Справа № 310/6103/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2014 року
Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області в складі:

головуючого - судді Дубровської
Н.М.

при секретарі - Коваленко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бердянськ цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту будівництва
нерухомого майна, встановлення факту
володіння та користування самовільно
збудованим нерухомим майном, про
визнання права власності на будівельні
матеріали та за позовом третьої особи,
що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права
власності на будівельні матеріали в
порядку спадкування за законом, суд, -

В С Т А
Н О В И В:

05 серпня 2014 р. позивач ОСОБА_1
звернулася до Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області з позовом до відповідача
ОСОБА_2 про встановлення факту
будівництва нерухомого майна,
встановлення факту володіння та
користування самовільно збудованим
нерухомим майном, про визнання права
власності на будівельні матеріали.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 і після
його смерті залишилось спадкове майно
у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1.
Спадкоємцями першої черги за законом
залишилися сини померлого - ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та дружина померлого - ОСОБА_7
Після смерті ОСОБА_4 спадщину в рівних
частках по 1/2 прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 і після її
смерті, спадщину у вигляді 1/2 частини
вищенаведеного домоволодіння прийняв
син ОСОБА_6 У1976 р. самовільно та без
належного затвердження проекту та
дозволу ОСОБА_5 збудував житлову
прибудову під літ. «А1» для проживання
своєю родиною. 03 жовтня 1996 р. на
підставі рішення виконавчого комітету
Бердянської міської ради народних
депутатів Запорізької області за № 435,
братам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наданий дозвіл
на оформлення документів на збудовану
житлову прибудову під літ. «А1», веранди
«а1», «а2», «а3», «а4», «а5», сарай Б,Н»,
переобладнану кухню № 1-2 під житлову
кімнату, площею 10,2 кв.м. по АДРЕСА_1. На
підтвердження факту самостійного
будівництва ОСОБА_5 прибудови «А1»
наявні: план, фасад та план
встановлення газозабезпечення на
житлову прибудову. Не зважаючи, що
ОСОБА_5 надавався дозвіл на оформлення
документів на житлову прибудову «А1»,
за життя він так і не встиг оформити
правові документи на будову та ввести
її в експлуатацію. 26 жовтня 2007 р. ОСОБА_5
помер і після смерті останнього,
позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину у
вигляді 1/2 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 та отримала свідоцтво про
прийняття спадщини від 29 липня 2008 року,
посвідчене нотаріусом Бердянської
державної нотаріальної контори, де в
склад спадщини житлова прибудова «А1»
не увійшла, бо станом на 2008 рік, тобто на
час відкриття спадщини, будова мала
статус самочинної. ІНФОРМАЦІЯ_7 помирає
рідний брат ОСОБА_5 - ОСОБА_6 Після
смерті останнього, спадщину у вигляді
1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1
приймає його донька - ОСОБА_3 Рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 28 березня 2006 р.
за заявою ОСОБА_3 був встановлений факт
відсутності належної їй самовільно
побудованої прибудови під літ. «А1». 21
квітня 2006 року ОСОБА_3 подарувала свою
частку домоволодіння ОСОБА_2

14 червня 2013 р. БТІ виготовило
відповідачу ОСОБА_8 новий технічний
паспорт, де прибудова «А1» по АДРЕСА_1 не
вказана як самочинна з огляду на
внесені зміни до Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна від 24 травня 2001 р. З огляду на
наведене між нею та ОСОБА_2 виник спір з
приводу належності спірної прибудови,
що змусило звернутися до суду з
позовом, оскільки вважає, що прибудова
належить їй після смерті батька.

26 вересня 2014 р. до суду надійшла
позовна заява третьої особи ОСОБА_3, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права власності на будівельні
матеріали в порядку спадкування за
законом. Позовні вимоги обґрунтовує
тим, що житлова прибудова «А1»
будувалася спільно її батьком ОСОБА_6,
дядьком ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_7
Будівельні матеріали придбавалися
ОСОБА_7 За закінченням будівництва в
прибудові оселився ОСОБА_5 разом зі
своєю родиною. Після смерті ОСОБА_7,
спадщину у вигляді 1/2 частки житлового
будинку по АДРЕСА_1 прийняв батько
ОСОБА_3 - ОСОБА_6, інші спадкоємці,
включно із ОСОБА_5 відмовилися від
спадщини на користь ОСОБА_6 Відповідно
до діючого на той час законодавства
спірна житлова прибудова мала статус
самовільно збудованої і не увійшла до
складу спадкового майна. Проте, до
ОСОБА_6, як до спадкоємця перейшло право
власності на будівельні матеріали,
обладнання, тощо, які були використані
в процесі будівництва у розмірі 1/2
частки, оскільки власником іншої 1/2
частки будівельних матеріалів був
ОСОБА_5 За життя між двома братами не
виникало спорів щодо оформлення права
власності на самочинно збудовану
прибудову під літ. «А1» в рівних
частках, тому і не було спорів з приводу
належності їм у рівних частках і
будівельних матеріалів, які були
використані під час будівництва
житлової прибудови під літ. «А1». Після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6, належну
йому 1/2 частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_3, прибудова
«А1» (1/2 частка) не увійшла до складу
спадщини, оскільки відповідно до
чинного на той час законодавства була
об'єктом самочинного будівництва.
Таким чином, до складу спадщини не
увійшли і будівельні матеріали та
обладнання, що були використані під час
її будівництва. При укладенні договору
дарування на користь ОСОБА_2,
будівельні матеріали з яких збудовано
житлову прибудову під літ. «А1» не
оцінювалися та до складу дарованого
майна не увійшли. 15 липня 2014 р.
Бердянською державною нотаріальною
конторою повідомлено, що у разі
відсутності у спадкоємців відповідних
документів необхідних для видачі
свідоцтва про право на спадщину,
питання підлягає розгляду в судовому
порядку.

У судовому засіданні представник
позивача адвокат ОСОБА_9 позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та
доповіла по його суті. Просила суд
задовольнити їх у повному обсязі. Позов
третьої особи ОСОБА_3, що заявляє
самостійні вимоги на предмет спору до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права
власності на будівельні матеріали в
порядку спадкування за законом не
визнала та просила суд відмовити у його
задоволенні. Крім того, надала суду
заяву про застосування строку позовної
давності до позову третьої особи
ОСОБА_3 та доповіла за нею.

Представник відповідача ОСОБА_10
позовні вимоги ОСОБА_1 та третьої особи
ОСОБА_3 не визнав, просив суд відмовити
у їх задоволенні, обґрунтовуючи
заперечення тим, що на даний час статус
прибудови під літ. «А1», розташованої по
АДРЕСА_1 визначений як не самочинна
будівля, що вбачається з копії
технічного паспорту від 14 червня 2013 р.
та з листа КПТІ БМР за № 250 від 10 червня
2013 р., а є такою, що не здана в
експлуатацію. Також просив звернути
увагу на те, що згідно Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої Наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24 травня
2001 року № 127, до самочинного
будівництва не належать, зокрема,
індивідуальні (садибні), житлові
будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі та
споруди, прибудови до них, що збудовані
до 05 серпня 1992 року. Тому висловив думку
про відсутність предмету спору,
оскільки об'єкт правовідносин -
прибудова під літ. «А1» не є самочинною.

Відповідач ОСОБА_2 у повному
обсязі підтримала свого представника
та просила відмовити позивачу ОСОБА_1
та третій особі ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог.

Представник третьої особи за
довіреністю ОСОБА_11 заперечувала проти
задоволення позовних вимог заявлених
ОСОБА_1 та просила суд відмовити у їх
задоволенні, посилаючись на те, що
вимоги останньої спростовуються
рішенням виконкому про надання дозволу
на оформлення документів, в тому числі
і на житлову прибудову А1» на братів
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 листом БТІ до
виконкому Бердянської міської ради про
те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на території
домоволодіння по АДРЕСА_1 здійснено
самочинне будівництво, в тому числі і
спірної прибудови. Свідки ОСОБА_12,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили, що
спірну прибудову будували всією
родиною, починав ОСОБА_6, закінчував
ОСОБА_5, а їх мати ОСОБА_7 вкладала в
будівництво кошти. Позов третьої особи
ОСОБА_3, що заявляє самостійні вимоги
підтримала у повному обсязі та просила
суд його задовольнити. Заяву, що
надійшла до суду 15 грудня 2014 року про
застосування строків позовної
давності підтримала та просила суд її
задовольнити.

Спеціаліст Державної
Архітектурно-Будівельної інспекції
України Ольшанецька О.Р. суду пояснила,
що набуття права власності на нерухоме
майно відбувається після введення в
експлуатацію та державної реєстрації
об'єктів будівництва. Відповідно до
Порядку № 95, документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 05 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації. Також додала, що до 05
серпня 1992 року не існувало
нормативно-правового акту, який би
змушував громадян вводити в
експлуатацію будівлі та споруди.
Документом, що засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
індивідуального (садибного) житлового
будинку, садового дачного будинку…
побудованих до 05 серпня 1992 р. є
технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що з 1983-1984
рр. дружила з дружиною ОСОБА_5 і часто
відвідувала їх родину. Як і ким
будувалася прибудова «А1» їй не відомо,
але з часу її спілкування родина вже
мешкала там. ОСОБА_17 була вагітна, потім
народилася ОСОБА_1 і тому ОСОБА_5 робив
ремонтні роботи, намагався зробити
умови для проживання дружини та доньки
більш зручними. Під час відвідування
сім`ї бабусю ОСОБА_7 ніколи не бачила та
особисто не була знайома. Додала, що їй
невідомо хто витрачав гроші на
будівництво, але під час спілкування,
перебуваючи у гостях бачила, що ОСОБА_5
багато ремонтував та будував своїми
руками задля родини.

Свідок ОСОБА_18 пояснив в судовому
засіданні, що працював на заводі
«Азовкабель» в одній бригаді з ОСОБА_5 і
коли він почав будівельні роботи
приблизно в 1975-76 р., то бригада
допомагала йому грузити та вигружати
матеріали, які він виписував на заводі:
шифер, цеглу, барабани і дошки.
Комунікації в будинок також проводив
ОСОБА_5, з його слів, бо він постійно
розповідав про це на роботі.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приходяться їй
рідними дядьками, а ОСОБА_1 і ОСОБА_3
відповідно двоюрідними сестрами.
Зазначила, що з ОСОБА_1 не спілкується з
дня смерті ОСОБА_5 Щодо будівництва
прибудови «А1» пояснила, що з початку
вирішили будувати для родини ОСОБА_6,
але останній перебував у черзі на
квартиру і коли отримав її, то перейшов
туди жити. Всією родиною було вирішено
продовжувати будівництво для родини
ОСОБА_5, який на той час мешкав на
квартирі, що наймав. Вже у 1976 році
останній оселився у прибудові разом із
родиною. За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не
було ніяких спорів, щодо користування
майном і так склалося добровільно, що
ОСОБА_5 жив у новій прибудові, а ОСОБА_6 у
старому будинку. Зі слів бабусі ОСОБА_7
їй відомо, що саме вона давала кошти на
будівництво і вела розрахунки за
будівельні роботи самостійно.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є
матір'ю відповідача ОСОБА_2, з 1973 по 1976
рік проживали за адресою: АДРЕСА_1,
потім пішли в квартиру, що отримали
перебувавши у черзі, а з 1985 року знову
перейшли проживати в цей будинок
постійно. ОСОБА_7 виписувала цеглу, а
дошки виписував на рибзаводі її
чоловік ОСОБА_6 Коли прибудова була
збудована приблизно до вікон, їм дали
квартиру, тоді вирішили, що ця
прибудова буде для ОСОБА_5 Покрівлю на
прибудову робили всі, допомагали
штукатурити. У 1976 році в спірну
прибудову зайшов проживати ОСОБА_5,
потім провів туди опалення. Всі
вважали, що новий будинок достається
ОСОБА_5 а старий будинок - ОСОБА_6 Коли
йшло будівництво, то вкладали кошти
всі, проте хто скільки, сказати не може,
проте допомагали фізично. Цеглу на всю
прибудову ОСОБА_7 виписувала на
цегляному заводі за власні кошти,
остання сама наймала робітників -
будівельників, а вони всі допомагали як
підсобні робітники.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 приходяться їй двоюрідними
сестрами. Зі слів матері, їй відомо, що
ОСОБА_6 зайняв старий будинок і сплатив
своїм братам та її матері по 1,5 тис. руб.
Їй було 10 років, коли будувалася спірна
прибудова, допомагали в її будівництві
по вихідним дням. Їй відомо, що спочатку
прибудова будувалася для ОСОБА_6, а коли
він отримав квартиру, вирішили
будувати її для ОСОБА_5

Вислухавши свідків, суд критично
ставиться до свідчень ОСОБА_12, ОСОБА_14,
ОСОБА_13 які є родичами для сторін по
справі і під час допиту не однократно
висловили негативне ставлення до
ОСОБА_1

Суд вислухавши сторони, допитавши
свідків, вислухавши думку спеціаліста
та дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог позивача ОСОБА_1 та
відсутність підстав для задоволення
вимог третьої особи, що заявляє
самостійні вимоги на предмет спору
ОСОБА_3 з огляду на наступне.

У судовому засіданні
представником позивача ОСОБА_1 подана
заява про застосування строків
позовної давності стосовно позову
третьої особи ОСОБА_3, та представником
третьої особи ОСОБА_3 відповідно,
подана заява про застосування строків
позовної давності стосовно вимог
ОСОБА_1

Вирішуючи питання про відмову у
застосуванні строків позовної
давності до основного позову та позову
третьої особи, що заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, приймаючи до
уваги обґрунтування сторін з питання
про застосування строків, суд
приходить до наступного.

У ст. 256 ЦК України, зазначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється у три
роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася, або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Щодо вимог ОСОБА_1 про
встановлення факту будівництва
нерухомого майна, встановлення факту
володіння та користування самовільно
збудованим нерухомим майном, про
визнання права власності на будівельні
матеріали, суд приходить до висновку
відсутність підстав для застосування
строків позовної давності з огляду на
те, що підставою для звернення до суду з
метою захисту порушених прав та
законних інтересів стало виготовлення
14 червня 2013 року Комунальним
підприємством з технічної
інвентаризації Бердянської міської
ради за замовленням ОСОБА_2 нового
технічного паспорту, де спірна
прибудова «А1» по АДРЕСА_1 не значиться,
як самочинно збудована. Крім того,
тільки 12 червня 2014 року позивачем
отримане роз'яснення Бердянської
державної нотаріальної контори
Запорізької області про неможливість
видати свідоцтво про право на спадщину
на будівельні матеріали.

Суд також вважає безпідставним
застосування строків позовної
давності до вимог третьої особи ОСОБА_3,
оскільки останньою, також тільки 15
липня 2014 року отримана письмова
відповідь Бердянської державної
нотаріальної контори Запорізької
області про неможливість оформити
спадщину на прибудову «А1» по АДРЕСА_1
оскільки відсутні документи необхідні
для видачі свідоцтва про право на
спадщину. (а.с.100).

Враховуючи викладене суд
розглядає спірні питання по суті і в
межах заявлених вимог.

Так, судом встановлено, що
домоволодіння розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 на праві власності належало
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
вбачається з копії свідоцтва про
смерть (а.с.6). На підставі рішення
виконавчого комітету Бердянської
міської ради №3 від 12 січня 1954 року за
вищенаведеним домоволодінням
закріплена земельна ділянка площею 310,8
кв.м., що вбачається з копії технічного
паспорту на житловий будинок від 27
серпня 1993 року, при цьому має місце
самозахват землі площею - 16,0 кв.м.(а.с.
17-19).

Після смерті ОСОБА_4 спадщину
прийняла його дружина - ОСОБА_7 та син
ОСОБА_5 по 1/2 частці на житловий будинок
з надвірними спорудами, що
підтверджується копією свідоцтва про
право на спадщину за законом від 04
листопада 1978 року, реєстровий за № 5939,
виданого Бердянською державною
нотаріальною конторою (а.с. 149).

Після смерті ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7), її син ОСОБА_6 набув
право власності на 1/2 частку
домоволодіння АДРЕСА_1 внаслідок
відмови від спадщини на його користь на
1/4 частку та 3/4 частки - ОСОБА_5, ОСОБА_19 і
ОСОБА_20, отримавши свідоцтво про право
на спадщину за законом від 09 липня 1985
року, реєстровий № 2-337. (а.с.147, 148).

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та
її батьком є ОСОБА_5

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, що
вбачається зі свідоцтва про смерть
(а.с.8).

ОСОБА_3, народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 та
її батьком є ОСОБА_6 (а.с.94).

Судом встановлено, що після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7,
спадщину у вигляді 1/2 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 прийняла його донька,
ОСОБА_3 (а.с.96).

Відповідно до свідоцтво про право
на спадщину за законом за реєстровим №
2-1512 від 29 липня 2008 року, спадщину у
вигляді 1/2 частки житлового будинку
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 прийняла
його донька ОСОБА_1 (а.с. 10).

Судом також встановлено, що за
договором дарування від 21 квітня 2006
року третя особа, що заявляє самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_3
розпорядилася своєю часткою,
здійснивши її відчуження на користь
ОСОБА_2 (а.с.97). При цьому, за наявності на
території домоволодіння самовільної
прибудови «А1», ОСОБА_3 спочатку до
оформлення договору дарування
звернулася до Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області із заявою про встановлення
факту відсутності належних їй
самовільних споруд в загальній
власності громадян, в якій вказала, що
співвласник домоволодіння ОСОБА_5 на
території домоволодіння збудував
житлову прибудову «А1». Рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області суду від 28 березня
2006 року був встановлений факт
відсутності належних ОСОБА_3
самовільно побудованої житлової
прибудови літ. «А1» в домоволодінні
АДРЕСА_1, яке було оскаржене ОСОБА_2 у 2013
році, як новою співвласницею
домоволодіння, проте ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 26 червня 2013 року рішення суду
першої інстанції залишено без змін, а
скарга без задоволення. (а.с. 12).

Так, на час звернення 05 серпня 2014
року позивача до суду з позовом про
встановлення факту будівництва
нерухомого майна, встановлення факту
володіння та користування самовільно
збудованим нерухомим майном, про
визнання права власності на будівельні
матеріали, співвласниками
домоволодіння є ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Обґрунтовуючи свої вимоги,
позивач зазначає, що 14 червня 2013 року
Комунальне підприємство з технічної
інвентаризації Бердянської міської
ради виготовило ОСОБА_8 новий технічний
паспорт, де прибудова «А1» по АДРЕСА_1 не
значиться, як самочинно збудована,
відповідно до вимог чинної Інструкції
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна від 24 травня 2001 року, у зв'язку із
чим між позивачем і ОСОБА_2 виник спір,
оскільки позивач вважає, що спірна
прибудова належить їй, як спадкоємцю
після смерті батька ОСОБА_5, який
будував прибудову, за життя
користувався нею та володів. (а.с. 20 - 22).

Вирішуючи питання про статус
прибудови «А1», розташованої по
АДРЕСА_1, суд приходить до висновку, що
це самочинна будівля з огляду на
наступне.

По - перше, відповідно до ч. 3 ст.61
ЦПК України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особи, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, судовим рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 24 квітня 2014
року встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу житлової прибудови літ.
«А1», побудованої на території
домоволодіння ще у 1976 році та яка,
відповідно до наданого рішенням
виконавчого комітету Бердянської
міської ради №435 від 03 жовтня 1996 року
попереднім співвласникам
домоволодіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дозволу
на її оформлення, а крім цього ще й на
веранди «а1, а2, а3, а4, а5, сараї «Б,Н»,
переобладнану кухню №1-2 під житлову
кімнату площею 10,2 кв.м., так і не була
ними оформлена в установленому
порядку. Через це на час відкриття
спадщини ця прибудова згідно чинного
законодавства мала статус самочинного
будівництва і не ввійшла до складу
спадкового майна, а тому і не зазначена
у складі житлового будинку в
свідоцтвах про право на спадщину за
законом, виданих на ім'я ОСОБА_3 у 2006
році та ім'я ОСОБА_1 у 2008 році. Статтею 105
ЦК УРСР (чинною до 2004 р.) та ст.376 ЦК
України визначено, що прибудова,
збудована без належного дозволу,
вважається здійсненою незаконно
(самочинно) (а.с.110-113).

По - друге, всі
господарсько-побутові будівлі та
споруди у домоволодіннях, які належать
громадянам і були побудовані до Указу
Президії Верховної Ради України РСР
від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з
самовільним будівництвом
господарсько-побутових будівель», і
під час технічної інвентаризації не
були відображені в матеріалах
інвентаризаційної справи як
самовільні, не відносяться до
категорії самовільних (самочинних).

На поетажному плані на
домоволодіння АДРЕСА_1 з штампу від 16
травня 1977 р. вбачається, що житлова
прибудова «А1» має статус «самочинна».
(а.с.174).

Вищенаведеним рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 24 квітня 2014
року встановлено, що прибудова під літ.
«А1», побудована на території
домоволодіння ще у 1976 році (зворотна
сторінка а.с. 112). У технічному паспорті
на житловий будинок АДРЕСА_1 від 27
серпня 1993 р., прибудова «А1» значиться,
як самочинна. (а.с.17).

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту будівництва
нерухомого майна, встановлення факту
володіння та користування самовільно
збудованим нерухомим майном з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 прийняли
спадщину по 1/2 частці за законом після
смерті своїх батьків та отримали
відповідні свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29 липня 2008 року
та від 14 січня 2006 року відповідно. Через
те, що на час відкриття спадщини
прибудова «А1» згідно чинного
законодавства мала статус самочинного
будівництва вона не ввійшла до складу
спадкового майна.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 з народження мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 та з 23 лютого 2002 року
зареєстрована за вказаною адресою. (а.с.
57).

12 червня 2014 року Бердянською
державною нотаріальною конторою
Запорізької області останній
роз'яснено про те, що нотаріус не може
видати свідоцтво про право на спадщину
на будівельні матеріали прибудови «А1»,
оскільки відсутні правовстановлюючі
документи на прибудову. (а.с.54).

Інспекцією Державного
архітектурно- будівельного контролю у
Запорізькій області за № 7/8-2418-04 від 03
липня 2014 р., ОСОБА_1 роз'яснено, що
прийняття в експлуатацію прибудови
«А1» можливо тільки на підставі рішення
суду. (а.с.55).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Так, у судовому засіданні
доведено та ніким зі сторін не
спростовано те, що ОСОБА_5 за життя
користувався прибудовою «А1» по
АДРЕСА_1. При цьому, факт
користуванняспадкодавцем прибудовою
підтверджується посвідченням ПАТ
«Запоріжгаз» від 15 серпня 2006 року
виданим на ім'я ОСОБА_5, де вказані члени
родини ОСОБА_1 та ОСОБА_22 з зазначенням
адреси: АДРЕСА_1, технічними умовами № 35
на підключення видані ВАТ
«Запоріжжяобленерго» на ім'я ОСОБА_5
(а.с.35, 46-48).

Враховуючи, що батько позивача
дійсно володів та користувався
прибудовою «А1», проживав там з родиною,
але документи на право власності не
оформив, суд приходить до висновку про
наявність підстав для встановлення
факту володіння ОСОБА_5 нерухомим
майном.

Факт будівництва спадкодавцем
ОСОБА_5 прибудови під літ «А1»,
підтверджується планом, фасадом, а
також планом встановлення
газозабезпечення на житлову прибудову
по АДРЕСА_1, де замовником вказаний
ОСОБА_5 (а.с 25-30).

Згідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України - у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК
України спадкування є перехід прав і
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла, до інших осіб
(спадкоємців).

До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання права власності на будівельні
матеріали, обладнання, що були
використані при будівництві прибудови
«А1» по АДРЕСА_1 також підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», передбачено, що якщо
спадкодавцем було здійснено самочинне
будівництво (частина перша статті 376 ЦК
України, до спадкоємців переходить
право власності на будівельні
матеріали, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва.

Позивач по справі ОСОБА_1 фактично
прийняла спадщину, оскільки
користується та розпоряджається
житловою прибудовою «А1», утримує її у
належному стані. Так з довідок про
розмір пільг за житлово-комунальні
послуги наданими установами БМРЕМ, КП
«Бердянськводоканал», ПАТ
«Запоріжгаз» в особі Бердянського УГГ
від 21 листопада 2014 року та КП
«Бердянськекотранс» вбачається, що
борги по сплаті послуг відсутні. При
цьому, спірна прибудова «А1» вказана, як
кв.2 чи під літ. «а» по АДРЕСА_1.(а.с. 154-157).

Отримати свідоцтво про право
власності на спадщину на будівельні
матеріали прибудови «А1» не
представилося можливим, оскільки за
життя спадкодавець ОСОБА_5 належним
чином не оформив правовстановлюючі
документи на житлову прибудову «А1»,
хоча ще 03 жовтня 1996 року рішенням
виконавчого комітету Бердянської
міської ради народних депутатів
Запорізької області за № 435 надавався
дозвіл на оформлення документів на
будівлі збудовані братам ОСОБА_5 та
ОСОБА_6.( а саме: на житлову прибудову
«А1», веранди: «а1, а2, а3, а4, а5» сараї
«Б,Н», переобладнану кухню № 1-2 під
житлову кімнату, площею 10,2 кв.м), які на
той час були співвласниками
домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.24).

Враховуючи, що після смерті
батька позивач ОСОБА_1 продовжує
проживати у прибудові «А1» і фактично
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5,
а також враховуючи, що позивач після
смерті батька продовжує користуватися,
обслуговувати та володіти спадковим
майном, суд вважає можливим визнати за
ОСОБА_1 право власності на будівельні
матеріали, обладнання що були
використані при будівництві прибудови
«А1» по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги третьої особи
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права власності на 1/2 частину
будівельних матеріалів та обладнання,
які були використані для будівництва
житлової прибудови «А1» по АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7
задоволенню не підлягають, оскільки її
права та інтереси ніяким чином
відповідачами не порушені, оскільки
після смерті батька ОСОБА_6 вона
оформила свої спадкові права, а пізніше
розпорядилася належним майном та з
квітня 2006 року не є співвласницею
домоволодіння АДРЕСА_1, а тому не може
претендувати на 1/2 частку будівельних
матеріалів та обладнання, які були
використані для будівництва житлової
прибудови «А1», тим більше, що рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області суду від 28 березня
2006 року був встановлений факт
відсутності належних ОСОБА_3
самовільно побудованої житлової
прибудови літ. «А1» в домоволодінні
АДРЕСА_1. Дане рішення набрало законної
сили 10 квітня 2006 року.

Враховуючи викладене, суд вважає
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1,
і такими, що не підлягають задоволенню
вимоги ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-64, 212-215, 256
ЦПК України, ст. 105 ЦК України (в ред.1963
р.), ст.ст. 186, 1216, 1218, 1261 ЦК України, п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити.

Встановити факт будівництва
прибудови «А1» по АДРЕСА_1 ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Встановити факт володіння та
користування ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 самочинно збудованою
прибудовою «А1» по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на будівельні матеріали, обладнання що
були використані при будівництві
прибудови «А1» по АДРЕСА_1.

У задоволення позову третьої
особи, що заявляє самостійні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права власності на 1/2 частину
будівельних матеріалів та обладнання,
які були використані для будівництва
житлової прибудови «А1» по АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.М. Дубровська