АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8408/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нізік О. В. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Прозорової М.Л., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 серпня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Красногвардійського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, треті особи:
ОСОБА_5, Ленінський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, про
визнання права власності на
автомобіль, виключення майна з акту
опису, зняття арешту з майна та зняття
оголошення розшуку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 серпня 2014 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, треті особи:
ОСОБА_5, Ленінський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, про
визнання права власності на
автомобіль, виключення майна з акту
опису, зняття арешту з майна та зняття
оголошення розшуку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, яким їх задовольнити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи та неправильне застосування
судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів скарги колегія суддів не
знаходить підстав для її задоволення
та скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно копії довіреності від 02.03.2008
року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4
розпоряджатись від його імені належним
йому на підставі виданого 18.09.2007 року
свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3
автомобілем, марки Опель Астра, 2001 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, а відповідно до копії
довіреності від 25.04.2008 року ОСОБА_4 від
імені ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 розпоряджатися від
імені власника цим автомобілем та
згідно копії довіреності від 03.03.2011
року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 розпоряджатися від його імені
цим автомобілем.

Постановою від 07.05.2009 року
державним виконавцем Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції було відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-7000/08, виданого
18.02.2009 року Малинівським районним судом
міста Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 суми боргу в розмірі 28363
грн..

За повідомленням
Дніпропетровського ВРЕР №1 ГУМВС
України в Дніпропетровській області
від 28.12.2011 року станом на 23.12.2011 року
автомобіль марки OPEL ASTRA, 2001 року
випуску, кузов НОМЕР_4, реєстраційний
номер НОМЕР_1, зареєстрований РЕВ 1-го MB
ДАІ при УМВС України в
Дніпропетровській області 18.09.2007 року
та належить ОСОБА_3. На автомобіль
накладено арешт та оголошено в розшук.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання права власності на автомобіль
позивач посилався на те, що видані
відповідачами на розпорядження
спірним автомобілем вищезазначені
довіреності фактично свідчать про
укладення між ним та ОСОБА_3 і його
представником за довіреністю ОСОБА_4
договору купівлі-продажу вказаного
автомобіля, що підтверджується
складеними ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмовими
розписками про продаж йому цього майна
з отримання за нього 25000 грн., але він не
зміг оформити право власності на
зазначений транспортний засіб,
оскільки дізнався про наявність
заборони його відчуження.

Проте, за змістом ст. ст. 237, 244, 245 ЦК
України довіреність - це письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва її
інтересів перед третіми особами,
ґрунтується на договорі та визначає
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчиняти правочини від імені другої
сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України
представник зобов'язаний вчиняти
правочин за наданими йому
повноваженнями особисто; він може
передати своє повноваження частково
або в повному обсязі іншій особі, якщо
це встановлено договором або законом
між особою, яку представляють, і
представником, або якщо представник
був вимушений до цього з метою охорони
інтересів особи, яку він представляє.

Торгівля транспортними засобами, що
були в експлуатації, здійснюється
відповідно до Правил роздрібної
торгівлі транспортними засобами і
номерними агрегатами, затверджених
наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції
України від 31 липня 2002 року № 228.

Видачу генеральної довіреності чи
передоручення повноважень на
транспортний засіб, що був в
експлуатації та має особливості
цивільного обороту, без укладення
договору купівлі-продажу не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності до третіх осіб.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК
України у письмовій формі належить
вчиняти правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

Виходячи з того, що сторонами при
відчуженні спірного автомобіля не було
дотримано вимог п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України
та Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. № 1388, тому договір
купівлі-продажу цього автомобіля між
сторонами не міг бути укладений і
позивач не набув права власності на цей
автомобіль, а ксерокопії письмових
розписок, складених ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про продаж ними автомобіля та
отримання від позивача коштів за
вказаний автомобіль, копії нотаріально
посвідчених довіреностей від 02.03.2008
року, 29.04.2008 року, 03.03.2011 року не є
доказом придбання позивачем на
законних підставах спірного
автомобіля, оскільки власником цього
автомобіля ОСОБА_3 при можливій продажі
автомобіля не були виконані вимоги
законодавства щодо зняття його з
реєстрації, суд обґрунтовано дійшов
висновку про безпідставність
заявлених позивачем вимог, керуючись
вищезазначеними нормами закону.

З урахуванням наведеного
викладені у скарзі доводи ОСОБА_2 про
наявність достатніх підстав для
задоволення його позову не ґрунтуються
на матеріалах справи, правильність
наведених висновків суду не
спростовують і фактично зводяться до
одностороннього тлумачення
регулюючого спірні правовідносини
законодавства лише на свою користь,
повторного обґрунтування заявлених
вимог з викладенням таких же самих
обставин і доказів, яким суд дав
належну оцінку у їх сукупності за своїм
внутрішнім переконанням відповідно до
вимог ст. 212 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з цього
часу.

Головуючий:

Судді: