АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Справа № 642/1251/14.
Головуючий 1 інст.: - Грмайло А.М.
Провадження: №22-ц/790/7945/14.
Суддя-доповідач : - Кокоша В.В.
Категорія: право власності.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - судді: -
суддів: - Бобровського
В.В.., Шевченко Н.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 8 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 - про
визнання нерухомого майна особистою
приватною власністю та зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 - про визнання
особистою власністю частини майна,
набутого за час перебування у шлюбі та
визнання частки у спільному сумісному
майні подружжя,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_7 звернувся в
суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначав, що з 16 лютого 2001 року по
теперішній час він перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

В період шлюбу він за договором
дарування, посвідченим приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 1
червня 2001 року за р. №5152 , набув право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Крім того, на підстав договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_9 5
квітня 2002 року за р. №2-1352, він набув
право власності на іншу 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

30 грудня 2010 року за договором
купівлі-продажу, посвідченим
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_10 за р. №5950, він продав належну
йому квартиру за ціною 392 000 грн.

28 січня 2011 року на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_10 за р. №445,
він придбав на свої ім'я за 200 000 грн., які
отримав від продажу належної йому
квартири, 15/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_2.

Відповідачка ОСОБА_6 вважає, що 15/25
частин житлового будинку АДРЕСА_2 є їх
подружнім майном, а не його особистою
власністю, що спонукає його звернутися
з позовом в суд.

Посилаючись на вказані обставини
та ст. 57 СК України, ст. ст. 316-319, 321, 325, 328,
334 ЦК України, ОСОБА_7 просив суд визнати
за ним право особистої приватної
власності на 15/25 частин житлового
будинку №32 з господарчими спорудами
по провулку Дніпропетровському в м.
Харкові, які були придбані ним за
рахунок особистих коштів від продажу
квартири АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_6, позов не
визнала, посилаючись на його
безпідставність.

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернулася в
суд з зустрічним позовом до ОСОБА_7 про
визнання особистою власністю частини
майна, набутого за час перебування у
шлюбі та визнання частки у спільному
сумісному майні подружжя.

В обґрунтування зустрічного позову
зазначала, що 28 січня 2011 року ОСОБА_7
придбав 15/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_2 за ціною 200 000 грн.

Грошові кошти на придбання
зазначеної частини будинку від отримав
від продажу належної йому на праві
власності квартири АДРЕСА_1.

В період з 2011 року по 2014 рік вона та
ОСОБА_7 за подружні кошти облаштували в
придбаній частині житлового будинку
систему опалення, систему
водопостачання, встановили газовий
котел, прибудували ванну кімнату,
замінили в будинку вікна, підлогу,
провели ремонт в кімнатах, перекрили
дах будинку, поклеїли в кімнатах
шпалери, облицювали кухню плиткою,
вирубали в дворі старі дерева,
застелили двір природнім каменем.

Станом на 6 червня 2014 року ринкова
вартість 15/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_2 становить 429 300 грн.

Таким чином, різниця між коштами,
які ОСОБА_7 вклав особисто у придбання
спірної частини будинку складає 229 300
грн., що становить 53% будинку, або 8/25
частин будинку. Частка кожного з
подружжя у вартості спільного майна
складає 114 650 грн., що становить 4/25
частин будинку.

Посилаючись на вказані обставини
та ст. ст. 61, 62, 69,71 СК України, ст. ст. 325, 368
ЦК України, ОСОБА_6 просила суд визнати
15/25 частин житлового будинку АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за нею право власності на 425
частин житлового будинку АДРЕСА_2 в
порядку поділу сумісного майна
подружжя.

Визнати за ОСОБА_7 право власності
на 1125 частин житлового будинку АДРЕСА_2
в порядку поділу сумісного майна
подружжя.

ОСОБА_7 зустрічний позов не визнав.

При цьому посилався на те, що після
продажу власної квартири та придбання
частини житлового будинку у нього
залишилося 192 000 грн. Із вказаної суми
він сплатив борг ОСОБА_6 в розмірі 40 000
грн., що стверджується розпискою, а
остаток коштів використав на ремонт
придбаної частини житлового будинку.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова від 8 жовтня 2014 року
первісний позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право особистої
приватної власності на 15/25 частин
житлового будинку АДРЕСА_2 що придбані
за рахунок особистих коштів від
продажу квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні
первісного позову ОСОБА_7 та
задовольнити її зустрічний позов.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд виходив з того, що спірна
частина житлового будинку є особистою
власністю ОСОБА_7, оскільки вона
придбана хоч і в період шлюбу, одна за
рахунок коштів, які були отримані
ОСОБА_7 він продажу належної йому на
праві власності квартири.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

За положеннями ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Майно, набуте одним із подружжя за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй
особисто, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК
України є особистою приватною
власністю дружини або чоловіка.

Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня
2007 року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
майна подружжя» вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Майно, яке належало одному з
подружжя, може бути віднесено до
спільної сумісної власності укладеною
при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за
час шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

З матеріалів справи вбачається, що з
16 лютого 2001 року по теперішній час
ОСОБА_7, ОСОБА_6 перебувають у
зареєстрованому шлюбі (а. с. 11).

Під час шлюбу ОСОБА_7 за договором
дарування, посвідченим приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 1
червня 2001 року за р. №5152 , набув право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Крім того, на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_9 5
квітня 2002 року за р. №2-1352, ОСОБА_7 набув
право власності на іншу 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

30 грудня 2010 року за договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_10 за
р. №5950, ОСОБА_7 продав належну йому
квартиру за ціною 392 000 грн. (а. с.40).

28 січня 2011 року за договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом ОСОБА_10 за р. №445, ОСОБА_7
придбав на свої ім'я 15/25 частин
житлового будинку АДРЕСА_2 за ціною 200 000
грн. (а. с.88-89).

Під час розгляду справи ОСОБА_6 не
спростовувала, що 15/25 частин житлового
будинку АДРЕСА_2 були придбані ОСОБА_7
за рахунок коштів отриманих ним він
продажу належної йому на підставі
договорів дарування квартири АДРЕСА_1,
однак вважала, що зазначена частка
житлового будинку істотно збільшилася
у своїй вартості внаслідок проведення
нею та чоловіком ремонту за рахунок
спільних трудових та грошових затрат.

Згідно звіту про незалежну оцінку
майна ТОВ «Консультант» від 6 червня 2014
року, залученого до справи, ринкова
вартість 15/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_2 становить 429 300 грн. (а. с. 77-87).

Зі змісту звіту про незалежну оцінку
майна вбачається, що вартість 15/25
частин житлового будинку АДРЕСА_2
визначена ТОВ «Консультант» шляхом
проведення порівняльного аналізу
пропозицій продажу подібних об'єктів
на дату оцінки.

Зазначений звіт не містить даних про
ремонтні та будівельні роботи, які були
проведені подружжя у спірній частині
житлового будинку у період з 2011 року по
2014 рік, даних вартість цих робіт, які
можуть свідчити об'єктивно про істотне
збільшення вартість спірної частини
житлового будинку по відношенню до її
вартості на час придбання.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів про те,
що у період з 2011 року по 2014 рік подружжя
ОСОБА_7, ОСОБА_6 істотно збільшило
вартість 15/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_2 по відношенню до їх вартості на
день придбання внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат.

Не надані такі докази ОСОБА_6 та її
представником і в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про те, що спірне майно є особистою
власністю ОСОБА_7 та правомірно визнав
за ним право особистої власності на 15/25
частин житлового будинку АДРЕСА_2

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
ними докази, дав їм належну оцінку та
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про
те, що при вирішенні спору суд не
врахував, що вона та ОСОБА_7 за подружні
кошти облаштували у придбаній частині
будинку системи опалення,
водопостачання, встановили газовий
котел, прибудували ванну кімнату,
замінили в будинку вікна, підлогу,
провели ремонт в кімнатах, перекрили
дах будинку, поклеїли в кімнатах
шпалери, облицювали кухню плиткою,
вирубали в дворі старі дерева,
замостили двір природнім каменем, не
можуть бути прийняті до уваги колегією
суддів, оскільки проведення поточного
ремонту в будинку, облаштування систем
опалення, водопостачання, тощо само по
собі не свідчить про істотне
збільшення вартості 15/25 частин
житлового будинку АДРЕСА_2.

Не можуть бути прийняті до уваги і
доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про
те, що вартість спірної частину
житлового будинку збільшилася на 229 300
грн.

Матеріали справи свідчать, що 15/25
частин житлового будинку АДРЕСА_2 були
придбані ОСОБА_11 28 січня 2011 року за
ціною 200 000 грн.

Станом на 6 червня 2014 року ринкова
вартість 15/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_2 визначена ТОВ «Консультант» в
розмірі 429 300 грн.

Визначення ринкової вартості
спірної частини житлового будинку
здійснено ТОВ «Консультант» без
визначення вартості ремонтних та
будівельних робіт проведених у
спірній частині житлового будинку, а
шляхом порівняння ринкових продаж
аналогічних об'єктів на відкритому
конкурентному ринку.

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Харкова від 8 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: