Справа № 159/6465/14-ц
Провадження № 2/159/1496/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
12 грудня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючої - судді Денисюк Т.В.,

за участю секретаря Гарбар О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
договору оренди нежитлового
приміщення частково недійсним,
усунення перешкод в користуванні
майном та стягнення коштів за
договором оренди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6
про припинення незаконного
перебування підприємця ОСОБА_6 на ?
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1,
шляхом видалення речей з ? приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
спірне нежитлове приміщення площею 22,5
кв.м. набуто ним та відповідачкою
ОСОБА_4 в період шлюбу та є спільною
сумісною власністю, хоча зареєстровано
за відповідачкою ОСОБА_4 Раніше він
діючи в інтересах обох співвласників
здавав підприємцю ОСОБА_6 дане
приміщення в оренду та по травень 2014
року отримував орендну плату в розмірі
1500 грн. У квітні 2014 року шлюб між ним та
ОСОБА_4 розірвано, після чого вона
переуклала договір оренди без його
згоди. Враховуючи викладене просить
усунути перешкоди в користуванні
належним йому майном шляхом звільнення
? частини спірного приміщення від речей
підприємця ОСОБА_6

Під час попереднього судового
засідання представником відповідача
ОСОБА_4 ОСОБА_2 подано письмове
заперечення проти позову та договір
найму спірного приміщення від 20.08.2014
року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Після чого, 19 листопада 2014 року
представником позивача ОСОБА_1 подано
заяву про заміну відповідача ОСОБА_6 на
ОСОБА_5 та одночасно збільшено позовні
вимоги : позивач просить не лише
усунути перешкоди в користуванні
належним йому майном шляхом звільнення
? приміщення від речей підприємця
ОСОБА_5, але й визнати частково
недійсним договір найму приміщення від
20.08.2014 року укладеного між
відповідачами в частині надання в
найом належної йому ? частини
приміщення, просить стягнути з ОСОБА_4
половину отриманої за період з серпня
по листопад 2014 року орендної плати, що
становить 3000 грн.

12 грудня 2014 року представником
позивача збільшено позовні вимоги,
позивач просить стягнути з відповідача
ОСОБА_4 половину отриманої за період з
серпня по грудень 2014 року орендної
плати, що становить 3750 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала повністю з підстав
викладених вище.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2
проти позову заперечила та пояснила, що
її довірителька визнає спірне майно
спільною сумісною власністю
колишнього подружжя, однак майно
зареєстровано за нею, тому вона
правомірно ним розпоряджається
укладаючи договори найму. В
задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилась, подала письмові
заперечення проти позову, в яких
просить врахувати відсутність в її
діях будь-яких порушень законодавства,
адже вона укладала договір оренди
приміщення з ОСОБА_4, яка вказана в
правовстановлюючих документах
власником майна.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши письмові докази по справі,
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного:

Як встановлено судом позивач
ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували
в шлюбі в період з 25 січня 1992 року по 07
квітня 2014 року.

На підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 30 серпня 2005 року ОСОБА_4 придбано у
власність частину першого поверху
будівлі по АДРЕСА_1 до складу якого
входить приміщення площею 22,5 кв.м.

Право власності на майно
зареєстровано в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно за ОСОБА_4 ( копія
витягу №8250657 від 06.09.2005 р.)

Відповідно до вимог ст..60 СК
України дане приміщення належить
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності.

Як зазначено в ст..68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

В силу ч.2 та ч.4 ст.369 ЦК України
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників. Правочин
щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який винив
правочин, необхідних повноважень.

Згідно матеріалів справи 20
серпня 2014 року ОСОБА_4 передано спірне
приміщення в найом ОСОБА_5 на підставі
відповідного письмового договору.

Як визнала в судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4
не є фізичною особою підприємцем, а
розпорядження спільним майном
здійснено ОСОБА_4 без згоди позивача
ОСОБА_3

З урахуванням положень ч.4 ст.369 ЦК
України договір найму міг бути
визнаний недійсним з підстав
відсутності згоди іншого співвласника,
однак позивач не бажає визнання
недійсним договору в цілому, а просить
визнати його частково недійсним лише в
частині передання в найм ? ідеальної
частини приміщення.

Після роз'яснення судом положень
діючого законодавства та з'ясування у
представника позивача змісту позовних
вимог, сторона позивача наполягає на
вирішенні судом позову в межах
заявлених вимог.

Відповідно до ст.10, ст.11 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванні обставин справи,
однак розглядає справу в межах
заявлених позивачем вимог.

Враховуючи те, що поділ спірного
приміщення в натурі не проводився, тому
приміщення площею 22,5 кв.м. може
передаватись в оренду як єдиний об'єкт.
А тому договір найму приміщення не може
бути визнаний недійсним в частині
передання в оренду ? ідеальної частини,
оскільки це б суперечило вимогам ст..217
ЦК України, відповідно до якої окремі
частини правочину можуть бути визнані
недійсними, якщо можна припустити, що
правочин міг би бути вчинений і без
включення до нього недійсної частини.

Таким чином, вимоги позивача про
визнання договору найму частково
недійсним є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

Також безпідставними є вимоги
позивача про усунення перешкод в
користуванні належним йому майном
шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_5
звільнити ? ідеальної частини спірного
приміщення, оскільки за змістом ст..368,
ст..370 ЦК України таке право виникає у
співвласника лише після поділу майна в
натурі або встановлення порядку
користування майном. Як
встановлено судом порядок
користування спірним приміщенням між
співвласниками не встановлювався,
поділ в натурі не проводився, тому у
задоволенні позову в цій частині слід
відмовити.

Вирішуючи позовну вимогу про
стягнення з ОСОБА_4 половини отриманої
орендної плати за період з серпня по
грудень 2014 року включно, суд виходив з
наступного:

За змістом ст..189 ЦК України
доходи, які приносить річ, належать
власникові речі, якщо інше не
встановлено законом чи договором.

В даному випадку прибуток від
оренди спільного приміщення належить
двом співвласникам в рівних частках
(ст.372 ЦК України), тому позивач має
право вимагати у відповідача
повернення половини отриманого доходу.

Згідно п.3.1 договору найма плата
за користування приміщенням складає 1500
грн.

Плата сплачується наймачем в
безготівковому порядку на рахунок
ОСОБА_4 не пізніше 5 числа кожного
місяця за місяць, що починається (
наприклад до 5 вересня за вересень 2014
року).

Як пояснила представник
відповідача ОСОБА_2 договір укладено 20
серпня 2014 року, тому перша орендна
плата отримана у вересні 2014 року.
Позивач всупереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України не надав суду доказів
отримання ОСОБА_4 орендної плати за
серпень 2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_2
визнала факт отримання ОСОБА_4 орендної
плати за період вересень-листопад 2014
року в розмірі 4500 грн.

Відповідач ОСОБА_5 у своїх
письмових запереченнях плати позову
підтвердила факт внесення плати за
оренду приміщення за грудень 2014 року.

Таким чином, доведеним є
отримання ОСОБА_4 орендної плати за
період з вересня по грудень 2014 року
включно в розмірі 6000 грн, тому на
користь позивача з відповідача ОСОБА_4
підлягає стягненню половина отриманих
доходів, яка дорівнює 3000 грн. В решті
позову слід відмовити з мотивів
недоведеності.

Відповідно до ст..88 ЦПК України у
разі часткового задоволення позову
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

До судових витрат позивача ОСОБА_3
необхідно віднести сплачений при
звернені до суду судовий збір. Витрати
на оплату послуг представника ОСОБА_1 в
силу ст..79 ЦПК України до складу судових
витрат не включаються. Таким чином, з
відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
підлягає стягненню 194,88 грн. судових
витрат (за вимогу про стягнення
половини доходів позивачем сплачено
243,60 грн судового збору, судом
задоволено позов частково на 80%, тому
243,60х80%=194,88 ).

Керуючись ст..10,11,88,212-215 ЦПК України,
ст..182, 369,370 ЦК України, ст..60,68 СК України,
суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 частину отриманої
орендної плати в розмірі 3000 (три тисячі)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 судові витрати по
справі в розмірі 194,88 грн.

В решті позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у розгляді справи, але
не були присутні при його проголошенні
- протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Головуюча:Т. В. Денисюк