Справа № 344/1780/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2543/2014
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Меленко О.Є.

суддів Васильковського
В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника ПАТ
«Брокбізнесбанк» Римарук М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ «Брокбізнесбанк» до ТзОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
розірвання договору та стягнення
заборгованості, зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ПАТ «Брокбізнесбанк», ТОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»
про визнання припиненим договору
поруки, за апеляційною скаргою
представника ТзОВ «Івано-Франківська
сільсько-господарська дорадча служба»
Байдащука А.Г. на заочне рішення
Івано-Франківського міського суду від
09 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 09 грудня 2013 року
частково задоволено позов ПАТ
«Брокбізнесбанк до ТОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
розірвання договору та стягнення
заборгованості.

Розірвано кредитний договір № 4006 від
14.01.2008 року, укладений між ПАТ
«Брокбізнесбанк» та ТОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба».

Стягнуто з ТОВ «Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Брокбізнесбанк» 3095483, 49 грн.
заборгованості за кредитним договором.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ
«Брокбізнесбанк» відмовлено.

Цим же рішенням задоволено зустрічний
позов ОСОБА_5 до ПАТ «Брокбізнесбанк»,
ТОВ «Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»
про визнання припиненим договору
поруки.

Визнано припиненою поруку за договором
№4006/2 від 14.01.2008 року, укладеним між
ОСОБА_9 та ПАТ «Брокбізнесбанк».

Додатковим рішенням
Івано-Франківського міського суду від
17 грудня 2013 року звернуто стягнення на
предмети іпотеки та застави, передані
ОСОБА_7 згідно договорів №№ 198 та 203 від
15.01.2008 року, а саме виробничу базу, що
розташована в с. Хриплин
Івано-Франківської міської ради та
майно - мамут в кількості 1 шт.,
виробничу лінію по виготовленню
шерстипону в кількості 1 шт. та
наконечники в кількості 2 шт.

Цим же судовим рішенням стягнуто з ТОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Брокбізнесбанк» 1820 грн. судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в
частині стягнення судом розміру пені,
представник ТзОВ «Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»
Байдащук А.Г. подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та необ'єктивність і
необґрунтованість постановленого
рішення.

Вважає, що стягуючи з відповідача суму
заборгованості, суд першої інстанції
не врахував положень ст. 551 ЦК України,
зокрема про те, що розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших обставин
які мають істотне значення. На думку
апелянта, стягнута судом сума пені є
неспівмірною з розміром
заборгованості.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції апелянт просив змінити,
зменшивши суму нарахованої позивачем
пені.

Представник ТзОВ «Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»
будучи належно повідомленим про
розгляд справи, до суду не з'явився.

Представник ПАТ «Брокбізнесбанк» в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги заперечила, оскаржуване рішення
суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
представника ПАТ «Брокбізнесбанк»,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Законність ухваленого судом першої
інстанції рішення перевіряється лише в
частині, що стосується стягнення з ТзОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»
пені за кредитним договором №4006 від
14.01.2008 року, оскільки ТзОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»
в іншій частині, як боржник, а ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 як поручителі, рішення
суду не оскаржували.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та не
оспорюється апелянтом, 14.01.2008 року між
ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»
було укладено кредитний договір №4006,
згідно з яким останній отримав у
тимчасове користування на умовах
повернення, строковості, платності,
цільового використання грошові кошти у
вигляді мультивалютної відкличної
поновлювальної кредитної лінії з
граничним розміром заборгованості 1500000
грн. з терміном повернення до 13.01.2013
року та процентною ставкою за
користування кредитом в розмірі 18,5 %
річних у національній валюті та 13,5%
річних в доларах США та євро.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_7 15.01.2008
року було укладено іпотечний договір
№198 та договір застави №203 від 15.01.2008
року. Крім того, в забезпечення
виконання зобов'язань за вищевказаним
кредитним договором 14.01.2008 року між ПАТ
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, та
ОСОБА_6 було укладено договори поруки
№4006/1, №4006/2, №4006/3, згідно з якими
поручителі зобов'язувались
відповідати перед кредитором
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язання за даним кредитним
договором та додатковими угодами до
нього.

З матеріалів справи також вбачається,
що згідно додаткових угод №1 від 19.05.2008
року, №2 від 17.10.2008 року, №3 від 04.12.2008
року до кредитного договору №4006 від
14.01.2008 року ПАТ «Брокбізнесбанк» надав
ТзОВ «Івано-Франківська
сільсько-господарська дорадча служба»
кредит у вигляді мультивалютної
відкличної поновлювальної кредитної
лінії з лімітом кредитування в розмірі
70000 доларів США та 1 146 500 грн. для
поповнення обігових коштів. Отриманий
кредит позичальник ТзОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»
зобов'язувалось погашати згідно
графіку, зі сплатою відсотків за
користування кредитом в національній
валюті та в іноземній валюті в останній
день місяця в розмірі 26% та 18% річних.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що зобов'язання за
кредитним договором належним чином ним
не виконувалися, у зв'язку з чим
банк-позивач здійснював нарахування
штрафних санкцій відповідно до умов
зазначеного договору. І саме
несвоєчасне виконання зобов'язань
позичальником спонукало кредитора
заявити вимогу про дострокове
повернення боргу, відсотків по кредиту
та сплати штрафних санкцій, виходячи з
положень ст. ст.610, 611, 625 ЦК України.

Зважаючи на те, що рішення суду в
частині стягнення основного боргу за
кредитним договором від №4006 від 14.01.2008
року, інфляційних збитків, нарахованих
відсотків за користування кредитом
жодною із сторін, як і звернення
стягнення на заставне майно, в тому
числі і апелянтом не оскаржується, то
воно в цій частині судом апеляційної
інстанції не переглядається.

Що стосується судового рішення в
частині стягнення неустойки (пені) за
порушення термінів сплати відсотків,
то колегія суддів виходить з
наступного.

Стаття 549 ЦК України визначає правову
природу неустойки та її види. Так у
відповідності до вимог даної статті
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Дане питання
вирішується безпосередньо судом в
залежності від конкретної ситуації,
при цьому суд враховує істотні
обставини, які стосуються ступеня
виконання зобов'язання.

В даному випадку колегія суддів
погоджується з висновком суду в
частині стягнення нарахованої
позивачем суми неустойки в розмірі 111 492
грн. 76 коп., оскільки зважаючи на суму
заборгованості позичальника по
кредиту як в національній валюті, так і
в іноземній валюті - 2 395 870 грн. 78 коп.
станом на 28.05.2010 року, загальний розмір
неустойки нарахований банком
відповідає принципу справедливості та
розумності. Підстав для зміни рішення
суду першої інстанції в цій частині
немає.

Крім того, згідно із роз'ясненнями,
наданими у п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ N 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК України,
які мають іншу правову природу. При
цьому проценти, які підлягають сплаті
згідно з положеннями статей 1054, 10561 ЦК
України, у такому порядку не підлягають
зменшенню через не співмірність із
розміром основного боргу, оскільки
вони є платою за користування грошима і
підлягають сплаті боржником за
правилами основного грошового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ТзОВ «Івано-Франківська
сільсько-господарська дорадча служба»
не звертався із належно аргументованою
заявою про зменшення розміру пені,
документальних доказів свого
скрутного фінансового стану він ні до
суду першої інстанції, ні апеляційному
суду не надав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для зміни чи скасування
судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ТзОВ
«Івано-Франківська
сільськогосподарська дорадча служба»
Байдащука А.Г. - відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського
міського суду від 09 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв