АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7784/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 641/4893/14-ц
Доповідач - Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів -
Коростійової В.І., Крилової Т.Г.

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Комінтернівського районного
суду міста Харкова від 06 жовтня 2014 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: державний виконавець
Відділу державної виконавчої служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області про
стягнення заборгованості по аліментам,
-

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом.

Після уточнення позовних вимог (а.с.52)
просив стягнути з ОСОБА_2:

- заборгованість в сумі 8590 гривень, які
було надіслано його сином - ОСОБА_3 на
адресу ОСОБА_2 для сплати аліментів на
його користь;

- 1718 гривень збитків відповідно до
вимог ст..22 ЦК України.

Просив попередити ОСОБА_2 про наслідки
за перешкоджання виконання рішення
суду ст.. 382 КК України; прийняти міри
передбачені ст.165 КК України відносно
ОСОБА_2 щодо невиконання нею умов
довіреності № 376.

Посилався на те, що за рішенням
Апеляційного суду Харківської області
від 03 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_3
зобов'язаний платити аліменти на його
користь. Згідно довіреності № 376 від 07
квітня 2010 року ОСОБА_2 отримує
регулярні грошові перекази з Ізраїлю
від сина - ОСОБА_3 у розмірі по 1500
гривень для передачі ОСОБА_1 в якості
аліментів. Проте, ОСОБА_2 отримані за
дорученням кошти позивачу не передає.

Позовних вимог до відповідача ОСОБА_3
позивач не висував.

Відповідач ОСОБА_2, в особі свого
представника, позов не визнала, надала
письмові заперечення (а.с.26-28).
Відповідач ОСОБА_3 до суду не з'явився.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 06 жовтня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду від 06 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду,
що полягає у душевних стражданнях
позивача, яких той зазнав у зв'язку з
протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо
нього; за завдані збитки на підставі
ст.ст.22,250 ЦК України 8950 гривень та
збитки у розмірі 20% від суми 8590 гривень,
а саме, 1718 гривень (а.с.67-69).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав.
Представник ОСОБА_2 проти задоволення
скарги заперечував, вважав рішення
суду законним та обґрунтованим, а
доводи позивача надуманими та
необгрунтованими.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України - в межах доводів апеляційної
скарги і вимог заявлених в суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Як установлено судом та не
заперечується сторонами, рішенням
судової колегії судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області від 03 серпня 2011
року частково задоволено позовні
вимоги ОСОБА_1 - на його користь з
ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання
батька в розмірі 200 гривень (а.с.10,11).

За період з 03 вересня 2013 року по 01
квітня 2014 року має місце
заборгованість по сплаті ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 аліментів (а.с.12)..

З матеріалів справи вбачається, що
згідно відповіді № 6164/19-091-149 від 29
січня 2013 року Посольства України в
Ізраїлі, громадянин ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно перебуває на
консульському обліку Посольства
України в державі Ізраїль. За наявною у
Посольстві інформацією, вказана особа
станом на 12 липня 1999 року проживала на
території Ізраїлю. Відомості щодо
теперішнього місця проживання ОСОБА_3,
можливого місця його роботи, займаної
посади та середньомісячної заробітної
плати у Посольстві України відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
боржником зі сплати аліментів за
вказаним рішенням є ОСОБА_3, а не ОСОБА_2,
а відтак підстав для стягнення такої
заборгованості з останньої немає.

Такий висновок є правильним.

За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Як обгрунтовано зазначив суд першої
інстанції, відсутні правові підстави
для стягнення з ОСОБА_2 на користь
позивача збитків відповідно до ст.22 ЦК
України, оскільки останній не надав
доказів на підтвердження порушення
його цивільного права саме ОСОБА_2,
тоді як відповідно до вимог ст.ст.10,60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона
посилається, як на підству своїх вимог
чи заперечень.

Представник ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_2
будь-яких коштів для передачі позивачу
від ОСОБА_3 не отримувала та таких
зобов'язань на себе не приймала.

Посилання позивача на ст. 250 ЦК України
є безпідставним, оскільки матеріали
справи не містять жодних доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_3
довіреністю уповноважував ОСОБА_2
отримувати грошові перекази для
передачи коштів ОСОБА_1 у рахунок
погашення заборгованості по аліментам.
Довіреність №376, на яку посилається
позивач (а.с.5 зв.), таких пововажень
ОСОБА_2 не надає, тлумачення змісту цієї
довіреності позивачем є помилковим.

Отже, такі вимоги позивача грунтуються
на припущеннях, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК
України, доказування ґрунтуватися на
припущеннях не може.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,
заявлена позивачем в апеляційній
скарзі, знаходиться поза межами
позовних вимог і відповідно до ч.1 ст.303
ЦПК України судом апеляційної
інстанції не розглядається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду міста Харкова від 06 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: