Справа № 540/905/14-ц
Номер провадження 2/540/223/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року. Машівський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого судді
Ряднини В.М.

за участю: секретаря
Сизоненко Н.М.

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Машівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 про
припинення договору оренди землі і
угоди, про їх розірвання, про стягнення
невиплаченої орендної плати та про
звільнення орендованої земельної
ділянки,

в с т а н о в и в :

в липні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою, мотивуючи свої
вимоги тим, її мамі ОСОБА_5, згідно
державного акту серія ПЛ № 235764 від
01.11.2005 року, на праві власності належала
земельна ділянка на території
Кошманівської сільської ради
загальною площею 3,91 га, на підставі
розпорядження Машівської
райдержадміністрації від 25.03.2005 року за
№ 129.

Вказаний державний акт зареєстрований
в Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею
договорів оренди землі, за № 218.

05.10.2007 року ОСОБА_5 заключила договір
оренди землі з відповідачем, строком на
5 років і передала відповідачу у
користування.

15.08.2011 року між сторонами була укладена
угода про внесення змін до
вищезазначеного договору оренди.
Згідно угоди були внесені зміни до п.п.
5, 8, 9, 10 тобто змінена нормативна
грошова оцінка земельної ділянки, яка
склала 55423,57 гривень, договір укладено
на 15 років і що орендна плата вноситься
в розмірі 8%, що становить 4 433,89 гривень і
13.09.2011 року був складений акт
погодження меж земельної ділянки та
акт прийому-передачі.

08.04.2012 року ОСОБА_5 померла і позивач як
спадкоємиця, згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом 02.11.2012 року
стала власником земельної ділянки
площею 3,91 га, яка розташована на
території Кошманівської сільської
ради, де 03.04.2013 року реєстраційна служба
Машівського райуправління юстиції
провела державну реєстрацію вказаної
земельної ділянки під № 40.

Довідкою із відділу Держземагенства у
Машівському районі від 20.06.2014 року
підтверджено, що нормативна грошова
оцінка земельної ділянки становить на:

-01.01.2011 року - 55 423,57 грн.;

-01.01.2012 року - 97 323,79 грн.;

-01.01.2013 року - 97 323,79 грн.;

-01.01.2014 року - 97 323,79 грн.;

Відповідач недобросовісно відноситься
до взятих на себе по договору
зобов'язань, орендну плату виплачує на
власний розсуд, кожного року занижуючи
її розміри, порушуючи строк виплати, а
саме за 2012 рік ОСОБА_4 не доплатив кошти
в сумі 4 685,90 грн., за 2013 рік - 4 239,20 грн.

Окрім цього, на підставі п. 14 Договору,
відповідач зобов»язаний виплатити
пеню в сумі 847,84 грн., за 2013 рік. Також
відповідач утримує земельний та
прибутковий податок, тому за останні
три роки він зобов»язаний повернути цю
суму.

В зв»язку з цим позивач не бажає
продовжувати заключений з
відповідачем Договір оренди землі,
оскільки він проявляє неповагу,
привласнюючи кошти, тому на підставі
викладеного позивач в остаточній
редакції позовних вимог вимушений
звернутися до суду з позовом про
припинення договору оренди землі і
угоди та звільнення орендованої
земельної ділянки, їх розірвання, про
стягнення недовиплаченої орендної
плати загальної суми - 8 924,90 грн., пені -
847,84 грн., понесені судові витрати - 243,60
гривні (за позов немайнового
характеру), та - 243,60 гривні (за позов
майнового характеру, судовий збір), а
також 5 000 гривень за надання правової
допомоги адвокатом.

Відповідач направив заперечення в
якому просить в задоволенні позову
відмовити повністю. В обґрунтування
своїх доводів зазначив, що у 2012 році
ОСОБА_1 ним виплачено орендної плати в
розмірі 3 100 гривень, в тому числі :

-ячмінь в кількості 1 (одна) тона по ціні
2000 грн. за тону, а також їй була надана
послуга на суму 100 гривень по доставці
указаної кількості ячменю ( з
урахуванням вартості та доставки
становить 2 100 гривень);

-солому в кількості 100 тюків, по ціні 10
гривень за тюк.Вартість соломи
становить 1 000 гривень;

У 2013 році ОСОБА_1 в рахунок орендної
плати отримала послуги по тюкуванню 50
тюків соломи, по ціні 6,00 гривень за тюк,
на суму 300 гривень. Крім цього
позивачкою отримані грошові кошти, в
сумі 3 246, 35 гривень;

Крім цього, ними було досягнуто згоди
щодо внесення змін до договору оренди,
та орендна плата визначена виходячи з
грошової оцінки - 55423, 57 гривні та
розміріу орендної плати - 4433, 89 гривні
та не передбачено її індексації. За
змістом законодавства проведення
індексації грошової оцінки землі є
підставою для перегляду розміру
орендної плати, а не для автоматичної
зміни умов договору.Таким чином
позивач не наводить жодного істотного
порушення ним умов договору, що тягне
за собою їх розірвання.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 наполягає на
задоволенні позову з підстав
викладених у позовній заяві,
зазначивши що відповідач не доплатив
позивачці за 2012 рік 4 685,90 гривень, у 2013
році - 4 239,20 гривень та пені в сумі 847,84
гривні.

Представник відповідача ОСОБА_3
заперечує проти позову за
безпідставністю та просить у
задоволенні позову відмовити,
пояснивши що доводи адвоката є
безпідставними і суперечать умовам
договору оренди землі зі змінами
внесеними угодою.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані докази, прийшов до
наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки площею 3, 91
га. , що підтверджується копією витягу з
Державного реєстру на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
03.04.2013 року (а.с.18).

05.10.2007 між фізичною особою підприємцем
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір
оренди належної їй земельної ділянки
площею 3,91 га. відповідно (а.с.8-11)
терміном на 5 років, який
зареєстрований в Машівському РВ ПРФ
«Центр ДЗК» 31.10.2007 році. В наступному
сторони 15.08.2011 році уклали додаткову
угоду за якою визначили нормативну
грошову оцінку земельної ділянки - 55
423,57 гривень, продовжили строк дії
договору на 15 років та погодили розмір
орендної плати 8%, що складає 4 433, 89
гривень, угода зареєстрована в
Машівському РВ ПРФ «Центр ДЗК», про що у
Державному реєстрі вчинено запис від
18.04.2012 року, за № 00910 (а.с. 11).

Щодо доводів позивача ОСОБА_1 стосовно
стягнення з відповідача орендної плати
за договором оренди, який визнаний
рішенням суду від 25.09.2013 недійсним, суд
зазначає, що в даній частині ним не
вірно обрано спосіб захисту з огляду на
те, що за змістом ч.1 ст. 216 ЦК України,
недійсний правовчин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Позивач
не посилається як на предмет позову та
наслідки недійсності вказаного
правочину, а навпаки виходить з факту
існування цього договору за яким не
вірно нараховувалася орендна плата.

Щодо доводів позивача про припинення
договору оренди землі від 5.10.2007 року та
Угоди від 15.08.2011 року суд зазначає
наступне.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про
оренду землі», договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до п. 40 Договору оренди
землі від 05.10.2007 року (а.с. 8-10) та ст. 33 ч. 3
Закону України «Про оренду землі»…
«перехід права власності на орендовану
земельну ділянку до другої особи, а
також реорганізація юридичної
особи-орендаря не є підставою для зміни
умов або розірвання договору чи
визнання договору оренди землі
недійсним, якщо інше не передбачено
договором оренди землі».

Пунктом 38 договору оренди землі
укладеного між сторонами передбачено,
що його дія шляхом розірвання
припиняється за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін унаслідок
невиконання іншою обов'язків,
передбачених договором, та внаслідок
випадкового знищення, пошкодження
орендованої земельної ділянки яке
істотно перешкоджає її використанню, а
також з інших підстав, визначених
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України
«Про оренду землі», на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Як на підставу розірвання договору
оренди між ним та відповідачем позивач
посилається на ст.ст. 24, 25 Закону «Про
оренду землі».

Пунктом 4 ч.1 ст. 24 цього Закону
передбачено, що орендодавець має право
вимагати від орендаря своєчасного
внесення орендної плати.

Натомість відповідно до п. «д» ч.1 ст. 141
Земельного кодексу України (далі ЗК
України), підставами припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.

За таких обставин, підставою
розірвання договору оренди землі з
підстав несвоєчасного внесення
орендної плати є її систематична
несплата, яка повинна мати місце два і
більше разів.

Натомість з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем дотримані
вказані вимоги договору та закону, він
систематично сплачував позивачу
розмір орендної плати, який вважав
відповідає умовам договору, а тому суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову в частині розірвання договорів
оренди та їх повернення позивачу у
вказаний термін слід відмовити за
безпідставністю.

Вказаний висновок ґрунтується на
правовій позиції, викладеній в
постанові Верховного Суду України від
12.12.2012р. у справі № 6-146цс12.

Даючи оцінку вимогам позивача про
стягнення з відповідача недоплаченої
їй орендної плати за 2011-2013 роки, суд
вважає слід зазначити наступне.

Так за умовами договору між ОСОБА_5 та
відповідачем ОСОБА_4 від 05.10.2007,
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становила 44 192, 95 грн (п.5), а
орендна плата за користування її
земельною ділянкою (п.9 ) становила 1, 5%
та складала 662, 89 грн, яка вносилася в
т.ч. в натуральній формі - 500 гривень з
01.09 по 31.12 та у відробітковій - 162, 89 грн з
01.04. по 01.12 (а.с. 8-10).

В наступному 15.08.2011 сторони уклали
додаткову угоду, права та обов»язки за
якою набули сторони після її державної
реєстрації 18.04.2012 року, тобто юридичної
сили (постанова ВСУ від 19.02.2014 № 6-162цс13),
за умовами якої нормативна грошова
оцінка землі становить 55 423, 57 гривень,
орендна плата вноситься в розмірі 8%, що
становить 4 433, 89 гривень (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 вважають, що орендна плата
відповідачем з 2011 року повинна була
сплачуватися з урахуванням
проіндексованої нормативної грошової
оцінки землі, яка у 2011 році складала - 55
423,57 грн, у 2012 -2014 роках - 97 323,79 гривень, що
вбачається з повідомлення відділу
Держземагенства у Машівському району
№ 1303 від 20.06.2014 (а.с.22). У цьому ж
повідомленні зазначено, що підставою
нарахування розміру орендної плати є
договір оренди, що визначено п. 288.5 ст. 288
Податкового Кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що
договор між сторонами був розроблений
та укладений відповідно до Типового
договору оренди землі, затвердженого
Постановою КМУ від 03.03.2004 № 220.

Як видно з п. 10 Типового договору ним
передбачено, що обчислення розміру
орендної плати за земельні ділянки
приватної власності здійснюється з
урахуванням (без урахування)
індексації.

Разом з тим, сторони у пункт 10 договору
землі погодили, що обчислення розміру
орендної плати здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, при
цьому виплата орендної плати з
урахуванням індексації сторонами не
погоджувалася.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов»язання.

За таких обставин, враховуючи те, що
змістом договору не було передбачано
обов»язку проведення індексації
земельних ділянок, орендна плата була
обумовлена конкретно визначеним
розміром, а тому на відповідача не може
бути покладено відповідальності за
невиконання зобов»язання, яке не
встановлено договором.

За таких обставин, при визначенні
розміру заборгованості відповідача
перед позивачем в частині визначення
розміру орендної плати за конкретні
роки, суд виходить з її розміру
визначеної п. 8 додаткової угоди, тобто
розмір орендної плати за 2011-2013 роки
складав 4 433, 89 гривень, а відповідачем
реально виплачено :

-у 2011 році на підставі накладної за № 39
ОСОБА_5 в рахунок орендної плати за
землю отримала від орендаря ОСОБА_4
кукурудзу, на загальну суму 6 205 (шість
тисяч двісті п»ять) гривень, що
перебільшило значно визначений розмір
орендної плати 4 433, 89 гривень (а.с.92).

Суд визнає безпідставними доводи
представника відповідача про виплату
позивачу орендної плати наперед у 2011
році, оскільки цей факт жодними
документами не підтверджується,
натомість виплата ним орендної плати у
більшому розмірі за певний рік не
суперечить умовам договору.

-у 2012 році на підставі накладної за № 32
позивач ОСОБА_1 в рахунок орендної
плати за землю отримала від орендаря
ОСОБА_4 солому в тюках та ячмінь, на
загальну суму 3 100 ( три тисячі сто)
гривень (а.с. 93);

-за 2012 рік відповідач ОСОБА_4 сплатив
позивачу орендну плату за землю 3 100
(три тисячі сто) гривень, а тому він
повинен виплатити ОСОБА_1 її різницю, що
складає 1 333, 89 гривень ( 4 433, 89 - 3 100 ),
відповідач не повинен платити пеню за
затримку розрахунку за цей період,
оскільки в позовній заяві відсутні
такі вимоги;

- у 2013 році на підставі накладної за № 32
та видаткового касового ордеру від
24.12.2013 року в рахунок орендної плати за
землю позивач отримала від орендаря
ОСОБА_4 натуроплату та кошти, на
загальну суму 3 546,35 (три тисячі п»ятьсот
сорок шість) гривень 35 копійок, а тому
він повинен сплатити ОСОБА_1 її різницю,
що складає 887, 54 гривень (4 433, 89 - 3 546, 35), а
відтак відповідач повинен сплатити і
пеню за затримку розрахунку (а.с. 94-95);

Отже, загальна сума заборгованості
орендної плати за землю відповідача
ОСОБА_4 перед позивачем ОСОБА_1 складає
2 221 (дві тисячі двісті двадцять одна)
гривня 43 копійки.

Позивачем розмір пені станом на 15.07.2014
року визначено в розмірі 847, 84 гривень
(за 2013 рік), детального розрахунку не
наведено.

З п.14 Договору вбачається, у разі
невнесення орендної плати у строки,
визначені цим договором справляється
пеня в розмірі 0, 2% несплаченої суми за
кожен день прострочення.

Таким чином розрахунок буде таким: 887, 54
х 0,2%/100 = 1, 78 (за кожний день
прострочення), а оскільки орендна плата
вноситься до 31.12 кожного року, а тому
право на стягнення пені у позивача
ОСОБА_1 за 2013 рік виникло з 01.01.2014 року.

Таким чином, 1, 78 гривень х 198 дні (на день
звернення до суду 15.07.2014р.) = 352, 44
гривні. Отже пеня за 2013 рік складає 352, 44
(триста п»ятьдесят дві гривні) 44
копійки.

Стосовно безпідставного утримання
податку, суд зазначає, що це питання
може бути вирішено сторонами шляхом
внесення змін до договору, натомість як
убачається позивач самостійно ні
земельний податок, ні податок з доходів
фізичних осіб самостійно не
сплачувала, а відтак її права
відповідачем в цій частині порушені не
були.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки позов задоволено частково, а
тому з відповідача на користь позивача
ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір
в розмірі 102, 31 гривень.

Крім цього, представником позивача -
адвокатом ОСОБА_2 надано квитанції про
оплату позивачем правових послуг в
розмірі на загальну суму 5700 гривень,
які вони просили стягнути при
ухваленні рішення (а.с. 56,104).).

Так, з матеріалів справи вбачається, що
представник позивача брав учать в 6-х
судових засіданнях всього 6 год. 35 хв., а
тому відповідно до ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
і адміністративних справах», розмір
компенсації повинен складати за 1
годину 487, 20 грн., а всього за 6 год. - 2 923
гривні 20 коп., за 35 хв. 282. 58). грн., крім
цього витрачено 15 год. на складання
процесуальних документів та
підготовку, що становить 10 200 грн, що
виходить за межі сплаченої позивачами
суми (а.с. 57), а тому суд враховує суму 5700
гривень.

Разом з тим, оскільки квитанції надані
на одну суму, суд враховує, що позивачем
сплачені суми по 5200 гривень і 500
гривень та оскільки позов задоволено
частково, приходить до висновку, що на
користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати
на правову допомогу в розмірі 5700
гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 13, 24, 32 Закону України «Про оренду
землі», п. «д» ч.1 ст. 141 Земельного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1, до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 про розірвання
договору оренди землі та стягнення
орендної плати - задоволити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 недоплачені :

-пеню за 2013 рік в розмірі 352 (триста
п'ятдесят дві) гривні 44 копійки;

-за 2012 рік орендну плату в розмірі 1 333, 89
гривень ;

- за 2013 рік орендну плату в розмірі 887,54
гривень ;

-судовий збір в розмірі 102 (сто дві)
гривні 31 копійки ;

-витрати на правову допомогу в розмірі
5700 (п»ять тисяч сімсот ) гривень ;

Загальна сума до стягнення підлягає - 8
376 (вісім тисяч триста сімдесят шість)
гривень 18 копійок.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Машівський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
особою, яка не була присутньою під час
проголошення рішення в той же строк з
дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
у випадку його оскарження, після
ухвалення рішення судом апеляційної
інстанції.

Суддя: