема, що з того, що відповідачка не
виконала своїх обов"язнь за договором
позики, що умовами договору
передбачено, що у разі невиконання або
неналежного виконання договору
позики, понесені збитки
відшкодовуються відповідачами
солідарно; що зобов"язання за договором
відповідачами фактично не виконані, а
тому, дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Проте із такими висновками суду
погодитися не можна з таких підстав.

Так, обгрунтовуючи апеляційну скаргу
відповідач, зокрема, зазначав, що про
договір йому нічого не відомо, що його
згоди на укладання такого договору
відповідачка ОСОБА_3 не питала і він
такої згоди не надавав, що він не є
стороною цього договору і його не
підписував, а тому, вважає, що не
повинен нести відповідальності за
відшкодування шкоди за цим договором.

До того ж зазначав, що на час укладання
вказаного договору, подружжя не
проживало разом, що договір позики був
укладений позивачкою в той час, коли в
провадженні Фастівського
міськрайоного суду Київської області
вже перебувала справа за його позовом
до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, а в
грудні 2011 р. їх шлюб було розірвано, що
підтверджується доданою до апеляції
копією рішення Фастівського
міськрайоного суду Київської області
від 19.12.2011 (а.с.51).

Такі доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу з огляду на
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно договору позики від 1.10.2011 р. між
позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 був
укладений договір позики, згідно умов
якого позивач передав, а відповідачка
прийняла безвідсоткову грошову позику
у розмірі 360 000 грн. (а.с.6-7).

Згідно п.п.3.2 вказаного договору
відповідачка зобов"язалася повернути
позику в строк до 1.10.2012 р., проте, на час
розгляду справи умов договору не
виконала.

На час укладення договору позики
перебувала у шлюбі з відповідачем
ОСОБА_1

Згідно п.4.1 ст.4 договору передбачено
відповідальність сторін за
невиконання умов договору, а саме : в
разі невиконання або неналежного
виконання позичальником договірних
зобов"язань, понесені збитки
відшкодовуються подружжям солідарно.

Заперечуючи проти апеляційної скарги
представник позивача, зокрема,
посилався на те, що договір позики було
укладено в інтересах сім»ї, і що кошти
були використані на потреби сім»ї, а
тому, відповідачі, які були подружжям,
повинні нести солідарну
відповідальність.

Проте, із такими доводами представника
погодитися не можна, оскільки, вони не
підтверджуються жодними доказами.

Із договору позики вбачається, що він
є двостороннім, укладений між двома
особами; що відповідач ОСОБА_1 не є
стороною договору. Належних та
допустимих доказів в розумінні
ст.ст.57-60 ЦПК України того, що цей
договір укладався за згодою
відповідача ОСОБА_1, а також, що
отримані за договором позики кошти
були використані на потреби сім»ї,-
суду не надано.

Тому, судова колегія вважає, що
виходячи із встановлених обставин
справи і доказів, наявних у матеріалах
справи, вбачаються боргові
зобов»язання відповідачки ОСОБА_3
перед позивачем.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
з обов"язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що з висновками суду першої
інстанції щодо солідарного стягнення
боргу з обох відповідачів, в тому числі
із ОСОБА_1, погодитися не можна,
оскільки, вони не відповідають вимогам
закону та не підтверджені належними
доказами.

Рішення суду в цій частині не можна
визнати законним і обгрунтованим,
тому, в цій частині воно підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог про солідарне
стягнення боргу з ОСОБА_1, а в решті
рішення належить залишити без змін. В
іншій частині рішення суду ніким не
оспорюється.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 26.02.2013 р. - скасувати в
частині солідарного стягнення боргу з
відповідача ОСОБА_1 та солідарного
стягнення судового збору, і в цій
частині в задоволенні позову
відмовити. В решті рішення залишити без
змін.

Рішення може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :