Справа №473/2755/14-ц 24.12.2014 24.12.2014
Провадження №22-ц/784/3524/14
Головуючий у 1-й інстанції Висоцька Г.А.
Доповідач апеляційного суду Кутова
Рішення

Іменем
України

24 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В.,
Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Харитоновою І.В.,

за участю: представника
позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Миколаєві
цивільну справу за апеляційною
скаргою

ОСОБА_3

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 26 листопада 2014 року за
позовом

ОСОБА_3 до Білоусівської сільської
ради Вознесенського району
Миколаївської області, ОСОБА_4 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття

спадщини,

в с т а н о в и л
а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася
в суд з позовом до Білоусівської
сільської ради Вознесенського району
Миколаївської області про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини.

Позивачка зазначала, що НОМЕР_1
помер її батько ОСОБА_5, а НОМЕР_2 помер
дідусь ОСОБА_6. Після смерті
останнього, відкрилась спадщина у
вигляді земельної ділянки площею 7,36 га,
яка розташована в с. Білоусівка
Вознесенського району Миколаївської
області. Вказану земельну ділянку ще
за життя ОСОБА_6 заповідав співмешканці
ОСОБА_7, яка у 2010 році відмовилась від
прийняття спадщини.

ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної
контори для прийняття спадщини після
смерті дідуся, проте їй було
відмовлено, оскільки нею пропущено
шестимісячний строк для прийняття
спадщини. Позивачка вважала, що
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном, проте не
оформила спадщину у зв'язку із тим, що
вона фактично вступила в управління
спадщиною, а також скрутним
матеріальним становищем.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила про задоволення
позову.

Ухвалою зазначеного суду від 7
жовтня 2014 року до участі у справі в
якості відповідачів притягнуто, як
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Ухвалою того ж суду від 26 листопада
2014 року, провадження у даній справі
стосовно відповідачки ОСОБА_7, в зв'язку
з її смертю та відсутності спадкоємців,
закрито.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 26 листопада 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати, та
постановити нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи і
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України,
за позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважних причин, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини. При цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

З матеріалів справи вбачається,
що НОМЕР_1 помер батько позивачки
ОСОБА_5 (а.с. 9).

НОМЕР_2 помер дідусь позивачки,
батько ОСОБА_5- ОСОБА_6

Відповідно до п. 5 перехідних
положень ЦК України, правила книги
шостої Цивільного Кодексу України
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
цим Кодексом.

Нормами ст. 1266 ЦК України визначено
порядок спадкування за правом
представлення, відповідно до якого,
внуки правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Відповідно до свідоцтва про народження
позивачки та свідоцтва про народження
її батька, вона є онукою спадкодавця
ОСОБА_6 (а.с. 7).

Після смерті діда позивачки ОСОБА_6
залишилось спадкове майно у вигляді
земельної ділянки площею 7,36 га, яка
розташована в с. Білоусівка
Вознесенського району Миколаївської
області та належала спадкодавцю на
підставі державного акту від 25 вересня
2002 року (а.с. 14).

За життя ОСОБА_6 залишив заповіт,
згідно якого своє майно заповідав
ОСОБА_7 (а.с.12). В письмовій заяві від 31
березня ОСОБА_7 вказала, що до
нотаріальної контори не зверталась та
спадщину не приймала (а.с. 13).

Згідно вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини , суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п. 24 постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», суди
відкривають провадження у справах за
заявою про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини у разі
відсутності письмової згоди
спадкоємців, які прийняли спадщину, а
також за відсутності інших
спадкоємців, які могли б дати письмову
згоду на подання заяви до нотаріальної
контори про прийняття спадщини.

При розгляді справ про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, суди повинні перевіряти
наявність або відсутність спадкової
справи стосовно спадкодавця у
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

Так, із довідок нотаріуса Другої
Вознесенської державної нотаріальної
контори Миколаївського міського
нотаріального округу від 22 квітня 2014
року та 22 грудня 2014 року слідує, що
спадкова справа після смерті НОМЕР_2
діда ОСОБА_6 не заведена, постанова про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
ОСОБА_3 нотаріусом не виносилась (а.с.
18-19, 23).

Таким чином, оскільки відповідно до
наведеної інформації нотаріальної
контори, інші спадкоємці, які прийняли
спірну спадщину та могли дати згоду на
подання заяви до нотаріальної контори
про прийняття спадщини позивачкою, в
порядку ч. 2 ст. 1272 ЦК України, відсутні,
то умови для відкриття провадження у
даній справі мали місце.

Однак, в матеріалах справи відсутня
постанова нотаріуса про відмову у
видачі нотаріусом свідоцтва про право
власності на спадкове майно, в порядку
встановленому ст. 49 Закону України «Про
нотаріат» нотаріусом не виносилась.
Вказані обставини нотаріус підтвердив
листом від 22 грудня 2014 року, де
зазначено що така постанова не
виносилась (а.с. 93).

За такого, саме вказані обставини є
підставою для відмови позивачці ОСОБА_3
у задоволенні позову про визначення
додаткового строку.

Натомість районний суд не звернув на
вказане уваги, та передчасно зробив
висновки щодо неповажності причини
пропуску строку на прийняття спадщини
позивачкою, та невірно вказане
правове обґрунтування зазначив як
підставу відмови в задоволенні позову.

Крім цього, в наведеній постанові
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року також роз'яснено, що
відповідачами у справах даної
категорії є спадкоємці, які прийняли
спадщину. При відсутності інших
спадкоємців за заповітом і за законом,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття
відповідачами є територіальні громади
в особі відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Однак, суд не звернув уваги на
відсутність доказів у справі про
прийняття спадщини ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
притягнув їх до участі у справі в
якості відповідачів.

Враховуючи, що провадження у даній
справі відносно відповідачки ОСОБА_7
закрито, вимоги до відповідачки ОСОБА_4
не підлягають задоволенню, оскільки
вона не є належним відповідачем, а не
в зв'язку з недоведеністю позовних
вимог, як зазначив суд.

Відповідно до роз'яснень викладених в
п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», апеляційний суд ухвалює
рішення про зміну рішення суду першої
інстанції у випадку, якщо помилки у
неправильно прийнятому рішенні
можливо усунути без його скасування, не
змінюючи суть рішення і вони (помилки)
стосуються фактичної сторони справи
чи правового обґрунтування рішення.

В зв'язку з наведеним, та неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, оскаржуване
рішення районного суду, на підставі п.1
ч. 1 ст. 309 ЦПК України у вказаній
частині його правового обґрунтування
підлягає зміні, в іншій частині,
вказане рішення необхідно залишити без
змін.

За такого, позивачка, при дотриманні
встановленого законом порядку в
подальшому не позбавлена права на
звернення до суду з аналогічним чи
іншим позовом щодо захисту своїх
спадкових прав.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 309, 315, 316
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 26 листопада 2014 року в
частині його правового обґрунтування
змінити.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: