Справа № 452/3609/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" грудня 2014 р.
м.Самбір

Самбірський
міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого
судді Казана І.С.

при секретарі
Кафтан О.Ю.,

із участю: позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Самборі
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2 про визнання останньої такою, що
втратила право на користування житлом
та, відповідно, зняття з реєстраційного
обліку в житловій квартирі АДРЕСА_1, де
1/3 частина належить позивачу на праві
власності. ОСОБА_2 фактично не проживає
за місцем реєстрації з липня 2013 року, не
оплачує комунальних послуг, не несе
жодних витрат по утриманню квартири.
ОСОБА_1 просить у судовому порядку
визнати відповідача такою, що втратила
право користування вищевказаним
житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 у
підтримання позовних вимог посилалася
на обставини, викладені в позовній
заяві, уточнивши, що звертається до
місцевого суду в тому числі виходячи із
захисту права власності; що на даний
час оформила лише 1/3 частку квартири на
себе за договором дарування, що по 1/6
частці у результаті участі в процесі
приватизації на праві власності
належать відповідачу, їй, її чоловіку
та їх сину.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, хоча належним чином була
повідомленою про час і місце розгляду
справи у встановленому законом порядку
через розміщення оголошення у пресі; із
заявою про розгляд справи у її
відсутності чи про відкладення до суду
не зверталася, - тому суд вважає за
можливе розглядати справу на підставі
наявних даних про права та
взаємовідносини сторін у заочному
провадженні проти чого не заперечила
позивач.

З'ясувавши обставини справи,
заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням у
АДРЕСА_1 слід задовольнити виходячи з
наступного:

Судом установлено, що 1/3 частина
квартири АДРЕСА_2 документально і
фактично перебуває у власності ОСОБА_1.
Дане підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №5708880 від 06.12.2004 року, виданого
Самбірським МБТІ на підставі договору
дарування від 13.10.2003 року.

Із довідки №7230 від 20.11.2014 року, виданою
комунальним підприємством Самбірської
міської ради «Житлово-експлуатаційний
комбінат» відомо, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстрованими є: ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. У разі припинення
права власності особи на будинок
(квартиру) припиняється і право членів
її сім'ї на користування цим будинком
(квартирою).

Ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачає, що
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права користування
житловим приміщенням.

У судовому засіданні із представлених
документів, пояснень позивача ОСОБА_1
знайшло своє підтвердження, що
відповідач ОСОБА_2 фактично не
проживає, а лише формально залишилася
зареєстрованою у квартирі в АДРЕСА_1,
відтак, позов підставний і його слід
задовольнити.

Крім наведеного позивач уточнила, що
звернулася до суду виходячи із захисту
права власності. А згідно ст. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним.
Відповідно до Цивільного закону
України позивач є суб'єктом права
приватної власності, де в тому числі
регламентовано право використовувати
належне майно; власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків;
захист права власності здійснюється
судом.

При цьому суд звертає увагу також на те,
що спірні правовідносини поширені на
час дії вказаної вище норми
Конституції України, а разом з тим -
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод. Згідно ст. 1
Першого протоколу до Конвенції, до якої
Україна приєдналася 17.07.1997 року
відповідно до Закону від 17.07.97р. №475/97-ВР
«Про ратифікацію Конвенції...1950р.,
Першого протоколу та протоколів №2, №4,
№7 та №11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Вслід цьому,
гарантуючи захист права власності,
закон надає ОСОБА_1 як власнику право
вимагати усунення порушення її права,
хоча це порушення і не є поєднане з
позбавленням володіння у спосіб,
передбачений ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України
на об'єкт права власності житло -
квартиру в АДРЕСА_1 (ст. 379 ЦК). А право
власника квартири визначені ст. 382 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї та
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Главою 5 Цивільного-процесуального
Закону регламентовано поняття доказів,
їх належність та допустимість;
обов'язок доказування і подання
доказів. Тому, при задоволенні позову
суд виходить із засад змагальності
щодо подання таких, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості, диспозитивності
цивільного судочинства; з аналізу
представлених і наявних у цивільній
справі документів; хоча разом з тим є
помилковою позиція ОСОБА_1 із
посиланням на врегулювання спірних
правовідносин за ст. 71 ЖК України,
оскільки як було зазначено раніше вони
є регламентованими Главою 6 ЖК України
та відповідними нормами ЦК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218, 226
ЦПК України, ст. 41 Конституції України,
ст. ст. 379, 382, 391 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК
України, Конвенцією про захист прав
людини і основоположних свобод, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, що
втратила право на користування
житловою квартирою в АДРЕСА_1 та,
відповідно зняти її з реєстраційного
обліку вказаного місця проживання.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1
243,6грн. понесених нею документально
підтверджених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Львівської області
через суд першої інстанції протягом
десяти днів із дня його проголошення;
заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача,
яка подається протягом цього ж строку
із дня отримання його копії.

Суддя
підпис І.С.
Казан

Згідно з оригіналом

Суддя Самбірського

міськрайонного суду
І.С. Казан