У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Світточ» про розірвання
договору оренди землі та стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зазначеним позовом посилаючись
на те, що 05 листопада 2008 року між
сторонами було укладено договір оренди
земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої
на території Миколай-Нільської
сільської ради Запорізького району
Запорізької області строком на десять
років. Згідно договору розрахунок по
орендній платі проводиться один раз на
рік до 20 першого числа за звітним роком
місяця та оформляється відповідними
актами.

Із 2012 року відповідач свої зобов'язання
щодо розрахунку по орендній платі
виконує неналежним чином, має
заборгованість у розмірі 17 548 грн. 71
коп., крім того не використовує
земельну ділянку за цільовим
призначенням, у зв'язку з чим позивачка
просила суд розірвати договір оренди
землі та стягнути вказану
заборгованість.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 23 липня 2014
року позов задоволено. Розірвано
договір оренди земельної ділянки
НОМЕР_1, розташованої на території
Миколай-Пільської сільської ради
Запорізького району Запорізької
області від 05 листопада 2008 року між
ОСОБА_3 та ПП «Світточ».
Стягнуто з ПП «Світточ» на користь
ОСОБА_3 заборгованість за договором
оренди земельної ділянки від 05
листопада 2008 року за період з
2012 року по 2013 рік у розмірі 17 548 грн. 71
коп. та судові витрати у розмірі
243 грн. 60 коп.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 18 вересня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що
відповідач належним чином орендну
плату не сплачує, використовує
орендовану земельну ділянку не за
цільовим призначенням, що зменшує
родючість землі та порушує права
позивача як власника земельної
ділянки, тому договір оренди земельної
ділянки має бути розірваним, а з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заборгованість за
договором оренди.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що у даному випадку є не систематична
несплата орендної плати, а затримка у
виплаті орендної плати, а тому договір
оренди, укладений між сторонами, не
може бути розірваний з підстави, яка
зазначена позивачем. За наявності
форс-мажорних обставин відповідач
звільняється від стягнення орендної
плати та пені з інфляційними втратами.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що позивачу на праві
власності та відповідно до державного
акту від 22 червня 2005 року належить
земельна ділянка
НОМЕР_1, площею 5,13 га, яка розташована на
території Миколай-Пільської сільської
ради Запорізького району Запорізької
області (а. с. 7).

05 листопада 2008 року між сторонами було
укладено договір оренди зазначеної
земельної ділянки строком на десять
років (а. с. 12-14).

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про
оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

У п. 11 Договору зазначено, що орендна
плата вноситься у такі строки: у
випадку внесення плати в грошовій
формі - один раз на рік до 20 числа
першого за звітним роком місяця; у
випадку внесення плати в натуральній
формі - до 20 числа останнього у звітному
році місяця.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3
як на одну з підстав для розірвання
договору посилалась на несвоєчасну
сплату відповідачем орендної плати,
починаючи з 2012 року, та у зв'язку цим
просила суд стягнути з відповідача
заборгованість за договором оренди
земельної ділянки за період 2012-2013 років
з урахуванням пені та інфляційних
втрат.

Матеріали справи доказів оплати
відповідачем орендної плати за період
2012-2013 років суду не містять.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили.

Так у Договорі є окремий розділ
Форс-мажорні обставини, згідно якого
сторони звільняються від
відповідальності за часткове або повне
невиконання обов'язків договору, якщо
це невиконання відбулося за обставин,
які виникли після укладення договору,
внаслідок невідворотних дій
надзвичайного характеру, які сторона
не могла ні передбачити, ні попередити
прийнятими заходами (повінь, пожежа,
землетрус, осідання ґрунту та інші
явища природи), а також військові дії,
які призвели до неможливості виконання
цього договору.

Апеляційний суд, посилаючись на
висновок Торгово-промислової палати
від 17 вересня 2012 року, згідно якого
несприятливі погодні умови у 2012 році
спричинили загибель
сільськогосподарських культур на
площах ПП «Світточ» (а. с. 56),
виходив із того, що мають місце
форс-мажорні обставини, тому
відповідач повністю звільняється від
сплати орендної плати, пені та
інфляційних втрат.

При цьому не звернув уваги, що
зазначені обставини існували станом на
2012 рік, і тому звільняють відповідача
від відповідальності за невиконання
зобов'язань протягом часу їх дії, а
позивачка просила суд стягнути
заборгованість за договором оренди
земельної ділянки з урахуванням пені
та інфляційних втрат за період 2012-2013
років.

Згідно з п.14 Договору, у разі невнесення
орендної плати у строки, визначені цим
договором, справляється пеня у розмірі
0.3 відсотка від несплаченої суми за
кожний день прострочення.

Також апеляційний суд, посилаючись на
висновок Торгово-промислової палати
від 17 вересня 2012 року, вважав
необґрунтованими доводи позивачки, що
її земельна ділянка після збору врожаю
у 2013 році використовується не за
цільовим призначенням та зарощена
бур'янами. При цьому не звернув уваги на
довідку голови Миколай-Пільської
сільської ради від 24 квітня 2014 року та
фото земельної ділянки, згідно яких
станом на 01 квітня 2014 року визначені в
мапі сільськогосподарські поля після
збору врожаю 2013 року не були приведені
до належного стану, станом на 2014 рік до
сівби не підготовані, не засіяні,
знаходяться у занедбаному стані, під
паром не перебувають (а. с. 33-46).

Таким чином апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахував норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановив та
не перевірив обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 18 вересня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко