Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р.
м.
Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Саландяк О.Я.,

секретаря Кащенко Г.Р.,

за участі позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Жмеринка цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики,-

в с т а
н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом
до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, мотивуючи свої
вимоги тим, що вони з відповідачкою
26.06.2009 р. уклали нотаріально
посвідчений договір позики, згідно
якого вона передала відповідачці 100
000,00грн. строком до 26.06.2011 р. зі сплатою 15%
річних від суми позики до дня
повернення позики. Про отримання
коштів відповідачкою 26.06.2009 р. була
надано розписку. За умовами договору
вона відкрила у ПАТ КБ «Приватбанк»
банківський рахунок, реквізити якого
повідомила відповідачці. До
теперішнього часу відповідачка в
повному обсязі борг не повернула, лише
частково сплатила проценти за
користування позикою, а саме: за період
з 26.06.2009 р. по 26.06.2010 р. сплатила 6250 грн.
замість 15000 грн.; за період з 26.06.2010 р. по
26.06.2011 р. та з 26.06.2011 р. по 26.06.2012 р. суму
процентів не сплачено; за період з
26.06.2012 р. по 26.06.2013 р. сплачено проценти
на загальну суму 10500 грн., замість 15000
грн.; за період з 26.06.2013 р. по 26.05.2014 р.
сплачено 7500 грн., замість 13750 грн. Таким
чином, відповідачка сплатила 24250, грн.
відсотків. Загальна сума боргу
відповідачки становить 100 000,00 грн.
основної суми позики та 49 500,00 грн.
несплачених процентів. На неодноразові
звернення до відповідачки щодо
повернення боргу, та лише обіцяла
повернути кошти, а останнім часом
взагалі почала уникати зустрічей із
нею. У зв'язку із зазначеним просить
стягнути з відповідачки 100 000,00 грн.
боргу за договором позики та 49 000,00 грн.
відсотків за користування позикою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позов підтримала в повному обсязі за
обставин, що в ньому викладені,
уточнила, що просить стягнути з
відповідачки станом на 26.05.2014 року 100
000,00 грн. боргу за договором позики та 49
500,00 грн. відсотків за користування
позикою, просила його задовольнити.
Додатково та на запитання пояснила, що
у нею із відповідачкою ОСОБА_4 були дуже
хороші довірчі стосунки, так як вони
проживали по сусідству та
спілкувались. У сім»ї позивачки були
вільні кошти та вона позичила їх ОСОБА_4
на її прохання, так як та мала
добудувати будинок для власного
проживання. Матеріальний стан
відповідачки позивачці був не дуже
добре відомий, однак та надала їй копію
правовстановлюючого документу на
квартиру, казала, що у неї є кілька
автомобілів, була розлучена але
проживала у цивільному шлюбі із ОСОБА_4,
син відповідачки навчався у школі.
Наявності у відповідачки кредитів,
судових рішень про стягнення коштів
вона не перевіряла, договір уклала із
метою отримання прибутку у вигляді
відсотків, інших домовленостей з
відповідачкою не було. Про зміну
прізвища та точної адреси відповідачки
позивачка не знала. Категорично
заперечила проти розстрочки виконання
рішення суду на умовах, що
запропоновані представником
відповідача, тобто по ? частці
середньої мінімальної заробітної
плати, так як у неї багатодітна сім»я,
діти також навчаються, через позику у
неї погіршились відносини із
чоловіком. Сплата відсотків за
користування позикою в період з 26.06.2009 -
26.06.2010 року здійснювалось
відповідачкою готівкою, про що на
примірнику договору позики
відповідачки зроблено відповідний
напис.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов
ОСОБА_1 визнав частково. В судовому
засіданні підтримав надані
заперечення та клопотання про
визначення порядку виконання
зобов»язань шляхом розстрочення
стягнення боргу з відповідачки
відповідно до ст. 217 ЦПК України, у
розмірі ? частки мінімальної
заробітної плати відповідно до
показників Жмеринського районного
управління статистики, заперечивши
проти одноразового стягнення суми
боргу. Суду пояснив, що відповідачем та
ним не оспорюються сума отриманих
коштів у позику у розмірі 100000 грн. та
розрахунок відсотків, порядок та обсяг
повернутих відсотків відповідає
обставинам, викладеним у позовній
заяві. Однак вважає, що позивачем при
наданні коштів у позику не було
належним чином перевірено майновий
стан відповідача, який на даний час
значно погіршився, а тому повернути
одноразово суму позики відповідач не
зможе. Погіршення матеріального стану
відповідача мотивував тим, що у
відповідача на утриманні знаходяться
важко хворі батьки похилого віку, які
потребують лікування, син, що
навчається у ВНЗ, та потребує оплати за
навчання, у шлюбі відповідачка не
перебуває, а тому у суду є підстави при
винесенні рішення застосувати
положення ст. 217 ЦПК України та
розстрочити погашення суми боргу у
розмірі ? частки від мінімальної
заробітної плати відповідно до
показників Жмеринського районного
управління статистики, що складає
приблизно 300 грн. на місяць.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання
не з»явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином
(а.с.22)

Судом з урахуванням думки присутніх
учасників судового засідання ухвалено
проводити розгляд справи у відсутність
відповідачки, зважаючи, що її інтереси
у судовому засіданні представляє
представник.

Вислухавши пояснення позивачки,
представника відповідача, дослідивши
та оцінивши докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 26.06.2009 р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір
позики, який 26.06.2009 р. посвідчено
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_1
(а.с. 4) За умовами даного договору
позики позикодавець ОСОБА_1 передала у
власність позичальникові ОСОБА_4
строком до 26.06.2011 р. кошти в розмірі 100
000,00 грн. зі сплатою 15 процентів річних
від суми позики. Таку саме суму
грошових коштів та виплатою процентів
в розмірі 15 процентів річних від суми
позики позичальник зобов'язалась
повернути позикодавцеві до 26.06.2011 р. За
домовленістю сторін позичальник
зобов'язана повернути всю суму позики
одночасно. За домовленістю сторін
проценти за користування позикою
виплачуються позичальником щомісячно
до тридцятого числа кожного поточного
місяця до дня повернення позики.
Виконання позичальником свого
зобов'язання має бути здійснено шляхом
перерахування на банківський рахунок
позикодавця або готівкою за місцем
проживання позикодавця. Після
виконання позичальником свого
зобов'язання позикодавець повинен
передати йому примірник цього
договору. Наявність у позикодавця
після спливу терміну повернення грошей
примірника цього договору є свідченням
прострочення виконання позичальником
свого зобов'язання. Згідно п.5 договору
позики у разі якщо позичальник
своєчасно не поверне суму позики, він
зобов»язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
незалежно від сплати процентів,
належних за договором позики. Прізвище
відповідачки у договорі позики вказане
ОСОБА_4, місце проживання - АДРЕСА_1.

З розписки виданої відповідачкою
ОСОБА_4 від 26.06.2009 р. вбачається, що
остання отримала від позивачки ОСОБА_1
кошти в сумі 100 000,00 грн. у борг за
договором позики від 26.06.2009 р., та
розписка є невід»ємною частиною
договору позики (а.с.5)

Позивачкою ОСОБА_1 відкрито
картрахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк»
НОМЕР_3, на який відповідачкою
здійснювалось погашення боргу за
договором позики та перераховано
станом на 26.05.2014загальну суму 24250,00 грн.,
що повністю відповідає розрахунку, що
наведений у позовній заяві та
визнається представником відповідача.
(а.с.6-10) Тобто відповідачкою у період з
26.06.2013 року по 26.05.2014 року вчинено дії, що
свідчать про визнання нею боргу.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 25.06.2014 року
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу повернуто позивачу в
зв»язку із непідсудністю Вінницькому
міському суду, так як ОСОБА_4 значиться
зареєстрованою в АДРЕСА_2 (а.с.3)

Відповідачка 14 квітня 2012 року змінила
прізвище на ОСОБА_4, ім»я з ОСОБА_4 на
ОСОБА_4 та з 13.03.2014 року значиться
зареєстрованою в АДРЕСА_3 (а.с.14, 29).
Позивачку про зміну місця реєстрації
та проживання не повідомила.

З 2008 року відповідачка не працює (а.с.30),
має сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
навчається та на оплату його навчання
позивачка несе витрати у вигляді плати
за навчання (а.с.44-47), шлюб із ОСОБА_8
розірвала у 2007 році (а.с.49).

Встановленим обставинам відповідають
правовідносини, що регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов"язків є, зокрема, договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або декількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Відповідно до статті 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики. Договір позики
вважається безпроцентним, якщо: він
укладений між фізичними особами на
суму, яка не перевищує
п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін;
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Ст. 1049 ЦК України встановлює обов'язок
позичальника повернути кошти у
встановлений строк. Ч.1 ст. 530 ЦК України
визначає, що якщо у зобов»язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін)

Відповідно до ст. 509 ЦК України між
сторонами виникло зобов'язання -
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання цього обов'язку.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначеним змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов»язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до принципів
змагальності та диспозитивності
цивільного судочинства, викладених у
ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами укладено нотаріально
посвідчений договір позики та
позичальником ОСОБА_4 26.06.2009 року була
видана розписка про отримання нею
позики в сумі 100 000,00 грн., що свідчить
про факт укладення строкового договору
позики. Термін повернення позики -
26.06.2011 року.

Станом на 13.11.2014 року (час звернення із
даним позовом до суду) та на час
розгляду справи відповідачка позику не
повернула, відсотки сплачувала не в
повному обсязі та не своєчасно.

Таким чином, сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_4
в належній формі досягли згоди з
істотних умов договору позики щодо
його предмету і строку виконання і
даний договір відповідає вимогам ст. 1046
ЦК України.

На підставі викладеного вимоги
позивача про стягнення суми боргу у
розмірі 100000 грн. підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення процентів від суми
позики, суд виходить із того, що із
змісту договору позики, встановлених
обставин справи та відповідно до ч. 2 ст.
1048 ЦК України, даний договір позики не є
безпроцентним, розмір процентів
встановлений договором, а тому у
позивача є право на отримання
процентів, розмір яких визначається
договором.

Проте, відповідно до змісту договору та
положень ст. ст. 625, 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
процентів від суми позики лише
протягом строку дії договору, а після
його закінчення, у разі прострочення
виконання грошового зобов'язання,
застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК
України, де зазначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином позовна вимога про
стягнення на користь позивачки
процентів від суми позики підлягає
частковому задоволенню, а саме за строк
у три роки дії договору позики з 26.06.2009
по 26.11.2011, обраховуючи розмір процентів
визначених за користування коштами у
відповідно до умов договору - 15% річних
від суми позики, що за весь строк дії
договору позики становить 45000,00 грн.
(100000грн.*15% : 100%*3 роки = 45000грн.) А з
врахуванням того, що відповідачка вже
сплатила 24250,00 грн. відсотків, то
стягненню підлягає лише 20750,00 грн., а
позов в частині стягнення відсотків -
частковому задоволенню.

Таким чином з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню
заборгованість за договором позики на
загальну суму 120750 грн.

Щодо клопотання представника
відповідача про застосування
проложень ст. 217 ЦПК України та
розстрочки погашення суми боргу у
розмірі ?? частки від мінімальної
заробітної плати відповідно до
показників Жмеринського районного
управління статистики, суд приходить
до висновку про його
необґрунтованість. При цьому суд не
бере до уваги надані документи про
хвороби та майновий стан ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, як ствердив представник
відповідача - батьків відповідачки,
оскільки суду не надано належних та
допустимих доказів походження
відповідачки від вказаних громадян,
доказів перебування їх на утриманні
відповідачки, та зміна прізвища
відповідачкою на прізвище вказаних
осіб «Лабоженко» здійснено
відповідачкою в силу закону в органах
РАГС, що слідує із пояснень
представника відповідача та наданих
суду доказів. За таких обставин, суд
вважає, що сума боргу на наведених суду
доказів не підлягає розстрочці, а заява
відповідача в цій частині не підлягає
задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов
задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог,
а відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. З огляду на
зазначене слід стягнути з відповідачки
на користь позивачки судовий збір в
розмірі 1207,50 грн.

Відповідно до ст.ст. п.1 ч.2 ст.11, 207, 509, 526,
533, 610, 611, 625, 627 ч.1, 629,1046, 1047, 1048, 1049 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10,11, 57-59, 60-61, 88,
209, 212, 213, 214, 215, 217 ЦПК України , суд ,-

в и р і
ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (і.н.
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5
(і.н. НОМЕР_2) борг в загальній сумі 120750
грн., а саме: 100 000,00 (сто тисяч) грн. -
заборгованість за договором позики, 20750
(двадцять тисяч сімсот п'ятдесят) грн. -
проценти за договором позики; а також
судовий збір у розмірі 1207 (одна тисячі
двісті сім) грн. 50 коп

Зобов'язати управління Державної
казначейської служби України у
Жмеринському районі та м.Жмеринці
Вінницької області повернути ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5 (і.н. НОМЕР_2) кошти в сумі
п»ять гривень судового збору, що зайво
сплачені відповідно до чека №3944
ПАТ «ПриватБанк» від 27.10.2014 року.

В задоволенні решти позову - відмовити.

На рішення сторонами може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Вінницької області через Жмеринський
міськрайонний суд Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, що не були
присутніми при його постановленні - у
цей же строк з часу отримання копії
рішення.

Суддя