Справа № 212/7324/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області в
складі: головуючого - судді Борис О.Н., з
участю секретаря Хазієвої Т.В., за
участі представників сторін: позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача - ПАТ
«ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» ОСОБА_4, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Кривого Рогу цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА
БАЛКА» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди ,-

В C Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"ЄВРАЗ СУХА БАЛКА" (надалі - ПАТ " СУХА
БАЛКА"), який в подальшому уточнив, про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні у
сумі 441178,36 грн та моральної шкоди в
сумі 5000 грн. На підтвердження заявлених
вимог вказав, що він працював на ПАТ
"ЄВРАЗ СУХА БАЛКА" на різних професіях і
посадах починаючи з 1983 року по 2007 рік.
Рішенням Жовтненвого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 21 січня 2014 року , залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20
березня 2014 року, на користь позивача
стягнуто недоплачену заробітну плату
за час відпусток у сумі 7847,46 грн.

Враховуючи розмір середнього
заробітку на момент звільнення та
кількість робочих днів з дня
звільнення до дня фактичного
розрахунку, з відповідача повинна бути
стягнута сума, передбачена ст.117 КЗпП
України.

Крім цього, порушення відповідачем
законних прав позивача призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв`язків, що вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, у зв`язку з чим йому
завдано моральної шкоди.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав уточнені позовні
вимоги в повному обсязі, просив їх
задовольнити, посилаючиcь на ті самі
обставини.

Представник відповідача ПАТ "ЄВРАЗ
СУХА БАЛКА" з позовними вимогами не
погодилась у повному обсязі, вважає їх
безпідставними та такими що
задоволенню не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області від 21
січня 2014 року, яке залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20
березня 2014 року, на користь позивача
стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» 7847,46
грн недоплаченої заробітної плати при
звільненні ( а.с. 5-10).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні
працівника виплата всіх сум, шо
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП в разі невиплати з
вини власника або уповнова женого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазна чені у
ст. 116 цього Кодексу, при відсутності
спору про їх розмір підприєм ство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. При наявності
спору про розміри належних звільненому
працівникові сум власник або упо
вноважений ним орган повинен сплатити
зазначене в цій статті відшкодуван ня
в тому разі, коли спір вирішено на
користь працівника.

Конституційний Суд України в Рішенні
від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 шодо
офіційного тлумачення положень ст. 233
КЗпП у взаємозв'язку з положеннями
статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив,
що за ст. 47 Кодексу роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в ст. 116
Кодексу, а саме в день звільнення або не
пізніше наступного дня після
пред'явлення звільненим працівником
вимоги про проведення розрахунку.
Непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального
права з урахуванням висновків, що
викладені в Рішенні Конституційного
Суду України від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012,
дає підстави вважати, шо невиплата
звільненому працівникові всіх сум, що
належать йому від власника або
уповноваженого ним органу, є триваючим
правопорушенням, а отже, працівник може
визначити остаточний обсяг своїх вимог
на момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

У пункті 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№ 13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши під час
розгляду справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку під час звільнення, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі,
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а під час не проведення
його до розгляду справи - по день
постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що час затримки (з
дня звільнення ОСОБА_1 до дня
фактичного розрахунку - 23.11.2007 рік)
складає 1643 робочих днів х 268,52 грн
(середній заробіток на момент
звільнення) = 441 178 грн 36 коп (середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні).

При частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми ,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотність цієї частки, порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин.

Суд, враховуючи, що позов ОСОБА_1 про
стягнення недоплаченої заробітної
плати задоволено частково, сума
недоплаченої заробітної плати
встановлена судом у розмірі 7847,46 грн, а
розмір середнього заробітку по момент
фактичного розрахунку складає 441 178,36
грн, і вважає за необхідне при
вирішенні питання про стягнення
середнього заробітку врахувати
положення п.п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування законодавства про оплату
праці» від 24 грудня 1999 року №13,
істотність розміру середнього
заробітку за час затримки виплат
порівняно із середнім заробітком та
інших конкретних обставин по справі,
зокрема, що заборгованість
підприємства утворилась за весь час
роботи позивача, відсутність умислу
підприємства в невиплаті спірної суми
позивачеві та подальші дії
відповідача, спрямовані на виплату сум
недоплати в добровільному порядку та
співмірність заявлених
вимог.Враховуючи наведене на користь
позивача необхідно стягнути 10000 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди на користь
позивача у розмірі 5000 грн суд вважає
позовні вимоги такими що підлягають
частковому задоволенню.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено,
що розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з
подальшими змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, тяжкість
завданої травми, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках, конкретних обставин по
справі і наслідків, що наступили.

Аналізуючи зібрані в справі докази,
в їх сукупності, суд вважає позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, підлягають задоволенню
частково, беручи до уваги конкретні
обставини по справі, обсяг фізичних та
моральних страждань позивача, їх
інтенсивність та довготривалість,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, наслідків, що
наступили, суд вважає, що належною
компенсацією спричиненої позивачу
моральної шкоди є сума в розмірі 500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
необхідно стягнути з відповідача на
користь держави судовий збір в сумі 243
грн.60 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 4, 10-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 47,116,117 Кодексу законів про працю
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
у розмірі 10000 грн, без утримання
податків та обов`язкових платежів та
моральної шкоди у сумі 500 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на
користь держави судовий збір - 243 грн 60
коп.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
районний суд на протязі десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: О. Н. Борис