________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/4711/2012
Провадження № 2/520/5313/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2012 року позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача, який 04.04.2012 року
було уточнено, та просила суд стягнути
з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь
ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2, на її утримання
аліменти у розмірі 4000 гривень з усіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
серпня 2010 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що 20 липня
1985 року було укладено шлюб між
позивачем та відповідачем. З жовтня 2008
року позивач веде домашнє
господарство. Роботу залишила на
вимогу чоловіка, оскільки її
відсутність вдома була приводом для
постійних сварок та образ з боку
відповідача, через що стан здоров'я
позивача суттєво погіршився. До того ж
в позивача з'явилось неврологічне
захворювання нейродерміт, приступи
якого постійно загострюються і на
теперішній час. Також за результатами
останнього обстеження в позивача
виявлені ознаки дистрофії печінки та
калькулезний хронічний холецистит.

Отже, влаштуватись на роботу позивач не
має можливості, оскільки приступи
захворювань повторюються і роблять
неможливою регулярну працю. У зв'язку з
чим звернулась до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 03.08.2012 року позовні
вимоги ОСОБА_1 було задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 на її
утримання аліменти у розмірі 2000
гривень щомісячно, починаючи з 13.04.2012
року до 13.04.2015 року, а також стягнуто в
дохід держави судовий збір у розмірі 214,
60 гривнь.

Проте, 12.06.2014 року представник заявника
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернувся до суду з
заявою, в якій просив суд заочне
рішення по справі № 1512/4711/2012 про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти у розмірі 2000 гривень
щомісячно, починаючи з 13.04.2012 року до
13.04.2015 року, скасувати і призначити
справу до розгляду в загальному
порядку.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 27.06.2014 року заочне рішення
Київського районного суду від 03.08.2012
року було скасовано та призначено
справу до розгляду в загальному
порядку.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 у судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову,
посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 з
2002 року є приватним підприємцем, та з 29
березня 2008 року по 13 березня 2010
працювала на посаді керівника комітету
СОН "Золотий берег".

Позивач ОСОБА_1 у судові засідання
призначені на 28 липня 2014 року, 12 вересня
2014 року, 14 жовтня 2014 року та 10 листопада
2014 року не з'явилась, про час, дату та
місце розгляду справи сповіщалась
належним чином. 13 жовтня 2014 року від
неї до суду надійшла заява, в якій
позивач просила відкласти розгляд
справи у зв'язку з проведеною
операцією, однак, доказів цього суду не
надала та в подальшому справою не
цікавилась.

Таким чином суд вважає, що позивач
нехтуючи своїми правами та обов'язками,
передбаченими ст. 27 ЦПК України, не
з`явилась до суду з неповажних причин,
що, враховуючи строки перебування
справи в провадженні суду (більше 2
років!) та вимоги Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України, дає можливість
розглянути справу у її відсутність. При
цьому суд бере до уваги багаторазові
неявки позивача у судові засідання, що
затягує строки розгляду справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд, вислухавши представника
відповідача та дослідивши матеріали
справи, вважає, що в задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

Правовідносини між сторонам виникли з
сімейних відносин та врегульовані
положеннями Сімейного Кодексу України.

У судовому засіданні встановлено, що 20
липня 1985 року було зареєстровано шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в Книзі
реєстрації шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за № 1216.
Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила
прізвище на ОСОБА_1.

Подружні стосунки між сторонами не
склались, в результаті чого рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
02.04.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було розірвано. Після розірвання шлюбу
відповідачу залишено прізвище ОСОБА_1

Відповідно до консультативного
висновку ендокринолога Одеського
обласного ендикнорологічного
диспансеру від 22 вересня 2008 року у
позивача виявлено захворювання шкіри
(а.с.7)

Відповідно до висновку лікаря Центру
рекунструктивної та поновлюючої
медицини за результатами
ультразвукового дослідження органів
черевної порожнини від 28 березня 2012
року у позивача виявлені ознаки
дистрофії печінки та калькулезний
холецистит (а.с. 14,15,16, 17 ).

Відповідно до напряму на
госпіталізацію на 04.04.2012 року
захворювання позивача потребують
хірургічного втручання (а.с. 18).

Відповідно до п.1 ст.75 СК України
дружина, чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного.

Частина 2 ст.75 СК України, в свою чергу,
визначає, що право на утримання
(аліменти) має той з подружжя, який
зокрема, потребує матеріальної
допомоги, за умови, що другий із
подружжя може надавати матеріальну
допомогу.

Згідно ч.4 ст.75 СК України, один із
подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Судом враховуються при визначенні
розміру аліментів обставини, які
передбачені ч.1 ст. 182 СК України, стан
здоров`я та матеріальний стан позивача
та платника аліментів, що має істотне
значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 80 СК України аліменти
присуджуються одному із подружжя у
частці від заробітку (доходу) другого з
подружжя і (або) у твердій гршовій сумі.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 СК України якщо у
зв'язку з вихованям дитини, веденням
домашнього господарства, піклуванням
про членів сім'ї, хворобою або іншими
обставинами, що мають істотне значення,
один із подружжя не мав можливості
одержати освіту, працювати, зайняти
відповідну посаду, він має право на
утримання у зв'язку з розірванням шлюбу
і тоді, якщо є працездатним, за умови, що
потребує матеріальної допомоги і що
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу. Право
на утримання у цьому випадку триває
протягом трьох років від дня
розірвання шлюбу.

Разом з тим, суд приймає до уваги той
факт, що позивач ОСОБА_1 з 2002 року є
приватним підприємцем, що
підтверджується витягом з ЄДР, та
згідно довідки СОН «Золотий Берег» з 29
березня 2008 року по 13 березня 2010
працювала на посаді керівника комітету
СОН "Золотий берег".

Таким чином можливо зробити висновок,
що позивач є працездатною, а від так
сторонньої допомоги не потребує.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом
можуть бути будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та запере чення
сторін, та інші обставини, що мають
значення для прави льного вирішення
справи.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального
Кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В порушення вищевказаних вимог закону
позивач не надала суду належних
доказів, які б свідчили, проте, що її
матеріальне становище є вкрай важким, а
дохід є меншим прожиткового мінімуму, у
зв'язку з чим вона потребує
матеріальної допомоги, а судом таких
обставин не встановлено.

Також суду не було надано жодних
доказів спроби позивача влаштуватись
на легку роботу чи роботу з неповним
робочим днем.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129
Конституції України, ст.1 ЦПК України
задачами цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних, прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб, інтересів
держави. Основними засадами
судочинства є законність, рівність
усіх учасників судового процесу перед
законом і судом, забезпечення
доведеності вини, змагальність сторін
та свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, гласність судового
процесу та його повне фіксування
технічними засобами, забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження та обов'язковість рішень
суду до виконання.

Розглянувши повно, всебічно,
неупереджено та об'єктивно вимоги
ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її
утримання, суд прийшов до висновку, що в
задоволені позову слід відмовити через
його безпідставність.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215,
223, 294, 367 ЦПК України, ст. ст.75, 76, 79, 80 СК
України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Київський районний
суд м.Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.