Справа № 369/4448/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/5860/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

18 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової
І.В.,

при секретарі Черепинець А.І.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
серпня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_5 відшкодування шкоди,
посилаючись на те, що 10 січня 2013 року
між ними та відповідачкою укладено
договір про наміри щодо
купівлі-продажу офісного приміщення
по АДРЕСА_1.

При укладенні даного договору
відповідачка передала їм кошти в
якості завдатку в розмірі 105 000 грн. та
зобов'язалась не пізніше 09 квітня 2013
року укласти основний договір, а
позивачі зобов'язались підготувати всі
документи, необхідні для даного
правочину.

На виконання своїх зобов'язань ОСОБА_2
уклав договір з ТОВ «Центр
Енергія-України» про виконання
будівельних робіт та мав сплатити
кошти за даним договором в розмірі 200 000
грн. 40 коп.

Ним сплачено було спочатку 95 000 грн., які
він взяв в борг у ОСОБА_6 Решту суми та
борг він мав сплатити до 10 квітня 2013
року з коштів, отриманих від продажу
об'єкту.

Відповідачка в свою чергу безпідставно
відмовилась укласти основний договір,
чим порушила договірні зобов'язання.
Оскільки вони свої зобов'язання
виконали у повному обсязі, а
відповідачка ухиляється від виконання
своїх зобов'язань, то їм заподіяна
матеріальна шкода в розмірі 200 000 грн.
втраченого завдатку за договором
виконання будівельних робіт та слід
стягнути на їхню користь 95000 грн. боргу
за договором позики.

Враховуючи вищенаведене, просили суд
визнати бездіяльність ОСОБА_7 щодо
умов попереднього договору від 10 січня
2013 року протиправною, зобов'язати
ОСОБА_7 виконати умови попереднього
договору, а саме, негайно укласти
основний договір купівлі-продажу
нежилого приміщення за адресою:
АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_7 на їх
користь на відшкодування матеріальних
збитків в розмірі 200 000 грн. втраченого
завдатку за договором про виконання
будівельних робіт, та відшкодування
матеріальних збитків в розмірі 95 000 грн.
боргу за договором позики.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
серпня 2014 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 2013 року
між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було
укладено попередній договір
купівлі-продажу офісу, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України,
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку,
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення. Судом першої інстанції
вірно зазначено, що докази укладання
основного договору в матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України
попередній договір між сторонами
припинив свою дію через не укладання
сторонами основного договору.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 листопада 2013 року
задоволено позов ОСОБА_7 та стягнено з
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сплачений аванс за
договором в розмірі 105 000 грн. в рівних
частинах з кожного, оскільки договір
припинив свою дію.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору і одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

За ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Судом першої інстанції також вірно
зазначено, що у судовому засіданні
сторона позивача вказала на
бездіяльність відповідачки щодо
укладення основного договору, однак не
надано суду належних та допустимих
доказів на підтвердження даної
обставини і при розгляді справи не
підтвердили наявності документів,
необхідних для укладення договору.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
одностороннім, якщо одна сторона бере
на себе обов'язок перед другою стороною
вчинити певні дії або утриматися від
них, а друга сторона наділяється лише
правом вимоги, без виникнення
зустрічного обов'язку щодо першої
сторони. Договір є двостороннім, якщо
правами та обов'язками наділені обидві
сторони договору. Договір є відплатним,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає із суті
договору.

За ст.627 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. У
договорах за участю фізичної особи -
споживача враховуються вимоги
законодавства про захист прав
споживачів.

Також судом першої інстанції було
вірно зазначено, що нормами цивільного
законодавства не передбачено примус до
виконання зобов'язання, що ґрунтується
на попередньому договорі, зокрема
укладення договору чи стягнення суми,
передбаченої для основного договору,
якщо інше не передбачено самим
попереднім договором (ст.635 ЦК України).
Тому правові підстави спонукати
ОСОБА_7 до укладення основного договору
купівлі-продажу офісу, який належать
позивачам відсутні. Дані договори
укладаються виключно за згодою сторін,
які дійшли всіх істотних умов щодо всіх
умов договору. Тому суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
відмовивши у задоволенні частини
позовних вимог про зобов'язання
укласти договір.

З матеріалів справи вбачається, що 30
січня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Центр
«Енергія-Україна» укладено договір про
виконання будівельних робіт.

За умовами даного договору замовник
доручає й оплачує, а генпідрядник
приймає на себе обов'язок виконати
будівельно-монтажні роботи в обсязі і
на умовах, передбачених додатками до
даного договору, які є невід'ємною його
частиною.

Судом першої інстанції також вірно
зазначено, що ні в договорі, ні в
поданих суду додатках не міститься
адреси виконання робіт. Також не
вказаний об'єкт і в розписці ОСОБА_2 від
30 січня 2013 року.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27 березня 1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» вказано, що розглядаючи позови
про відшкодування шкоди, суди повинні
мати на увазі, що шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

За ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Відповідно до ч.4
ст.60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки при розгляді справи не подано
належних та допустимих доказів того, що
саме через неправомірні дії
відповідачки ОСОБА_7 позивачам завдана
матеріальна шкода, та між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок, є
вина зазначеної особи, тому виходячи з
вищенаведеного суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку,
відмовивши у задоволенні позовних
вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Сліпченко О.І.

Іванова І.В.