АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 12 вересня 2014р. по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
житловим приміщенням шляхом виселення,

встановила:

у березні 2012р. позивач звернувся до
суду з позовом про виселення
відповідача з квартири АДРЕСА_1.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що є батьком ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка була
власником вищезазначеної квартири.

Позивач стверджував, що 18 травня
2010р. звернувся до нотаріуса із заявою
про прийняття спадщини, проте,
відповідач, який зареєстрований у
квартирі з 2008р., чинить йому перешкоди у
користуванні спадковим майном,
пред'являючи безпідставні позови та
відмовляючись надати доступ до
квартири працівникам Київського БТІ,
що у свою чергу не надає можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину.

Рішенням суду від 12 вересня 2014р.
позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
представник відповідача просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у позові.

Апелянт посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, так як судом не
були застосовані норми ЖК УРСР щодо
порядку виселення з жилого приміщення.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка підтримала апеляційну
скаргу, пояснення представника
позивача, яка просила залишити рішення
суду без змін, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що квартира
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 28 липня 1998р. та свідоцтва про на
спадщину за законом від 16 травня 2006р.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач є батьком ОСОБА_4 і 18
травня 2010р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за його заявою від 26
лютого 2010р. про

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13742/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Петренко Н.О.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.прийняття спадщини відкрита
спадкова справа щодо майна ОСОБА_4, яка
зареєстрована у Спадковому реєстрі.

- 2 -

Відповідач зареєстрований у
спірній квартирі з 2008р. за згодою
колишнього власника і після її смерті
продовжує в ній проживати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
проживання відповідача у квартирі
порушує права позивача, як власника.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він відповідає обставинам справи та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцю
незалежно від часу її прийняття з часу
відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що
особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права
відповідно до положень глави 29 ЦК
України.

Згідно положень статті 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Прийнявши в установленому законом
порядку спадщину, позивач з часу її
відкриття набув речові права на
успадковану квартиру - право володіння
та право користування нею і,
відповідно, право на захист цих прав.
Право розпорядження зазначеною
квартирою виникає в позивача з часу
державної реєстрації його права
власності на квартиру (ч. 2 ст. 1299 ЦК
України).

Відповідно до частини першої статті 383
ЦК України власник житлового будинку
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Аналогічну норму містить і стаття 156 ЖК
УРСР.

Аналіз вищенаведених правових норм дає
підстави для висновку про те, що право
членів сім'ї власника будинку
користуватись цим жилим приміщенням
може виникнути та існувати лише за
наявності права власності на будинок в
особи, членами сім'ї якого вони є; із
припиненням права власності особи
втрачається й право користування жилим
приміщенням у членів його сім'ї
(правова позиція Верховного Суду
України у справі 6-158цс14).

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
виселення відповідача із квартири, яка
належить на праві власності позивачу,
як новому власнику.

Крім того, рішенням колегії суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва від 6
березня 2014р. за позивачем визнано право
власності у порядку спадкування на
спірну квартиру.

Доводи представника апелянта про те, що
суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,
оскільки не були застосовані норми ЖК
Української РСР щодо порядку виселення
з житлового приміщення, колегія суддів
вважає необґрунтованими, так як між
сторонами виникли не житлові
правовідносини. Позивачем пред'явлено
позов про захист його порушеного права
власника квартири, яке підлягає
захисту відповідно до норм Цивільного
Кодексу України.

При цьому обраний позивачем спосіб
захисту свого права шляхом виселення
відповідача не суперечить положенням
статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи, оцінені
надані докази, правильно застосовані
норми матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,
тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 307, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

- 3 -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 12 вересня 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: