Справа № 265/5397/14-ц
Провадження № 2/265/2290/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі - Тушкановій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя із позовом
до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
та моральної шкоди. В обгрунтування
позовних вимог зазначив, що 22.08.2013 року
він уклав із відповідачем ОСОБА_2
договір (надалі - Договір). Відповідно
до умов вказаного Договору, він
зобов'язався сплатити за двері
відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 5957,00 грн., а відповідач ОСОБА_2
зобов'язався після внесення оплати
позивачем, протягом 21 робочого дня з
моменту укладання Договору, передати у
його власність вказані двері. Грошові
кошти в сумі 5957,00 грн. позивач ОСОБА_1
оплатив, а саме: 22.08.2013 року - 2410,00 грн.;
17.10.2013 року - 3547,00 грн. Таким чином, строк
виконання договору сплив 07.11.2013 року.
Проте, відповідач ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за договором не виконав,
отримані грошові кошти йому не
повернув, від спілкування ухиляється.
Відповідно до умов Договору, за
прострочку виконання, відповідач
ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити йому
неустойку. Крім того, зазначив, що
відповідач ОСОБА_2 своїми діями завдав
йому моральної шкоди. Посилаючись,
зокрема на ст.ст.1166, 1167 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України),
просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на його
користь матеріальну шкоду в сумі 5957,00
грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.,
неустойку в сумі 1618,40 грн., а також
витрати з надання юридичної допомоги
адвокатом в сумі 1500,00 грн.

Під час судового засідання, позивач
ОСОБА_1 заявив вимогу про розірвання
Договору, а згодом підтримав позовні
вимоги у повному обсязі. Також
зазначив, що його інтереси буде
представляти адвокат ОСОБА_3

Під час судового засідання,
представник позивача ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_3, що діє на підставі договору,
підтримав заявлені позовні вимоги,
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 письмових
заперечень на позов до суду не подав, у
призначений час в судове засідання не
з'явився, про причини своєї неявки суд
не повідомив, хоча про місце і час
судового розгляду справи неодноразово
повідомлявся (а.с.14,18,19,33,34,35,37,39). У
зв'язку з цим, суд вважає, що відповідач
ОСОБА_2 не з'явився до судового
засідання без поважних причин та
розглядає справу на підставі наявних у
ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, дослідивши письмові
матеріали справи та оцінивши у
сукупності надані докази, приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2014 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір на виготовлення та поставку
двері. Відповідно до п.1.1 вказаного
Договору, відповідач ОСОБА_2, за
встановленим ним розцінками,
зобов'язався організувати роботи з
виготовлення та передачі у власність
позивача ОСОБА_1 ПВХ виробів (а.с.3).

Згідно з п.п.2.1. - 3.1. Договору, позивач
ОСОБА_1 був зобов'язаний сплати
відповідачу ОСОБА_2 вартість виробу у
розмірі 5957,00 гривень, з яких: завдаток -
2410,00 гривень та борг до передачі виробу
у власність - 3547,00 гривень.

Пунктом 3.2. Договору сторони
передбачили, що після виконання п.3.1.
Договору (сплата вартості виробу)
відповідач ОСОБА_2 зобов'язується
передати у власність позивача ОСОБА_1
виготовлений виріб протягом 21 робочого
дня з моменту укладання Договору. У
випадку, якщо виріб має нестандартну
комплектацію, строк передачі у
власність позивача ОСОБА_1
виготовленого виробу збільшується 40
робочих днів.

Відповідно до п.3.9. Договору,
зобов'язання відповідача ОСОБА_2
вважалися виконаними у повному обсязі,
після підписання позивачем ОСОБА_1
відповідного акту прийому - передачі.

Згідно з ч.1 ст.837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Частина 2
цієї статті встановлює, що договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Отже, суд приходить до висновку, що між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір підряду.

Поряд з цим, на думку суду, зі змісту
п.2.3. та п.п.3.1., 3.2. Договору випливає
неузгодженість у визначенні початку
строку виконання відповідачем ОСОБА_2
своїх зобов'язань за Договором. Так, зі
змісту п.3.2. Договору випливає, що лише
після повної оплати позивачем ОСОБА_1
5957,00 грн., відповідач ОСОБА_2 повинен
передати у власність позивача ОСОБА_1
виріб протягом певної кількості
робочих днів з моменту укладання
Договору. Моментом укладання договору
є 22 серпня 2013 року. Отже, строк
виконання за Договором повинен був
спливти 23 вересня 2013 року (26 серпня 2013
року був неробочим днем) у випадку 21
робочого дня або 18 жовтня 2013 року у
випадку 40 робочих днів і це лише за
умови повної оплати позивачем ОСОБА_1
суми в розмірі 5957,00 грн.

Проте, повна оплата позивачем ОСОБА_1
суми в розмірі 5957,00 грн. була проведена
лише 17.10.2013 року, а саме: оплачено борг у
розмірі 3547,00 гривень. Тому суд вважає,
що при визначенні початку строку
виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за Договором, треба також
враховувати й фактичну поведінку
сторін.

Стаття 253 ЦК України передбачає, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Отже, суд вважає, що строку виконання
відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань
за Договором розпочався з 18 жовтня 2013
року.

Відповідно до 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В силу вимог ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст.846 ЦК України також
встановлює, що строки виконання роботи
або її окремих етапів встановлюються у
договорі підряду.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України), кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Частина 2 ст.60 ЦПК України передбачає,
що докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

З матеріалів справи не вбачається, що
замовлений позивачем ОСОБА_1 виріб має
нестандартну комплектацію. Отже, суд
приходить до висновку, що строк
виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за Договором повинен був
становити 21 робочий день та
урахуванням позиції суду щодо його
початку, повинен був закінчитися 18
листопада 2013 року.

Суду не надано доказів, які б
спростовували твердження позивача
ОСОБА_1 про невиконання відповідачем
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за Договором,
зокрема підписаний сторонами акт
прийму - передачі.

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач ОСОБА_2 порушив свої
зобов'язання за Договором.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Частина 1 ст.615 ЦК України передбачає, що
у разі порушення зобов'язання однією
стороною друга сторона має право
частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.10 закону України
«Про захист прав споживачів», споживач
має право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором або
виконує роботу так повільно, що
закінчити її у визначений строк стає
неможливим.

Як зазначалося вище, у суду відсутні
доказі того, що відповідач ОСОБА_2
належним чином виконав свої
зобов'язання за Договором. Крім того,
відсутні й докази того, що отримані
відповідачем ОСОБА_2 від позивача
ОСОБА_1 грошові кошти в розмір 5957,00
гривень за Договором були повернені
останньому.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовна вимога про стягнення
матеріальної шкоди в розмірі 5957,00
гривень є обгрунтованою та підлягає
задоволенню.

Щодо стягнення неустойки в розмірі 1618,40
гривень, то суд виходить з наступного.

Відповідно до 4.2. Договору, у випадку
порушення відповідачем ОСОБА_2 строку
передачі виробу, він зобов'язаний
сплатити неустойку у розмірі 0,1% від
вартості Договору за кожний робочий
день прострочки.

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Частина 3 цієї статті
передбачає, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України
період, за який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання не
може перевищувати одного року.

Отже, з урахуванням зазначеного, суд
вважає, що при визначенні строку
нарахування пені, треба виходити з
календарних днів, а не робочих днів.

Позивачем ОСОБА_1 заявлений період
нарахування пені становить 272 дня, а
тому суд погоджується з вимогами
позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з
відповідача ОСОБА_2 неустойки в розмірі
1618,40 гривень, вважаючи їх також
обгрутнованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо витрат на правову допомогу, то суд
виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3
був укладений договір про надання
юридичної допомоги (а.с.5).

Відповідно до квитанції прибуткового
касового ордера №32/43 від 06.08.2014 року,
позивач ОСОБА_1 сплатив адвокату ОСОБА_3
1500,00 грн. за надання юридичної допомоги
по цивільній справі у суді (а.с.8).

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, до яких відноситься
судовий збір та за п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК
України витрати на правову допомогу.

На підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витратами на правову допомогу є
витрати, пов'язанні з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого
спеціаліста в галузі права, які
відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України
надають послуги в порядку,
встановленому законом.

За ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

На підставі ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» який
визначає граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу під час
розгляду судами цивільних та
адміністративних справ, розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40 %
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

З урахуванням того, що розмір
мінімальної заробітної плати
встановлено Законом України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» в
розмірі 1218,00 грн., то розмір компенсації
витрат на правову допомогу у вказаній
справі не може перевищувати 487,20 грн. за
1 годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

На підставі переліченого, з
урахуванням матеріалів справи та
положень Міжгалузевих норм
чисельності працівників юридичної
служби, затверджених наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 11.05.2004 р. №108 (де
передбачені норми часу на виконання
робіт працівниками юридичних служб в
частині організації та ведення
позовної роботи) суд вважає, що вимоги
позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на його
користь витрат на правову допомогу в
розмірі 1500,00 гривень, також є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди то суд
виходить з наступного.

Право на відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої споживачу,
передбачено п.5 ч.1 ст.4, ст.16 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
згідно з якими шкода, завдана внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відшкодовується відповідно
до закону.

Порядок відшкодування шкоди, завданої
внаслідок недоліків товарів, які є
рухомим майном регулюється Законом
України «Про відповідальність за
шкоду, завдану внаслідок дефекту в
продукції». Відповідно до цього Закону
шкода - це завдані внаслідок дефекту в
продукції каліцтво, інше ушкодження
здоров'я або смерть особи, пошкодження
або знищення будь-якого об'єкта права
власності, за винятком самої продукції,
що має дефект.

Суду не надано доказів на
підтвердження фактів каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я позивача ОСОБА_1
або пошкодження, знищення будь-якого
об'єкта її права власності.

Таким чином, вимога про стягнення з
відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у
розмірі 5000,00 гривень є необгрунтованою
та задоволенню не підлягає.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про
стягнення 14075,40 гривен, а отже вказані
вимоги носять матеріальний характер.

Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 закону України
«Про судовий збір», ставка судового
збору за подання до суду позовної заяви
майнового характеру становить в 1
відсоток ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати, тобто розмір
судового збору, який повинен був
сплатити позивач ОСОБА_1 становить 243,60
гривень.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 закону України
«Про судовий збір», від сплати судового
збору звільняються позивачі -
громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1 має посвідчення
громадянина, який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи та
віднесений до категорії №1 (а.с.4).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 має пільги
щодо сплати судового збору, а саме -
звільняється від його сплати.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2
підлягає стягненню сума судового збору
у розмірі 158,34 гривні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
матеріальної та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (податковий
номер НОМЕР_2) матеріальну шкоду в
розмір 5957,00 (п'ять тисяч дев'ятсот
п'ятдесят сім) гривень, неустойку в
розмірі 1618,40 (одна тисяча шістсот
вісімнадцять гривень 40 копійок)
гривень, витрати на правову допомогу в
розмірі 1500,00 (одна тисяча п'ятсот)
гривень, а всього - 9075,40 (дев'ять тисяч
сімдесят п'ять гривень 40 копійок)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер
НОМЕР_1) на користь держави суму
судового збору в розмірі 158,34 (сто
п'ятдесят чотири гривні 34 копійки)
гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Орджонікідзевський
районний суд міста Маріуполя Донецької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
І.Г. Мельник