УХВАЛА

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко
О.І., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою
представником ОСОБА_4, на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог
зазначало, що 19 травня 2006 року між
сторонами укладено договір б/н, згідно
з умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит
в розмірі 2 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Зобовʼ?язання взяті на
себе згідно з умовами договору ПАТ КБ
«ПриватБанк» виконало в повному
обсязі. ОСОБА_3 взяті на себе
зобовʼ?язання згідно з умовами
договору належним чином не виконала, у
звʼ?язку із чим станом на

31 серпня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 22 119 грн 98 коп.,
яка складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 7 564 грн 81 коп.,
заборгованості за процентами за
користування кредитом, штрафу
(фіксована частина) в розмірі 500 грн,
штрафу (процентна складова) в розмірі 1
029 грн 52 коп. Тому позивач просив
стягнути заборгованість, яка
утворилась за неналежне виконання умов
договору.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 11 лютого 2014 року в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 14 травня

2014 року рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від

11 лютого 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 22 119 грн 98 коп. і судовий збір в
розмірі 221 грн 19 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати рішення
апеляційного суду Запорізької області
від

14 травня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ПАТ КБ
«ПриватБанк» у задоволенні позовних
вимог, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що постановою слідчого СВ ЗМУ ГУ
МВС України в Запорізькій області від 1
вересня 2011 року за заявою ОСОБА_3
порушено кримінальну справу № 6581101 за
фактом шахрайства за ч. 2 ст. 190 КК
України, згідно до якого невідома особа
без відома ОСОБА_3 надала до ПАТ КБ
«ПриватБанк» пакет документів та
отримала від її імені в банку кредит в
розмірі 2 000 грн, чим завдала ОСОБА_3
шкоду, а тому

ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у
справі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідно до умов кредитного
договору, укладеного між сторонами,
ОСОБА_3 неналежним чином виконувала
взяті на себе зобовʼ?язання, у звʼ?язку
із чим утворилась заборгованість, яка
підлягає стягненню.

Однак із висновком суду апеляційної
інстанції погодитися не можна з огляду
на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказаних вимог судом апеляційної
інстанції не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 19
червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
і ОСОБА_3 укладено договір б/н, згідно з
умовами якого остання отримала кредит
в розмірі 2 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом (а. с. 6-10).

Згідно з розрахунком станом на 31 серпня
2013 року у ОСОБА_3 утворилась
заборгованість перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» в розмірі 22 119 грн 98 коп.,
яка складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 7 564 грн

81 коп., заборгованості за процентами за
користування кредитом, штрафу
(фіксована частина) в розмірі 500 грн,
штрафу (процентна складова) в розмірі 1
029 грн 52 коп (а. с. 3-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Однак, як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, згідно з
постановою слідчого СВ ЗМУ ГУ МВД
України в Запорізькій області від 1
вересня 2011 року за заявою ОСОБА_3 та
інших осіб порушено кримінальну справу
№ 6581101 за фактом шахрайства

а. с. 34). Підставами для порушення
кримінальної справи стали достатні
дані, які вказують на наявність в діях
неустановленої особи ознаки злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Крім
того, постановою слідчого СВ ЗМУ ГУ МВД
України в Запорізькій області від 7
вересня 2011 року

ОСОБА_3 визнано потерпілою по даній
кримінальній справі (а. с. 50).

На момент ухвалення рішення по справі
судом першої інстанції встановлено, що
досудове слідство по кримінальній
справі ще не закінчено, досудовим
слідством проводяться відповідні дії
для направлення кримінального
провадження з обвинувальним актом до
суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки
позовні вимоги заявлені до неналежного
відповідача. Однак апеляційний суд
помилково скасував рішення суду першої
інстанції, ухвалене відповідно до
закону і яке, відповідно до положень ст.
339 ЦПК України підлягає залишенню в
силі.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного
суду Запорізької області від 14 травня

2014 року скасувати, а рішення
Ленінського районного суду

м. Запоріжжя від 11 лютого 2014 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова О.І.
Євтушенко В.І. Журавель