Справа № 341/2087/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2043/2014
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Шалаути Г.І.,

суддів: Мелінишин
Г.П., Шишка А.І.,

секретаря:
Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора Галицького району
Івано-Франківської області в інтересах
держави в особі Управління соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації в
Івано-Франківській області до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
заподіяних злочином за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення
Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 04
серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Прокурор Галицького району
Івано-Франківської області в інтересах
держави в особі Управління соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації в
Івано-Франківській області звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, заподіяної
злочином.

Позов мотивував тим, що проведеним
розслідуванням по кримінальній справі
по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
367 КК України, встановлено, що згідно
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 28.07.2008 року №10080-р «Про
виділення коштів для проведення
невідкладних заходів з ліквідації
наслідків стихійного лиха-повені, що
сталося 23-27 липня 2008 року»,Постанови
Кабінету Міністрів України №689 від
02.08.2008 року «Про затвердження порядку
використання у 2008 році субвенцій з
Державного бюджету обласним бюджетам
Вінницької Івано-Франківської,
Закарпатської, Львівської,
Тернопільської та Чернівецької
областей та м.Чернівці для ліквідації
наслідків стихійного лиха,що сталося
23-27 липня 2008 року» передбачалася
виплата матеріальної допомоги
потерпілим від повені громадянам в
залежності від категорійності
ушкоджень. У зазначених постановах
було передбачено умови та порядок
виплати такої матеріальної допомоги
постраждалим.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 06.08.2008 № 707 «Про внесення
змін до Порядку використання у 2008 році
субвенцій з державного бюджету
обласним бюджетам Вінницької,
Івано-Франківської, Закарпатської,
Львівської, Тернопільської та
Чернівецької областей, міському
бюджету м. Чернівців для ліквідації
наслідків стихійного лиха, що сталося 23
- 27 липня 2008 року» пункт 13 - за рахунок
субвенцій з державного бюджету
позивачем здійснювалася часткова
виплата допомоги мешканцям с.Дубівці
Галицького району Івано-Франківської
області, котрих було віднесено до
другої категорії постраждалих, в яких
пошкоджений житловий будинок підлягав
капітальному ремонту або мав істотні
пошкодження конструкцій будинку(
непридатні для експлуатації підлога,
віконні чи дверні блоки,
внутрішньобудинкові мережі,
відшарування зовнішньої або
внутрішньої штукатурки, тощо, з
розрахунку оплати за 1м2 ушкодженої
повінню площі будівель по 850 грн.

Списки складалися ОСОБА_3 та
підписувалися ОСОБА_2 на підставі
дефектних актів, які оформлялися
трьома комісіями (в кожній по 5 членів),
що були створені рішенням сесії
Дубівецької сільської ради №48 від
30.07.2008 року. У дефектних актах члени
комісій вказували площу ушкоджених
повінню будівель шляхом проведення
рулеткою зовнішніх обмірів цих
будівель. ОСОБА_3, перебуваючи на посаді
секретаря Дубівецької сільської ради з
10.11.2006 року, будучи посадовою особою
органу місцевого самоврядування,
уповноваженою на здійснення функцій
представника влади, в силу неналежного
виконання своїх посадових обов'язків,
передбачених ст.42,50 Закону України «Про
місцеве самоврядування» в Україні»,
всупереч зазначених вище вимог
постанов Кабінету Міністрів України
від 30.07.2008 року №688 «Про затвердження
порядку обстеження майна, пошкодженого
внаслідок стихійного лиха, що сталося
23-27липня» та від 02.08.2008 року № 689 «Про
затвердження порядку виконання у 2008
році субвенцій з державного бюджету
обласним бюджетам Вінницької,
Івано-Франківської, Закарпатської,
Львівської, Тернопільської
Чернівецької областей та м. Чернівці
для ліквідації наслідків стихійного
лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року», не
звіривши достовірності зазначених у
дефектних актах площ пошкоджених
будівель з площами таких у технічних
паспортах на будівлі по кожному
господарству а за відсутності таких з
площами будівель,зазначених у
погосподарських книгах с.Дубівці,
узагальнила їх, склавши списки, які в
свою чергу підписав голова сільської
ради ОСОБА_2 теж відповідно, не
перевіривши їх, внаслідок чого виплата
грошової допомоги відбулася по
завищених на 3342.1м2 площах пошкоджених
будинків 194-м потерпілим, яким зайво
було виплачено на 3062832 грн., чим
державним інтересам завдано значних
матеріальних збитків.

ОСОБА_2, перебуваючи з 13.04.2006 року по
05.07.2009 року на посаді голови
Дубівецької сільської ради, будучи
службовою особою органу місцевого
самоврядування, неналежно виконуючи
свої посадові обов'язки через
несумлінне ставлення до них, всупереч
вимог ст.42, 50 Закону України «Про
місцеве самоврядування» в Україні» та
вимог зазначених вище постанов
Кабінету Міністрів України, не
перевіривши достовірності зазначених
у дефектних актах площ пошкоджених
будівель з площами таких у технічних
паспортах на будівлі по кожному
господарству або з площами таких,
зазначених у погосподарських книгах
с.Дубівці, та не перевіривши
правильності складеного списку
секретарем сільської ради ОСОБА_3,
підписав їх, а списки подав управлінню
соціального захисту Галицької РДА для
виплати матеріальної допомоги,
внаслідок чого зайво було виплачено
матеріальної допомоги через завищення
площ пошкоджених будівель мешканців
с.Дубівці на загальну суму 3062832 грн., чим
завдано значних збитків державі.
Просив зазначену суму матеріальних
збитків стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь
позивача.

Рішенням Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 04
серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
користь держави в особі Управління
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації в Івано-Франківській
області заподіяну шкоду в розмірі 3 062 832
грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в порядку розподілу
судових витрат 1 720,50 грн. судового
збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 в порядку розподілу
судових витрат 1 720,50 грн. судового
збору.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну
скаргу, в якій зсилаються на
неправильне застосування норм
матеріального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянти зазначили, що суд прийшов до
висновку про наявність в їх діях вини
за ч. 2 ст. 367 КК України, яка не
встановлена обвинувальним вироком
суду, а факт звільнення їх від
кримінальної відповідальності на
підставі ЗУ «Про амністію» від 12.12.2008
року не вважають підтвердженням їх
вини у вчиненні злочину.

Апелянти не погоджуються з тим, що суд
не прийняв до уваги їх заперечень про
те, що в постановах Кабінету Міністрів
України від 30.07.2008 року №688 та №689 від
02.08.2008 року, на які зсилається в позові
прокурор, не було передбачено чи
зобов'язано секретаря чи голову
сільської ради звіряти площі
пошкоджених повінню будівель громадян,
які були внесені в дефектні акти
членами комісій, спеціально створених
для цього, з даними таких площ в
технічних паспортах кожної з будівель
чи з даними, записаними в
погосподарських книгах по кожному
господарству. У постановах лише
зазначено про те,що секретар сільської
ради мав узагальнити відомості,
зазначені комісіями у дефектних актах
та скласти списки, а голова-затвердити
такі списки та підписати, що і було
зроблено. Також апелянти зазначили, що,
якби навіть такий порядок і був би
прописаний у цих постановах, то
проводити таку звірку не було реальної
можливості, оскільки в постановах був
визначений строк подачі таких
дефектних актів до управління
соцзахисту для виплати допомоги
потерпілим - три дні.

Апелянти також вважають, що вони є
неналежними відповідачами в даній
справі, оскільки є посадовими особами
юридичної особи - Дубівецької
сільської ради, а згідно змісту ст.1174 ЦК
України шкода, завдана фізичній чи
юридичній особі незаконним рішенням,
діями чи бездіяльністю службової особи
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
повинна відшкодовуватись органом
місцевого самоврядування незалежно
від вини цієї особи. Просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в позові прокурору
Галицького району Івано-Франківської
області відмовити.

Прокурор Івано-Франківської обласної
прокуратури - Вовк В.В., апеляційної
скарги не визнав. Заперечення
мотивував тим, що збитки, завдані
злочином в повному обсязі
відшкодовуються особою, яка їх завдала.
Пояснив, що вина апелянтів у
спричиненні збитків державі на суму
доведена постановами про закриття
кримінальної справи відносно ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 по ч.2 ст.367 КК України, де 3 062 832
грн. зазначено як кваліфікуючу ознаку
(значна матеріальна шкода) та звільнено
їх від покарання на підставі п.«в» ст.1
Закону України «Про амністію» від
12.12.2008 року. Цивільний позов у
кримінальній справі залишено без
розгляду. Вважає, що доводити розмір
спричиненої відповідачами
матеріальної шкоди у цивільному позові
не потрібно, оскільки ні ОСОБА_2, ні
ОСОБА_3 не оскаржували постанов про
закриття кримінальної справи щодо них
по амністії, а якщо і не погоджувалися з
розміром матеріальної шкоди, то ними не
заявлялося клопотань про призначення
будівельно-технічної, бухгалтерської
чи іншої експертизи, хоча колегією їх
представнику таке право
роз'яснювалося. Просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Представник управління соціального
захисту населення Галицької РДА -
Блаженко Г.М. апеляційної скарги не
визнала, однак не заперечила,що
виплата матеріальної допомоги
мешканцям с.Демешківці, які потерпіли
від повені у липні 2008 року проводилася
управлінням один раз, а списки,
складалися ОСОБА_3 та підписувалися
ОСОБА_2 відносно одних і тих же осіб
кілька раз (люди писали скарги ,не
погоджувалися із сумами відшкодування,
акти переглядалися, складалися нові та
подавалися нові списки).
Контрольно-ревізійним відділом в
Галицькому районі в червні 2011 року
проводилася позапланова ревізія
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
управління праці та соціального
захисту Галицької РДА за період з 01.08.2008
року по 01.01.2009 року відповідно до
постанови прокуратури щодо законності
проведення грошових виплат з
державного бюджету жителям с.Дубівці,
потерпілим від повені. Пояснила, що до
матеріалів цивільної справи долучено
розрахунок, проведений КРВ в
Галицькому районі про зайво виплачені
кошти з державного бюджету жителям
с.Дубівці на суму 634380грн., іншого
розрахунку немає. Просила рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про день і час розгляду
апеляційної скарги, доказів про
поважність причин неявки не надали, а
також не надали заяв чи клопотань про
перенесення розгляду справи. З
урахуванням пояснень представника
відповідачів ОСОБА_6, даних ним у
попередніх засіданнях, колегією
з'ясовано, що він не обізнаний з
обставинами кримінальної справи,
оскільки пояснення його зводилися
виключно до заперечень вини
відповідачів у скоєнні ними злочину,
передбаченого ч.2 ст.367 КК України, яка
вже доведена постановами суду про
закриття кримінальної справи щодо
ОСОБА_2, ОСОБА_3 по амністії, а тому
колегія вважає,що справу можливо
розглянути у відсутності відповідачів
та їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
прокурора, представника управління
соціального захисту населення
Галицької РДА, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши їх
доказами, колегія знаходить апеляційну
скаргу обґрунтованою частково і
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції слід змінити в
частині розміру матеріальної шкоди з
3062832 грн. на 634380 грн., яка підлягає
стягненню з відповідачів в солідарному
порядку з наступних підстав.

Постановою Галицького районного суду
від 29.12.2011 року встановлено вину ОСОБА_2
у вчиненні ним, як службовою особою,
службової недбалості,яка проявилася у
неналежному виконанні ним своїх
службових обов'язків, через несумлінне
ставлення до них, що завдало істотної
шкоди державним інтересам (без
зазначення розміру такої шкоди) та
звільнено його від кримінальної
відповідальності по ст.367 ч.2 КК України
на підставі п «в» ст.1 Закону України
«Про амністію» від 12.12.2008 року (а.с.7,т.1).

Постановою Галицького районного суду
від 10 липня 2013 року ОСОБА_3 визнано
винною у тому, що вона, будучи службовою
особою вчинила службову недбалість
неналежно виконувала свої службові
обов'язки, через несумлінне ставлення
до них, що завдало тяжких наслідків
інтересам держави, а саме завдало
значної шкоди на суму 3062832 грн.
звільнено її від кримінальної
відповідальності по ст.367 ч.2 КК України
на підставі п.«в» ст.1 Закону України
«Про амністію» від 12.12.2008 року
(а.с.8-10,т.1).

Цивільний позов, заявлений у
кримінальній справі (а.с.178-180 т.6)
залишено без розгляду.

В контексті постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№14 «Про судове рішення» судам надано
такі роз'яснення, що відповідно до ч.4
ст.61 ЦПК України при розгляді справи
про цивільно-правові наслідки дій
особи, відносно якої ухвалено вирок
(закрито справу з нереабілітуючих
підстав) цей вирок або постанова є
обов'язковими для суду лише з питань чи
мали місце такі дії та чи вчинені вони
цією особою. Тому, розглядаючи
цивільний позов, який випливає з
кримінальної справи, суд не вправі
обговорювати вину відповідачів, яка
вже судом встановлена, а лише вправі
вирішувати питання розміру
спричинених збитків, якщо цивільний
позов у кримінальній справі був
залишений без розгляду, у зв'язку із
закриттям провадження у справі.

У п.6 постанови пленуму ВСУ «Про
практику застосування судами
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином і стягнення безпідставно
нажитого майна від 31.03.1989 році зі
змінами від 25.12.1992 року №13 зазначено, що
вирішуючи питання про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої злочином,
суд має з'ясувати характер і розмір
спричиненої шкоди, наявність
причинного зв'язку між вчиненим і
шкодою, що настала, ступінь участі
винних осіб у заподіянні шкоди.

У п.7-8 цієї постанови зазначено, що в
разі закриття кримінальної справи з
передбачених законом підстав п.2-10 ст.6,
ст.7-10 КПК (в тому числі і по амністії),
суд покладає обов'язок на підсудного
відшкодувати матеріальну шкоду в
повному обсязі і роз'яснює цивільному
позивачу право пред'явити цивільний
позов у порядку цивільного судочинства
до особи, справу щодо якої закрито з
нереабілітуючих підстав. Таким чином
амністія звільняє лише від покарання,
але не звільняє винну особу від
обов'язку відшкодувати заподіяні
злочином збитки.

З огляду на вище викладене не
підлягають задоволенню доводи
апелянта в частині, що стосуються вини
відповідачів, а також доводи про те, що
згідно змісту ст.1171 ЦК України позов
про відшкодування збитків мав би бути
пред'явлений не до відповідачів, а до
Дубівецької сільської ради.

Також підлягають відхиленню
заперечення прокурора щодо
доведеності цивільного позову на суму
3062832 грн. з посиланням на постанови про
застосування до відповідачів амністії,
та з посиланням на те, що кваліфікуючою
ознакою ч.2 ст.367 КК України є тяжкі
наслідки, за якою обох відповідачів
визнано винними та звільнено від
покарання. Зазначив,що під істотною
шкодою згідно коментованої ст.367 КК
України є шкода, яка в 100 раз перевищує
неоподаткований мінімум доходів
громадян, тобто більша ніж 1700 грн.

А тяжкими наслідками є такі, які у 250
разів перевищують неоподаткований
мінімум доходів громадян, тобто більше
ніж 4250 грн.

Колегія вважає, що оскільки розмір
спричиненої істотної шкоди у постанові
про застосування амністії до ОСОБА_2
від 29.12.2011 року не був зазначений
(а.с.7,т.1), то вважати цивільний позов
заявлений на суму 3062832 грн. доведеним з
посиланням на вказану постанову не
слід. У постанові про застосування
амністії щодо ОСОБА_3 від 10 липня 2013
року (а.с.8-10, т.1), хоча формально і було
зазначено, що внаслідок її
протиправних дій з державного бюджету
були зайво виплачені кошти на суму 3062832
грн., що є тяжкими наслідками, однак
зазначений розмір шкоди у кримінальній
справі не досліджувався, а цивільний
позов був заявлений прокурором у
кримінальній справі №1-92/2011 на суму 202810
грн. (а.с.84-86,т.6 крим. справи) у зв'язку із
закриттям справи, був залишений без
розгляду.

З огляду на викладене колегія не
погоджується з висновками суду першої
інстанції про доведеність позову на
суму 3062832 грн. з посиланням на зазначені
постанови про застосування до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 акту амністії та вважає такий
висновок помилковим.

Згідно з роз'ясненням, даним у п.3
постанови N 11 Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1976 року «Про
судове рішення», при розгляді в порядку
цивільного судочинства позову, що
випливає з кримінальної справи, суд
визначає суми, що підлягають стягненню
на відшкодування шкоди, з урахуванням
доказів, як наявних у кримінальній
справі, так і додатково представлених
сторонами та зібраних з їх ініціативи.
У справах про стягнення грошових
коштів повинен бути наданий розрахунок
таких коштів.

Розрахунок спричинених збитків на 3062832
грн., прокурором до позовної заяви не
долучено. Позов пред'явлено на таку
суму з посиланням на єдиний доказ - акт
контрольно-ревізійного відділу в
Галицькому районі позапланової
ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
управління праці та соціального
захисту населення Галицької РДА за
період з 01.08.2008 року по 01.01.2009 року з
долученим розрахунком до нього на суму
614380 грн. (а.с. 57-64,т.2).

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

В акті КРВ розмір матеріальної шкоди,
яка підлягає відшкодуванню з винних
осіб, визначено двома способами -
шляхом обчислення різниці між
загальними площами 194-х ушкоджених
повінню будинків с.Дубівці,
зазначеними у технічних паспортах або
в погосподарській книзі на ці будинки
та площами зовнішніх обмірів цих
будинків, визначених комісією у
дефектних актах, на підставі яких
складалися списки та здійснювалася
виплата допомоги.

Згідно зазначеного способу різниця у
площах складає 3342,1м2 х 850 грн. (оплата за
1м2 для потерпілих 2-ої категорії, по
якій проводилися виплати) = 3062832 грн.
Такий спосіб визначення розміру зайво
проведених виплат на думку колегії не
відображає реальних збитків, а лише
визначає ймовірні збитки. Є загально
відомим явищем, що у сільській
місцевості мають місце непоодинокі
випадки проведення громадянами, які
там проживають, різного роду добудов до
існуючих будівель (веранди, житлової
кімнати, літньої кухні, тощо), без
погодження з відповідними органами
архітектури, а отже збільшені площі
насправді існують, однак не внесені у
технічні паспорти на будівлі та не
відображені у погосподарській книзі.
Зазначений факт підтверджували у своїх
поясненнях свідки - ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та інші потерпілі від
повені особи, допитані у кримінальній
справі (всього допитувалося 194 особи),
які стверджували про те, що технічні
паспорти на їх будинки були відсутні на
час повені, в будинках були зроблені
певні добудови, а технічні паспорти
були виготовлені вже після проведених
виплат, а внесені у по господарські
книги дані двадцятирічної давності не
поновлювалися.

А тому на думку колегії більш
правильним є спосіб визначення збитків
шляхом обчислення різниці між
проведеними зовнішніми обмірами 194-х
житлових будинків та площами таких,
зазначеними у дефектних актах, які теж
вносилися по зовнішніх обмірах, та
згідно яких було проведено виплату
матеріальної допомоги 194-рьом
потерпілим, оскільки такі збитки на
думку колегії є реальними. Саме такий
спосіб визначення оцінки пошкоджених
будівель на думку колегії є правильним,
яким КРВ виявлено завищення площ у
дефектних актах по 194-х будинках в
цілому на 725.8м2, що призвело до зайвого
нарахування та виплати потерпілим
коштів на суму 634380грн. (розрахунок на
а.с.63-64, т.2)

Оскільки інших доказів прокурором та
позивачем на обґрунтування заявленого
цивільного позову не було
представлено, а представником
відповідачів на спростування такого
теж не надано жодного доказу та не було
заявлено клопотань про призначення
будівельно-технічної чи
бухгалтерської експертизи, право на
яку йому було роз'яснено, колегія
приходить до висновку, що позов слід
вважати доведеним на суму 634380грн., яку з
відповідачів слід стягнути в користь в
солідарному порядку на користь
позивача.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є
реальні втрати.

Відповідно до ст. 95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків.

З акту КРВ в Галицькому районі (а.с.57,т.2 )
встановлено, що для виплати потерпілим
від повені 23-27 липня 2008 року в
Івано-Франківській області на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
№689 від 02.08.2008 року було виділено
субвенції з державного бюджету. В
управлінні Державного казначейства в
Галицькому районі було відкрито два
реєстраційні рахунки №0410-(КФК210120)
та №0410 (КПКВ 7791710) для виплати
потерпілим допомоги з метою ліквідації
наслідків стихійного лиха.
Розпорядником коштів, які надійшли на
ці рахунки було управління праці та
соціального захисту населення
Галицької РДА, яке на підставі списків
осіб, складених посадовими особами
органів місцевого самоврядування
здійснювало виплати потерпілим .

Зайво виплачені кошти підлягають
стягненню з відповідачів на резервний
рахунок відповідача та поверненню в
державний бюджет.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та в межах
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині розміру
присуджених до відшкодування збитків
підлягає зміні, як таке, що ухвалено з
порушенням норм процесуального права.
В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 04
серпня 2014 року змінити в частині
розміру стягнення матеріальних
збитків з 3062832грн. на 614380грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді:
Г.І. Шалаута

Г.П. Мелінишин

А.І. Шишко