Справа № 128/3272/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем
України

08 грудня 2014 року
м.Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді
Гриценко І.Г.

при секретарі
Манюк Л.В.

представника позивача - адвоката
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю
третьої особи на стороні позивача
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та
стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року до Вінницького
районного суду Вінницької області
звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4,
з участю третьої особи на стороні
позивача ОСОБА_5 про поділ майна
подружжя, в якому просила суд винести
рішення, яким поділити спільно нажите
майно та виділити позивачці в натурі
холодильник SamsungRL-48RSCSWвартістю 4800,00
грн., C/MLG 1091 LDвартістю 2800,00 грн., м'який
куточок «Наполеон» вартістю 6600,00 грн.,
крісло м'яке розкладне «Наполеон»
вартістю 1200,00 грн., СВЧ LGMB 3949Gта ковпак
для СВЧ 25 см вартістю 804,00 грн., люстра
вартістю 2000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувала
тим, що 29.04.2012 року між позивачкою та
відповідачем було зареєстровано шлюб,
у якому в сторін народився син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В квітні 2013 року батьки
відповідача дозволили подружжю
поселитися в квартирі, яка належить
відповідачу. За кошти батьків
позивачки у даній квартирі було
зроблено косметичний ремонт та
придбані меблі: вітальня «Женева»
вартістю 3500,00 грн., спальня «Люкс
Міленіум» вартістю 8200,00 грн., м'який
куточок «Наполеон» вартістю 6600,00 грн.,
крісло м'яке розкладне «Наполеон»
вартістю 1200,00 грн., килим 1,5 х2,2х150
вартістю 450,00 грн., 0,8х3х80 вартістю 350,00
грн., 1х3х140 вартістю 500,00 грн., 1,5х2х210
вартістю 530,00 грн., 2х3 вартістю 1800,00 грн.
Також сторони в період шлюбу придбали
СВЧ LGMB 3949Gта ковпак для СВЧ 25 см
вартістю 804,00 грн., пилосос Самсунг 5610
вартістю 500,00 грн., холодильник
SamsungRL-48RSCSWвартістю 4800,00 грн., C/MLG 1091
LDвартістю 2800,00 грн., люстру вартістю
2000,00 грн., набір каструль вартістю 800,00
грн., м'ясорубку «Mulinex» вартістю 850,00 грн.
Загальна вартість вказаного майна
становить 36684,00 грн.

Проте 24 січня 2014 року в квартиру
прийшла мати відповідача і в грубій
формі виставила позивачку з дитиною за
двері. Забравши речі першої
необхідності позивачка переїхала в
будинок своїх батьків. В подальшому
відповідач і його батьки відмовилися
повертати речі, які купили батьки
позивачки,а також половину речей, які
сторони придбали в період шлюбу і які
залишилися в квартирі відповідача.

Під час розгляду справи
представник позивачки уточнила
позовні вимоги і просила суд винести
рішення, яким поділити спільно нажите
майно, стягнувши з відповідача ОСОБА_4
на користь позивачки ОСОБА_3 грошову
компенсацію за ? частину вартості
спільно нажитого майна в сумі 18204,00 грн
та судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримала повністю, надала пояснення
аналогічні змісту позовної заяви та
просила позов задовольнити повністю.

Представники відповідача ОСОБА_4
позовні вимоги не визнали, надали
письмові заперечення, які приєднані до
матеріалів справи. Також суду пояснили,
що в квартирі відповідача сторони
проживали з вересня 2013 року по 07 січня
2014 року, будь-яких речей домашнього
вжитку, меблів, побутової техніки, тощо
вони не придбавали взагалі. До початку
спільного проживання сторін в даній
квартирі сестра відповідача здійснила
облаштування квартири меблями, іншими
речами та які залишила в користування
сім'ї відповідача, в зв'язку з виїздом в
інше місце проживання. Наголошували, що
меблі, побутова техніка, люстра, які
зображені на фотографіях доданих
позивачкою до позовної заяви відсутні
у квартирі відповідача, натомість
надали фотографії квартири
відповідача та її обстановки, серед
яких відсутні речі, на які вказує
позивачка.

Третя особа на стороні позивача
ОСОБА_5 підтримав заявлений позов і
просив його задовольнити. Суду пояснив,
що за його власні кошти в квартирі
відповідача ОСОБА_4 було зроблено
косметичний ремонт, він за свої власні
кошти купував в смт.Томашпіль у
приватних підприємців меблі, які були
привезені в квартиру с.Агрономічне де
проживала дочка з зятем.

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 дали пояснення
суду про купівлю в них батьком
позивачки меблів, на придбання яких на
ім'я ОСОБА_5 були виписані накладні, що
придбані меблі були завезені в
с.Агрономічне, де проживала позивач.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, третьої особи, свідків
та дослідивши надані сторонами докази
суд встановив такі факти і відповідні
їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29.04.2012 року
між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб у
відділі державної реєстрації актів
цивільного стану Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області,
актовий запис №583 (а.с. 5).

Від даного шлюбу сторони мають
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

В судовому засіданні суд
встановив, що з січня 2014 року сторони
припинили спільне проживання, шлюбних
відносин не підтримують, сторони
проживають окремо. До січня 2014 року
сторони проживали в АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності
відповідачу.

Позивачкою ОСОБА_3 пред'явлено
позов про поділ майна подружжя, з
посиланням на те, що в період шлюбу
сторони придбали меблі, побутову
техніку, інші речі побутового вжитку на
загальну суму 36684,00 грн. і тому згідно
норм Сімейного кодексу України
позивачка має право на стягнення з
відповідача ? частки вартості спільно
нажитого майна подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Пункт 23, 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснив, що
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ст.71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

У разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 ЦПК України.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Пред'явивши позов про поділ
спільно нажитого майна подружжя та
стягнення з відповідача на користь
позивача ? частки вартості спільного
майна подружжя, позивачка ОСОБА_3 не
надала належних доказів, які б
підлягали оцінці у відповідності до ст.
212 ЦПК України того, що вітальня
«Женева» вартістю 3500,00 грн., спальня
«Люкс Міленіум» вартістю 8200,00 грн.,
м'який куточок «Наполеон» вартістю 6600,00
грн., крісло м'яке розкладне «Наполеон»
вартістю 1200,00 грн., килим 1,5 х2,2х150
вартістю 450,00 грн., 0,8х3х80 вартістю 350,00
грн., 1х3х140 вартістю 500,00 грн., 1,5х2х210
вартістю 530,00 грн., 2х3 вартістю 1800,00 грн.,
СВЧ LGMB 3949Gта ковпак для СВЧ 25 см
вартістю 804,00 грн., пилосос Самсунг 5610
вартістю 500,00 грн., холодильник
SamsungRL-48RSCSWвартістю 4800,00 грн., C/MLG 1091
LDвартістю 2800,00 грн., люстра вартістю
2000,00 грн., набір каструль вартістю 800,00
грн., м'ясорубка «Mulinex» вартістю 850,00 грн.
були наявні на час припинення
спільного ведення господарства
подружжя ОСОБА_3 та що вказане майно є
їх спільною сумісною власністю, тобто
придбане одним із подружжя ОСОБА_3.

Додані до позову копії накладних
від 10.06.2013 року та від 09.12.2013 року (а.с. 13,
14) вказують про придбання вітальні
«Женева» вартістю 3500,00 грн., спальні
«Люкс Міленіум» вартістю 8200,00 грн.,
м'якого куточка «Наполеон» вартістю
6600,00 грн., крісла м'якого розкладного
«Наполеон» вартістю 1200,00 грн. батьком
позивачки ОСОБА_5, а не одним із
подружжя ОСОБА_3. Доказів дарування
ОСОБА_5 вказаного майна своїй доньці
ОСОБА_3, позивачка суду не надала. Отже,
суд прийшов до висновку, що дане майно
не належить до спільно нажитого майна
подружжя ОСОБА_3.

Додані до позову копії двох
видаткових накладних № ФОП-001280 від
17.08.2013 року на придбання холодильника
SamsungRL-48RSCSWвартістю 4800,00 грн., C/MLG 1091
LDвартістю 2800,00 грн. (а.с. 12), як про це
вказує позивачка, а також копія
товарного чека №001863 від 12.01.2014 року на
придбання СВЧ LGMB 3949Gта ковпак для СВЧ 25
см вартістю 804,00 грн. (а.с. 10) і копія
накладної від 28.09.2013 року на придбання
пилососа Самсунг 5610 вартістю 500,00
грн.(а.с. 11) свідчать лише про те, що
зазначені в них речі були придбані за
визначені в них ціну та дату їх
придбання, однак не місять інформації
щодо придбання вказаних речей одним із
подружжя ОСОБА_3.

Щодо решти майна, яке зазначене в
позовній заяві (килими 1,5 х2,2х150
вартістю 450,00 грн., 0,8х3х80 вартістю 350,00
грн., 1х3х140 вартістю 500,00 грн., 1,5х2х210
вартістю 530,00 грн., 2х3 вартістю 1800,00 грн.,
набір каструль вартістю 800,00 грн.,
м'ясорубка «Mulinex» вартістю 850,00 грн.,
люстра вартістю 2000,00 грн., тощо), то
позивачка ОСОБА_3 також не надала
належних доказів щодо його придбання
одним із подружжя ОСОБА_3 та щодо
вартості даного майна.

Дослідивши копії фотокарток, які
додані до позовної заяви (а.с. 15-22) і
фотокартки оглянуті в судовому
засіданні, та на які позивачка
посилається, як на доказ, в
підтвердження своїх позовних вимог
щодо наявності вказаного в позовній
заяві рухомого майна у день припинення
спільного проживання подружжя ОСОБА_3,
то суд прийшов до висновку, що дані
копії фотокарток не є належними
доказами, оскільки не містять
ідентифікації з квартирою №27 в будинку
№13 по вулиці Сонячній в с. Агрономічне
Вінницького району Вінницької області,
яка належить на праві власності
відповідачу та в якій проживали
сторони на час припинення їх спільного
проживання, та що фотокартки не є
беззаперечним доказом придбання
зазначеного в позові майна подружжям
ОСОБА_3.

Крім того, з пояснень сторін,
представників, суд встановив, що
відсутні будь-які письмові докази про
підтвердження обставини, що
перераховане в позовній заяві майно
придбано подружжям ОСОБА_3 у шлюбі і є
їх спільним майном (як-то акти, договір
чи інше).

Таким чином, суд прийшов до
висновку, що в задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя слід відмовити в зв'язку з
його недоведеністю на підставі ст. 60
ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
понесені судові витрати слід залишити
за позивачкою ОСОБА_3

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, за участю третьої особи на
стороні позивача ОСОБА_5 про поділ
майна подружжя та стягнення грошової
компенсації за ? частку вартості
спільно нажитого майна в сумі 18204 грн.
та судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя:
І.Г.Гриценко