Справа № 504/3484/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2014смт. Комінтернівське
Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого
судді - Барвенка В.К.,

при секретарі -
Мельниковій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівському, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів за невиконання зобов'язання та
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2, яким, з урахуванням уточнення,
просив суд стягнути з відповідача 208 000
грн., що, як визначено позивачем,
еквівалентно 16 000 доларам США, 10 000 грн.
моральної шкоди, судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги свого довірителя
підтримала, просила їх задовольнити, та
пояснили суду, що у березні 2010 року
сторони домовились про купівлю - продаж
торгівельного павільйону, належного
відповідачу на праві власності,
позивач передав відповідачеві 14 000
доларів США, сторони домовились про
нотаріальне посвідчення угоди, однак
угоду у підсумку уклали у формі
розписки.

У грудні 2011 року позивач передав
відповідачеві 2 000 доларів США, які
відповідач зобов'язався повернути у
травні 2012 року, про що відповідач
написав розписку.

В теперішній час нотаріальна угода
купівлі- продажу торгівельного
павільйону не укладена, гроші за
розпискою від 2010 року, а також за
розпискою 2011 року, відповідач
повертати відмовляється.

В судове засідання відповідач повторно
не з'явився, сповіщався судом про дату,
час та місце його проведення, про
поважність причин своєї відсутності
суду не повідомив, в зв'язку із чим суд,
виходячи іх приписів ст. 169 ЦПК України,
вважав за можливе розглядати справу за
відсутності відповідача.

Суд враховує, що відповідачу
надавалась можливість заперечувати
проти позову, уточнень до нього,
відповідач неодноразово просив суд
розгляд справи відкладати, проте, суд
вважає, що відповідач з власної
ініціативи не скористався наданими
йому законом процесуальними правами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, уважно дослідивши всі наявні
у справі матеріали, суд встановив
наступні правовідносини:

23.03.2010 року відповідач надав
позивачеві розписку про отримання 14 000
доларів США за продаж торгівельного
павільйону, який розташований за
адресою: Одеська область,
Комінтернівський район, с.
Першотравневе, вул. Миру, 5, і
зобов'язався укласти в нотаріальному
порядку відповідний договір купівлі-
продажу.

07.12.2011 року відповідач надав
позивачеві розписку про отримання 2 000
доларів, і зобов'язався повернути цю
суму у травні 2012 року.

Оскільки до теперішнього часу договір
купівлі- продажу нерухомого майна не
укладений, гроші за його купівлю не
повернуті, гроші за розпискою 2011 року
також не повернуті, позивач вважає
можливим отримати судовий захист, і
вимагати в судовому порядку повернення
переданих відповідачу грошей.

Крім того, позивач вказує, що своїми
діями відповідач завдав йому моральної
шкоди, яку позивач оцінив в 10 000 грн.

Оцінивши зібрані по справі
докази, на предмет їх належності,
допустимості, достовірності кожного
доказу окремо, а також достатність та
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про можливість часткового задоволення
позову виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що
договір купівлі-продажу, зокрема,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 635 ЦК України попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а
якщо форма основного договору не
встановлена, - у письмовій формі.

Частиною 4 статті 203 ЦК України
встановлено, що правочин має вчинятися
у формі, встановленій законом.

Оскільки сторони порушили вимоги щодо
форми правочину, він не є укладеним,
зобов'язання купівлі-продажу між
сторонами не виникло, тому сума,
сплачена на забезпечення виконання
майбутнього зобов'язання, згідно з
вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом.

Суд повторює, що суттєвою відмінністю
авансу від завдатку є те, що на аванс не
покладено функцію забезпечувати взяте
сторонами на себе зобов'язання
незалежно від того, яка сторона
відповідальна за невиконання
зобов'язання, той, хто отримав аванс,
повинен його повернути і якщо
продавець чи підрядник отримали як
аванс певну грошову суму, а договір не
виконано незалежно від того, з чиєї
вини це трапилось і які обставини цьому
перешкоджали, аванс у будь-якому
випадку підлягає поверненню в тому
розмірі, в якому він надавався.

Допустимих доказів виконання взятих на
себе зобов'язань відповідач не надав.

Таким чином підлягає задоволенню
позовні вимоги в частині повернення
авансу в сумі 14 000 доларів США, що, як
визначено позивачем, еквівалентно 182 000
грн. по курсу НБУ.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
повернення грошових коштів за
розпискою від 07.12.2011 року, суд виходить
з наступних підстав:

Між сторонами, в даній частині позову,
виникли правовідносини які
регулюються ЦК України та виникають з
зобов'язального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язався повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлено договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернута позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, позовні вимоги в частині
повернення основного боргу за
договором позики від 07.12.201 року в
розмірі 2 000 доларів США, що
еквівалентно, як визначено позивачем 26
000 грн., за курсом НБУ, правомірні та
підлягають задоволенню шляхом
стягнення з відповідачки вказаного
боргу.

Не підлягають задоволенню вимоги
про стягнення моральної шкоди,
оскільки встановлені судом
правовідносини є договірними, а діючим
законодавством не передбачено
відшкодування моральної шкоди за
договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судові витрати в сумі 2 011,00
грн., пропорційно задоволеній частині
позовних вимог, оскільки ці витрати є
документально підтвердженими.

Решта судового збору відноситься на
рахунок позивача.

які складаються з державного мита в
розмірі 527 гривень, витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи в розмірі 120 гривні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 203, 570, 629, 635, 657, 1046, ч.1 ст. 1049, ст.ст.
10, 11, 15, 57-61, 64, 88, 208, 212, 218, 223, 235, 293,294, 296 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 208 000,00 грн. (двісті вісім
тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 011,00
грн. (дві тисячи одинадцять гривень)

В задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з часу його проголошення через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя
В.К.
Барвенко