У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.,Суддів:Коротуна В.М.,Парінової І.К.,
Ступак О.В., Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Приоритет», про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 05 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року Публічне акціонерне
товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ
«ВТБ Банк») звернулось до суду із
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Приоритет» (далі -
ТОВ «Приоритет»), про стягнення
заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
посилалось на те, що 17 березня 2008 року
між ПАТ «ВТБ Банк» (кредитор) та ТОВ
«Приоритет» (позичальник) укладено
кредитний договір № 2.96/08-СК, за умовами
якого товариство отримало кредит на
суму в розмірі 1228073,00 грн зі строком
користування до 15 березня 2013 року та
сплатою 16,5 % річних за користування
кредитом.

17 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_6 було укладено договір поруки №
2.96/08-ДП1, за умовами якого останній
виступив поручителем щодо зобов'язань
позичальника за кредитним договором №
2.96/08-СК.

17 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_7 було укладено договір поруки №
2.96/08-ДП2, за умовами якого остання
виступили поручителем щодо зобов'язань
позичальника за кредитним договором №
2.96/08-СК.

Посилаючись на те, що ТОВ «Приоритет»
належним чином не виконало
зобов'язання, які передбачені
кредитним договором, в результаті чого
утворилась заборгованість, яка, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
станом на 25 листопада 2013 року становила
суму у розмірі 538144,35 грн, позивач просив
суд задовольнити позов та стягнути
солідарно з відповідачів вказану суму
кредитної заборгованості.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 28 січня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
користь публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» заборгованість
за кредитним договором в сумі 538 144,35
грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 05 березня 2014 року скасовано
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 28 січня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким у позові
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Донецької області
від 05 березня 2014 року і залишення в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України
за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

За положеннями статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
закону. Нормами статей 610 - 611 ЦК
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
передбачені законом наслідки.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 березня 2008 року між позивачем та ТОВ
«Приоритет» було укладено кредитний
договір №2.96/08-СК, відповідно до умов
якого останньому було надано кредитні
кошти у сумі 1228073,00 грн строком
погашення до 15 березня 2013 року зі
сплатою 16,5% річних за користування
кредитними коштами.

У забезпечення вказаних кредитних
зобов'язань між позивачем та
відповідачами були укладені договори
поруки № 2.96/08-ДП1 від 17 березня 2008 року
та № 2.96/08-ДП2 від 17 березня 2008 року,
згідно умов яких поручителі взяли на
себе зобов'язання відповідати в
повному обсязі за виконання
зобов'язань ТОВ «Приоритет» перед
банком.

Судами також установлено, що договором
про внесення змін №1 від 17 вересня 2009
року були внесені зміни до кредитного
договору №2.96/08-СК, а саме відповідно до
п. 1.2 за невиконання зобов'язань,
передбачених п.п.5.10 та п. 5.11 цього
договору, банк підвищує процентну
ставку на 5% річних в порівнянні з
діючою процентною ставкою за цим
договором. Підвищення розміру
процентної ставки відповідно до умов
цього пункту вважається погодженим в
момент укладання цього договору та не
потребує укладання договору про
внесення змін цього договору. Після
усунення позичальником порушення
зобов'язань, передбачених п.п.5.10 та п.
5.11, а саме надання позичальником банку
документів, що підтверджують
продовження дії строку договору
страхування (страхового полісу) та
сплати страхового платежу. процентна
ставка за цим договором зменшується на
5 процентних пункти (у випадку, якщо
процентна ставка була підвищена на 5
процентних пункти, в зв'язку з
невиконанням позичальником п.п.5.10 та п.
5.11 цього договору) з дати надання
відповідних документів.

Також, цим договором від 17 вересня 2009
року змінено порядок нарахування,
сплати процентів за користування
кредитом та погашення кредиту, також
змінено черговість списання грошових
коштів Позичальника.

Відповідно до пункту 1 договору поруки
№ 2.96/08-ДП1 та договору поруки № 2.96/08-ДП2
відповідачі (поручителі) поручились
перед банком за виконання
позичальником зобов'язань щодо
повернення кредиту, сплати процентів
за користування кредитом, комісій,
пені, штрафних санкцій та збитків,
розмір, термін та умови повернення та
сплати яких встановлюються кредитним
договором № 2.96/08-СК від 17 березня 2008
року та будь-якими додатковими угодами
до нього (в т.ч. збільшуючими основне
зобов'язання), надалі все разом
кредитний договір (а.с.17-18).

ТОВ «Приоритет» належним чином не
виконало зобов'язання, які передбачені
кредитним договором, в результаті чого
утворилась заборгованість, яка станом
на 25 листопада 2013 року становила суму у
розмірі 538144,35 грн.

Згідно з частиною 1 статті 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Заперечуючи проти позиву, відповідачі
посилались на те, що в силу положень
частини 1 статті 559 ЦК України договори
поруки № 2.96/08-ДП1 та № 2.96/08-ДП2 необхідно
вважати припиненими з 17 вересня 2009
року,тобто з моменту внесення змін до
забезпеченого ними кредитного
договору №2.96/08-СК, на які вони не давали
своєї згоди.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі належним чином не
виконували покладені на них за
кредитним договором та договорами
поруки зобов'язання, в зв'язку з чим
сума кредитної заборгованості в
розмірі 538144,35 грн підлягає стягненню з
відповідачів на користь позивача
солідарно.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що внесення змін до кредитного
договору №2.96/08-СК відбулось без згоди
поручителів, внаслідок чого збільшився
обсяг їх відповідальності, а тому
зобов'язання відповідачів, які
передбачені договорами поруки №
2.96/08-ДП1 та № 2.96/08-ДП2 припинились.

Проте, з такими висновками суду
апеляційної інстанції повністю
погодитись не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає з
огляду на наступне.

Зміст договору як угоди (правочину)
складає сукупність визначених на
розсуд сторін і погоджених ними умов, в
яких закріплюються їхні права та
обов'язки, що складають зміст
договірного зобов'язання (частина
перша статті 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості (частина третя статті 509
ЦК України, пункт 6 частини першої
статті 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (частина
перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим
заходом майнового характеру,
спрямованим на забезпечення виконання
основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що
встановлює зобов'язальні
правовідносини між особою, яка
забезпечує виконання зобов'язання
боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель
(частини перша, друга статті 553 ЦК
України).

Відповідно до частини першої статті 559
України порука припиняється, зокрема, у
разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення
договору поруки зі зміною основного
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови, що
така зміна призведе до збільшення
обсягу відповідальності поручителя, а
не зі зміною будь-яких умов основного
договору.

Отже, на зміну умов основного договору,
унаслідок якої обсяг відповідальності
не збільшується, згода поручителя не
вимагається і такі зміни не є підставою
для застосування наслідків,
передбачених частиною першою статті 559
ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України у
справі № 6-160цс13 від 05 лютого 2014 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції у порушення статей 213, 214, 303, 316
ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не в повній мірі визначився з
характером спірних правовідносин,
зокрема, суд не зазначив, яким чином
зміни кредитного договору №2.96/08-СК, які
були передбачені договором про
внесення змін №1 від 17 вересня 2009 року,
вплинули на збільшення обсягу
відповідальності поручителя і чи є
такі зміни достатньою підставою для
застосування до спірних правовідносин
положення частини 1 статті 559 ЦК
України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду Донецької області
від 05 березня 2014 року підлягає
скасуванню з підстав, передбачених
статтею 338 ЦПК України, з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до розпорядження Голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02 вересня 2014 року
«Про визначення територіальної
підсудності» справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Приоритет», про
стягнення заборгованості необхідно
направити на розгляд до апеляційного
суду Запорізької області.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Донецької області від 05 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
апеляційний розгляд до апеляційного
суду Запорізької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:В.М.
Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак С.П.
Штелик