АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8966/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Галічий В. М. Доповідач - Болтунова
Л.М. Категорія 12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: Макарова М.О.,
Тамакулової В.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
29 жовтня 2013 року у справі за позовом
Прокурора Жовтневого району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Дніпропетровської міської ради
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня
2013 року позов прокурора Жовтневого
району м. Дніпропетровська в інтересах
держави в особі Дніпропетровської
міської задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,0003 га, яка розташована біля
будинку АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську,
державі в особі Дніпропетровської
міської ради, привівши її у придатний
для використання стан шляхом знесення
за власний рахунок розміщених на ній
споруд. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 липня
2014 року, за наслідками розгляду
апеляційної скарги ОСОБА_3, вищевказане
заочне рішення від 29 жовтня 2013 року
було залишено без змін.

26 вересня 2014 року ОСОБА_2 також подала
апеляційну скаргу на зазначене заочне
рішення, в якій, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення
ухвалено з додержанням вищевказаних
вимог закону.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 28 січня 2013 року
Державною інспекцією сільського
господарства в Дніпропетровській
області проведена перевірка вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил, за
наслідками якої було складено акт про
виконані будівельні роботи ОСОБА_2 з
реконструкції квартири АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську шляхом будівництва
прибудови розміром 2,16х5,66 м. по
зовнішнім стінам (а.с. 7-8).

28 березня 2013 року Державною
інспекцією сільського господарства в
Дніпропетровській області проведено
перевірку щодо дотримання вимог
земельного законодавства під час
будівництва споруди біля будинку
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, під час
якої виявлено порушення та складено
акт, відповідно до якого земельна
ділянка площею 0,0003 га за вказаною
адресою використовується
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по
фактичному розміщенню прибудови до
квартир АДРЕСА_2 без
правовстановлюючих документів, за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про їх
передачу у власність або надання у
користування (оренду) та за відсутності
вчиненого правочину щодо вказаної
земельної ділянки (а.с. 5-6).

Згідно ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Таке майно може бути знесене за
рахунок особи, яка здійснила
будівництво на підставі рішення суду
за позовом відповідного органу
державної влади або місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 116 Земельного
Кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
право користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим кодексом.

Згідно зі ст.1 Закону України
„Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
самовільним зайняттям земельної
ділянки вважаються будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Оскільки прибудова до житлового
будинку АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську
була зведена відповідачами на
самовільно зайнятій земельній ділянці,
відповідних дозволів та узгодження
ними отримано не було, проектної
документації не складено, а тому
районний суд дійшов правильного
висновку, що спірна прибудова є
самочинним будівництвом.

Згідно ст. 212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції правомірно зобов'язав ОСОБА_2
та ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,0003 га, яка
розташована біля будинку АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, державі в особі
Дніпропетровської міської ради,
привівши її у придатний для
використання стан шляхом знесення за
власний рахунок розміщених на ній
споруд.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що при розгляді справи,
районним судом спір було вирішено у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права. Рішення є
обґрунтованим, його висновки про
встановлені обставини і правові
наслідки є вірними.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого в справі
рішення, оскільки вони зводяться до
незгоди з цими висновками суду по
оцінці доказів та особистого
тлумачення апелянтом норм права.

Оскільки доводи апеляційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального або
процесуального права, а отже, відсутні
передбачені ст.309 ЦПК України підстави
для скасування вказаного судового
рішення, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
-відхилити.

Заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
29 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Головуючий Л.М.Болтунова

Судді: М.О.Макаров

В.О.Тамакулова