Справа № 2-96/12
Провадження № 8/369/24/14
УХВАЛА

Іменем України

22.12.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі головуючої судді Ковальчук Л. М.,
при секретарі Рябець А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні заяву
ОСОБА_1 про перегляд рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 липня 2012 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1, Головне
управління юстиції у Київській області
про визнання заповіту недійсним та
визнання права власності в порядку
спадкування, у зв’язку з
нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про
перегляд рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
липня 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_1, Головне управління юстиції у
Київській області про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності в порядку спадкування у
зв»язку з нововиявленими обставинами,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції, задовольняючи позов і
визнаючи заповіт недійсним, дійшов
висновку, що в момент вчинення
правочину ОСОБА_5 (спадкодавець) не
усвідомлював значення своїх дій і не
міг керувати ними, застосувавши як одну
з підстав положення ст. 225 ЦК України. До
такого висновку суд дійшов,
грунтуючись на висновку посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи № 66ц від 07 березня 2012 року.
Мотивувальна частина рішення суду
грунтувалась виключно на завідомо
неправдивих показаннях свідків, які
лягли в основу завідомо неправильного
і незаконного висновку експерта.

Після ухвалення вказаного рішення і
набрання ним чинності їй стали відомі
обставини, які є істотними для справи, і
які не були і не могли бути відомі під
час розгляду цієї справи.

Так, у відповіді, отриманій від
Департаменту охорони здоров»я № 1-104-264
від 10 квітня 2014 року, зазначено, що
експертами комісії було досліджено всі
дані медичної документації,
наголошується на тому, що в
амбулаторній картці в 1998 році були
внесені відомості про алкогольне
ураження нервової системи, проте це не
співпадає з показами осіб, допитаних як
треті особи. Відповідно до показань
свідків ОСОБА_5 працював до виходу на
пенсію водієм, перевозячи дітей, що
підтверджується його трудовою книжкою,
медичною карткою амбулаторного
хворого, показаннями свідка ОСОБА_6, що
свідчить про те, що він регулярно
проходив медичні обстеження на предмет
вживання спиртних напоїв.

Таким чином, були враховані факти
чотирнадцятирічної давності про
алкогольне ураження нервової системи,
та не враховано показання осіб, з якими
померлий щоденно контактував, та те, що
він працював на роботі, яка
унеможливлювала зловживання
алкоголем. Також у згаданому листі
начальником управління
лікувально-профілактичної допомоги
ОСОБА_7 підтверджується, що
інтелектуально-мнестичне зниження,
описане лікарями у 1998 році,
проявляється на фоні захворювання, яке
лікувалось у відділенні «Загострення
хронічного попереково-крижкового
радикуліту».

Отже, у відповіді, отриманій від
Департаменту охорони здоров»я № 1-104-264
від 10 квітня 2014 року всі обгрунтування
щодо законності посмертної експертизи
ОСОБА_5 побудовані на припущеннях, що у
даному випадку є категорично
неможливим. Крім того, начальником
управління лікувально-профілактичної
допомоги було рекомендовано
звернутись до суду для оскарження
комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Крім того, для перевірки наявності в
діях спеціалістів Київської обласної
психіатричної лікарні № 1 в Глевасі
складу злочину при проведенні
комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи № 1 в
Глевасі складу злочину при проведенні
комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_5 нею було направлено відповідну
заяву у Васильківський МВ ГУ МВС
України в Київській області. У листі №
31670 від 20 травня 2014 року після розгляду
звернення повідомляється, що дане
звернення Васильківським МВ ГУМВС
України у Київській області
зареєстроване в ЖЄО № 4134 від 13 травня
2014 року та зазначено, що по вирішенню
спірних питань по факту проведення
експертизи необхідно звернутись до
суду з клопотанням про призначення
повторної судово-психіатричної
експертизи.

Після отримання вищезазначених
відповідей у неї з»явились сумніви в
об»єктивності та повноті дослідження,
і тому вона вимушена була звернутись до
Українського науково-дослідницького
інституту соціальної і судової
психіатрії та наркології, для
отримання висновку спеціаліста у
галузі судово-психіатричної
експертизи. Спеціаліст у своєму
висновку зазначає, що експерти
відділення амбулаторних
судово-психіатричних експертиз КЗ
«Обласне психіатрично-наркологічне
медичне об»єднання» Київської
обласної ради грубо порушили принцип
повноти дослідження, не оцінивши
оригінал історії хвороби № 3645/3089. Саме
цей документ дає посилання на
інтелектуально-мнестичне заниження, на
якому експерти грунтують свої
висновки. Таким чином, аналіз
представлених у акті даних про стан
ОСОБА_5 показав, що він мав цілу низку
соматичних розладів, проте серед
порушень, що мали місце у ОСОБА_5, не
було описано ані тимчасових розладів
психічної діяльності, ані стійких
хронічних. З цього випливає, що з
представлених експертам документів, не
можна зробити висновок чи є
інтелектуально-мнестичне зниження
проявом хронічного чи тимчасового
розладу психічної діяльності.

Таким чином, експерти відділення
амбулаторних судово-психіатричних
експертиз КЗ «Обласне
психіатрично-наркологічне» Київської
обласної ради невірно розцінили
психічний стан ОСОБА_5, як такий, що
позбавляв його здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Посилання експертів на
алкоголізацію ОСОБА_5 не
підтверджується медичною
документацією, спираються на покази
свідків, є імовірними та носять
наукообразний характер, не
підтверджений наданими матеріалами.
Жодного разу до періоду підписання
заповіту та після нього ОСОБА_5 не було
встановлено діагноз, що позбавляє
особу усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Отже, аналіз акту, співставлення
отриманих даних з діагностичними
стандартами та діючою в Україні
Міжнародною класифікацією хвороб 10-го
перегляду, свідчать про те, що висновок
лікарів судово-психіатричних
експертів не відповідає даним медичної
документації, що була представлена,
тобто описова частина акту не
відповідає її резолютивній частині.

Таким чином, спеціаліст дав наступні
заключення: 1. Висновки експертів
відділення амбулаторних
судово-психіатричних експертиз КЗ
«Обласне психіатрично-наркологічне
медичне об»єднання» Київської
обласної ради, що містяться в ОСОБА_6
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 66 ц,
є необгрунтованими. 2. Акт не містить
обгрунтованої інформації, що ОСОБА_5
під час укладення правочину страждав
на психічний розлад. 3. Для відповіді на
питання чи міг ОСОБА_5 під час укладення
правочину усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними необхідно
провести повторну судово-психіатричну
експертизу.

Вищезазначені обставини мають
значення для вирішення справи і є
істотними для постановлення законного
рішення у справі, так як на їх підставі
можна зробити висновок про наявність у
неї гарантованого законодавством
права звернення до суду із заявою про
перегляд рішення у зв»язку з
нововиявленими обставинами.

Судячи із викладеного та беручи до
уваги висновок спеціаліста лікаря
судово-психіатричного експерта № 13 від
09 вересня 2014 року, вона вважає, що
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області у
справі № 2-96/2012 від 09 липня 2012 року
підлягає перегляду у зв»язку із
нововиявленими обставинами.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила
скасувати рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 липня 2012 року у
справі № 2-96/2012 та постановити рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним
та визнання права власності в порядку
спадкування.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1
заяву підтримала і просила її
задовольнити.

У судовому засіданні відповідач по
справі ОСОБА_3 заяву підтримав і просив
її задовольнити.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 заяву підтримав
і просив її задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 і її
представник не з»явились, про дату, час
і місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, до суду подана заява
ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи
у зв»язку з хворобою її представника,
однак доказів відсутності з поважних
причин в судовому засіданні позивача
ОСОБА_2 і її представника суду не
надано.

У судове засідання представник третьої
особи Головного управління юстиції у
Київській області не з»явився, про
дату, час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, суду
надана заява про розгляд справи у
відсутності представника управління.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд дійшов висновку, що заява
ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
липня 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_1, Головне управління юстиції у
Київській області, про визнання
заповіту недійсним і визнання права
власності в порядку спадкування, позов
задоволено. Визнано заповіт, складений
ОСОБА_5 22 листопада 2006 року, посвідчений
секретарем виконкому Чабанівської
селищної ради ОСОБА_8 та зареєстрований
у реєстрі за № 47, недійсним. Визнано за
ОСОБА_2»ю Григорівною право власності
на 1/6 частину житлового будинку № 124 по
вул. Кірова у смт. Чабани,
Києво-Святошинського району, Київської
області у порядку спадкування за
законом після батька ОСОБА_5, померлого
22 грудня 2008 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 11 жовтня 2012 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 липня 2012 року
залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 липня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 11 жовтня 2012 року в частині
визнання за ОСОБА_2»ю Григорівною права
власності на 1/6 частину житлового
будинку № 124 по вул. Кірова у смт. Чабани
Києво-Святошинського району Київської
області у порядку спадкування за
законом після батька ОСОБА_5, померлого
22 грудня 2008 року, скасовано, справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду першої інстанції. В іншій
частині рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
липня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 11 жовтня 2012
року залишено без змін.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
березня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_1, Головне управління юстиції у
Київській області, про визнання права
власності в порядку спадкування, позов
задоволено і визнано за ОСОБА_2»ю
Григорівною в порядку спадкування
право власності на 1/6 частини житлового
будинку з надвірними спорудами, що
знаходиться в селищі міського типу
Чабани, вул. Кірова, 124,
Києво-Святошинського району, Київської
області, загальною площею 67 кв. м.,
житловою площею 48 кв. м., та скасовано
арешт і знято заборону, що накладені на
будинок № 124 по вул. Кірова, в смт.
Чабани, Києво-Святошинського району,
Київської області, згідно ухвали суду
від 12 листопада 2009 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 361 ЦПК
України рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, а також судовий наказ,
можуть бути переглянуті у зв»язку з
нововиявленими обставинами.

Згідно вимог ч. 2 ст. 361 ЦПК України
підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв»язку з нововиявленими обставинами
є: 1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи; 2) встановлені вироком суду, що
набрав законної сили, завідомо
неправдиві показання свідка, завідомо
неправильний висновок експерта,
завідомо неправильний переклад,
фальшивість документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необгрунтованого
рішення; 2-1) встановлення вироком суду,
що набрав законної сили, вини судді, у
вчиненні злочину, внаслідок якого було
ухвалено незаконне або необгрунтоване
рішення; 3) скасування судового рішення,
яке стало підставою для ухвалення
рішення чи постановлення ухвали, що
підлягають перегляду; 4) встановлена
Конституційним Судом України
неконституційність закону, іншого
правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Як зазначала заявник ОСОБА_1, після
ухвалення вказаного рішення і набрання
ним чинності їй стали відомі обставини,
які є істотними для справи, і які не
були і не могли бути відомі їй під час
розгляду цієї справи, а саме заявник
вказувала, що у відповіді, отриманій
від Департаменту охорони здоров»я №
1-104-264 від 10 квітня 2014 року, зазначено, що
експертами комісії було досліджено всі
дані медичної документації,
наголошується на тому, що в
амбулаторній картці в 1998 році були
внесені відомості про алкогольне
ураження нервової системи, проте це не
співпадає з показами осіб, допитаних як
треті особи. Відповідно до показань
свідків ОСОБА_5 працював до виходу на
пенсію водієм, перевозячи дітей, що
підтверджується його трудовою книжкою,
медичною карткою амбулаторного
хворого, показаннями свідка ОСОБА_6, що
свідчить про те, що він регулярно
проходив медичні обстеження на предмет
вживання спиртних напоїв. Таким чином,
були враховані факти
чотирнадцятирічної давності про
алкогольне ураження нервової системи,
та не враховано показання осіб, з якими
померлий щоденно контактував, та те, що
він працював на роботі, яка
унеможливлювала зловживання
алкоголем. Також у згаданому листі
начальником управління
лікувально-профілактичної допомоги
ОСОБА_7 підтверджується, що
інтелектуально-мнестичне зниження,
описане лікарями у 1998 році,
проявляється на фоні захворювання, яке
лікувалось у відділенні «Загострення
хронічного попереково-крижкового
радикуліту». А тому у відповіді,
отриманій від Департаменту охорони
здоров»я № 1-104-264 від 10 квітня 2014 року,
всі обгрунтування щодо законності
посмертної експертизи ОСОБА_5
побудовані на припущеннях, що у даному
випадку є категорично неможливим. Крім
того, начальником управління
лікувально-профілактичної допомоги
було рекомендовано звернутись до суду
для оскарження комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Крім того, для перевірки наявності в
діях спеціалістів Київської обласної
психіатричної лікарні № 1 в Глевасі
складу злочину при проведенні
комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_5 нею було направлено відповідну
заяву у Васильківський МВ ГУ МВС
України в Київській області. У листі №
31670 від 20 травня 2014 року після розгляду
звернення повідомляється, що дане
звернення Васильківським МВ ГУМВС
України у Київській області
зареєстроване в ЖЄО № 4134 від 13 травня
2014 року та зазначено, що по вирішенню
спірних питань по факту проведення
експертизи необхідно звернутись до
суду з клопотанням про призначення
повторної судово-психіатричної
експертизи.

Після отримання вищезазначених
відповідей у неї з»явились сумніви в
об»єктивності та повноті дослідження,
і тому вона вимушена була звернутись до
Українського науково-дослідницького
інституту соціальної і судової
психіатрії та наркології, для
отримання висновку спеціаліста у
галузі судово-психіатричної
експертизи. Спеціаліст у своєму
висновку зазначає, що експерти
відділення амбулаторних
судово-психіатричних експертиз КЗ
«Обласне психіатрично-наркологічне
медичне об»єднання» Київської
обласної ради грубо порушили принцип
повноти дослідження, не оцінивши
оригінал історії хвороби № 3645/3089. Саме
цей документ дає посилання на
інтелектуально-мнестичне заниження, на
якому експерти грунтують свої
висновки. Таким чином, аналіз
представлених у акті даних про стан
ОСОБА_5 показав, що він мав цілу низку
соматичних розладів, проте серед
порушень, що мали місце у ОСОБА_5, не
було описано ані тимчасових розладів
психічної діяльності, ані стійких
хронічних. З цього випливає, що з
представлених експертам документів, не
можна зробити висновок чи є
інтелектуально-мнестичне зниження
проявом хронічного чи тимчасового
розладу психічної діяльності. Таким
чином, експерти відділення
амбулаторних судово-психіатричних
експертиз КЗ «Обласне
психіатрично-наркологічне» Київської
обласної ради невірно розцінили
психічний стан ОСОБА_5, як такий, що
позбавляв його здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Посилання експертів на
алкоголізацію ОСОБА_5 не
підтверджується медичною
документацією, спираються на покази
свідків, є імовірними та носять
наукообразний характер, не
підтверджений наданими матеріалами.
Жодного разу до періоду підписання
заповіту та після нього ОСОБА_5 не було
встановлено діагноз, що позбавляє
особу усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними. Отже, аналіз акту,
співставлення отриманих даних з
діагностичними стандартами та діючою в
Україні Міжнародною класифікацією
хвороб 10-го перегляду, свідчать про те,
що висновок лікарів
судово-психіатричних експертів не
відповідає даним медичної
документації, що була представлена,
тобто описова частина акту не
відповідає її резолютивній частині.
Таким чином, спеціаліст дав наступні
заключення: 1. Висновки експертів
відділення амбулаторних
судово-психіатричних експертиз КЗ
«Обласне психіатрично-наркологічне
медичне об»єднання» Київської
обласної ради, що містяться в ОСОБА_6
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 66 ц,
є необгрунтованими. 2. Акт не містить
обгрунтованої інформації, що ОСОБА_5
під час укладення правочину страждав
на психічний розлад. 3. Для відповіді на
питання чи міг ОСОБА_5 під час укладення
правочину усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними необхідно
провести повторну судово-психіатричну
експертизу.

Як вказувала заявник ОСОБА_1,
вищезазначені обставини мають
значення для вирішення справи і є
істотними для постановлення законного
рішення у справі, так як на їх підставі
можна зробити висновок про наявність у
неї гарантованого законодавством
права звернення до суду із заявою про
перегляд рішення у зв»язку з
нововиявленими обставинами, а тому
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області у
справі № 2-96/2012 від 09 липня 2012 року
підлягає перегляду у зв»язку із
нововиявленими обставинами.

Слід зазначити, що як нововиявлені
можуть розглядатися обставини, що
обгрунтовують вимоги або заперечення
сторін чи мають інше істотне значення
для правильного вирішення справи, які
існували на час прийняття рішення суду,
але про них не знали і не могли знати
заявник і суд.

Заявник ОСОБА_1, викладаючи обставини,
якими вона обгрунтовує свої вимоги
заяви про необхідність перегляду
рішення суду від 09 липня 2012 року в
зв»язку з нововиявленими обставинами,
фактично не погоджується з
результатами проведеної в процесі
розгляду справи в суді першої
інстанції посмертної
судово-психіатричної експертизи, а
саме ОСОБА_6 посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 66 ц
на підекспертного ОСОБА_5, 1941 р. н., у
цивільній справі № 2-1993/11, складеного 11
квітня 2012 року у Відділенні
амбулаторних судово-психіатричних
експертиз Комунального закладу
Київської обласної ради «Обласне
психіатрично-наркологічне медичне
об»єднання». Щодо незгоди з даним
ОСОБА_6, про який зазначає ОСОБА_1 у
заяві, то вона на час розгляду справи
мала право не погоджуватись з даним
ОСОБА_6, і вважаючи його
необгрунтованим або таким, що
суперечить іншим матеріалам справи або
викликав сумніви в його правильності,
мала право заявити клопотання суду про
призначення повторної експертизи.
Також, як вбачається з матеріалів даної
цивільної справи, заявник ОСОБА_1
скористалась своїм правом на
апеляційне і касаційне оскарження
судових рішень, ухвалених по даній
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1,
Головне управління юстиції у Київській
області про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності
в порядку спадкування, і в доводах
апеляційної і касаційної скарги на
рішення суду від 09 липня 2012 року ОСОБА_1
не позбавлена була вказати про
зазначені обставини та наявність, на її
думку, підстав для скасування рішення
суду першої інстанції під час
перегляду його в апеляційному і
касаційному порядку, який тривав з
липня 2012 року по грудень 2013 року.
Касаційний суд у своїй ухвалі від 18
грудня 2013 року перевірив законність
судових рішень і дійшов висновку, що
ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог про визнання недійсним
заповіту, суди попередніх інстанцій
правильно визначили спірні
правовідносини, встановивши, що
висновки експертизи щодо того, що
ОСОБА_5 під час підписання заповіту 22
листопада 2006 року не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, не
спростовані доказами, що містяться в
матеріалах справи, є обгрунтованими та
переконливими, обгрунтовано виходили з
того, що правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коди
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Дані ж обставини, на які посилається
заявник ОСОБА_1 у заяві, не відносяться
до нововиявлених і не можуть вважатися
такими.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у
зв»язку з відсутністю нововиявлених
обставин у задоволенні заяви ОСОБА_1
про перегляд рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 липня 2012 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1, Головне
управління юстиції у Київській області
про визнання заповіту недійсним та
визнання права власності в порядку
спадкування, у зв’язку з
нововиявленими обставинами, слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 361, 362, 365 ЦПК України,
суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
перегляд рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
липня 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_1, Головне управління юстиції у
Київській області про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності в порядку спадкування, у
зв’язку з нововиявленими обставинами,
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня проголошення
ухвали апеляційної скарги.

Суддя

Ковальчук Л.М.