Справа № 274/4637/14-ц
Провадження № 2/0274/1651/14
РІШЕННЯ

Іменем України

25.12.2014
м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:

головуючої - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2, третя особа без самостійних
вимог: реєстраційна служба
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції про визнання
недійсним договору дарування
скасування рішення про державну
реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 у якому
просить визнати недійсним договір
дарування 1/2 ідеальних частин
нежитлової будівлі, магазин
"ІНФОРМАЦІЯ_1" під літерою А-2, загальною
площею 557,5 кв.м., яка знаходиться по
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, від 27 листопада 2013р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Бердичівського міського нотаріального
округу Житомирсько області, ОСОБА_7; та
скасувати рішення про державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_2
на 1/2 ідеальних частин нежитлової
будівлі, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" під
літерою А-2, загальною площею 557,5 кв.м.,
яка знаходиться по АДРЕСА_1,
зобов'язавши реєстраційну службу
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції внести відповідні
зміни в Державний реєстр речових прав
на нерухоме майно.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05
вересня 2013 року апеляційним судом
Житомирської області було винесено
ухвалу, якою залишено без змін рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 14.05.2013р.,
згідно якого було вирішено стягнути з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові
кошти в сумі 2 475 552,95 грн. та кошти на
судові витрати в сумі 3 219,00 грн. (три
тисячі двісті дев'ятнадцять грн. 00 коп.),
а всього 2 478 771,95 грн. (два мільйони
чотириста сімдесят вісім тисяч сімсот
сімдесят одна грн. 95 коп.).На виконання
вказаного рішення судом першої
інстанції було видано виконавчий лист
від 13.11.2013р. про примусове виконання
рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 14.05.2013
року № 0603/7357/12. Для примусового
виконання зазначеного рішення суду
позивач 26 листопада 2013 року звернувся у
відділ ДВС Бердичівського
міськрайонного управління юстиції,
після чого отримав Постанову про
відкриття виконавчого провадження від
06.12.2013р. №41078727. В подальшому старший
державний виконавець повідомила його,
що відповідач відчужив належне йому
нерухоме майно свої дочці ОСОБА_2
шляхом укладання 27 листопада 2013р
договору дарування 1/2 ідеальних частин
нежитлової будівлі, магазин
"ІНФОРМАЦІЯ_1" під літерою А-2 загальною
площею 557,5 кв.м., яка знаходиться по
АДРЕСА_1

Оскільки після укладання договору
дарування ОСОБА_5 продовжував
розпоряджатися подарованою ним
нерухомістю, підшукуючи орендарів,
підписуючи від свого імені договори
оренди, домовляється з орендарями про
істотні умови договору та орендну
плату, виступає в договорі оренди як
орендодавець, отримує орендні платежі,
частину з яких перераховує на його
рахунок вважаю договір дарування
таким, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином, а тому
відповідно до статті 234 ЦК України він є
фіктивним, та має бути визнаний
недійсним.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з підстав
вказаних у позовній заяві, додатково
пояснила, що ОСОБА_5, а не його дочка
займався всіма питаннями щодо
обслуговування цієї нерухомості.
Фактично він подарував своїй дочці цю
нерухомість після залишення в силі
судом апеляційної інстанції рішення
суду про стягнення з нього на користь
позивача грошових коштів. Крім того у
електронному листі ОСОБА_5 вів мову про
блокування виконавчого листа.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала,
та пояснила, що ще раніше їй батько
пообіцяв подарувати магазин. Договір
вирішили оформити у 2013 році. Оригінали
документів на нерухомість знаходяться
у неї вдома. Батько продовжує займатися
підприємницькою діяльністю, оскільки
він зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, а вона
проживає у м. Житомирі.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав,
пояснив, що він від імені своєї дочки,
відповідно до норм Сімейного кодексу
продовжує здійснювати підприємницьку
діяльність, щодо обслуговування
подарованої дочці нерухомості. Про те,
що він фактично здійснював діяльність
щодо всієї нерухомості, в тому числі і
частки ОСОБА_4, останній знав. Договір
дарування нерухомості укладав з
дочкою, оскільки мав таке право. Закону
він не порушив.

Представник відповідачів позов не
визнав, пояснив, що ОСОБА_5, маючи право
розпорядитися своїм нерухомими майном,
подарував його своїй дочці, бо так
вирішили в сім'ї. Так як він проживає у
Бердичеві, а дочка у Житомирі, і вона не
має досвіду ведення підприємницької
діяльності, ОСОБА_5, маючи досвід
ведення підприємницької діяльності,
продовжував здійснювати діяльність
щодо обслуговування нерухомого майна -
магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1.

Дослідивши докази, суд вважає, що в
задоволення позову слід відмовити,
виходячи з такого

Судом встановлено, що 27 листопада 2013
року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 ( своїй
дочці) ? ідеальну частку нежитлової
будівлі, магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1" під
літ. А-2, загальною площею 557,5 кв.м. по
АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений
приватним нотаріусом Бердичівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7 (
а.с. 12-13).

Право власності на ? ідеальну частку
нежитлової будівлі, магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1" під літ. А-2, загальною
площею 557,5 кв.м. по АДРЕСА_1 27.11.2013 року
зареєстровано за ОСОБА_2 ( а.с. 61-62).

Власником іншої ? ідеальної частки
нежитлової будівлі, магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1" під літ. А-2, загальною
площею 557,5 кв.м. по АДРЕСА_1 являється
ОСОБА_4 ( а.с. 14).

Згідно із частинами першою та
четвертою статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із частинами третьої та п'ятої
статті 203 ЦК України волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Предметом договору дарування можуть
бути нерухомі речі ( стаття 718 ЦК
України ).

За частиною другою статті 719 ЦК України
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 234 ЦК передбачено, що фіктивним
є правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювались цим правочином. У
фіктивних правочинах внутрішня воля
сторін не відповідає зовнішньому її
прояву, тобто сторони, укладаючи його,
знають заздалегідь, що він не буде
виконаний. Укладення фіктивного
правочину завжди відбувається з певною
метою і умисно.

Фіктивний правочин не відповідає
загальним підставам дійсності
правочинів, зазначених у частині п'ятій
статті 203 ЦК, оскільки не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених ним.

Як вбачається із статті 234 ЦК України
ознака фіктивності повинна бути
властива діям обох сторін правочину. А
отже, якщо одна сторона діяла лише "для
вигляду", а інша намагалась досягти
правового результату, то такий
правочин не може бути визнаний
фіктивним.

Відповідно до статті 722 ЦК України
право власності обдаровуваного на
дарунок виникає з моменту його
прийняття. Прийняття обдаровуваним
документів, які посвідчують право
власності на річ, інших документів, які
посвідчують належність дарувальникові
предмета договору, або символів речі
(ключів, макетів тощо) є прийняттям
дарунка.

Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону (
стаття 334 ЦК України).

Як пояснила відповідачка ОСОБА_2. І ця
обставина ніким не ос порена,
правовстановлюючі документи, а саме
оригінал спірного договору дарування ?
ідеальної частка будинку АДРЕСА_1.
знаходиться у неї вдома.

Крім того, як зазначалося вище, право
власності на ? ідеальну частка будинку
АДРЕСА_1 відповідно до вказаного
договору дарування зареєстровано за
ОСОБА_2

Вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_2
прийняла дарунок та набула права
власності на нього.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач не довів перед судом
відсутності у сторін спірного договору
дарування наміру створити юридичні
наслідки на момент укладання спірного
договору дарування, оскільки
обдарованим прийнято дарунок.

Той факт, що договори оренди щодо
приміщень у належному ОСОБА_2
нерухомому майні - ? ідеальна частка
будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 65-73) після
відчуження будівні укладав від свого
імені попередній власник ОСОБА_5 не
може свідчити про фіктивність самого
договору дарування в момент його
укладання. Це може мати лише відповідні
правові наслідки щодо самих договорів
оренди.

Твердження позивача, що договір
дарування укладався лише для уникнення
погашення боргу а не з метою настанні
правових наслідків, суд не бере за
основу, оскільки як зазначалося вище
ОСОБА_2 бажала настання правових
наслідків договору дарування. Крім
того що виконавчий лист про стягнення
боргу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8
фактично пред'явлено до виконання 04
грудня 2013 року, після укладання
договору дарування ( а.с. 54).

Інші письмові документи, а саме
роздруківку змісту повідомлень (а.с. 63),
суд не бере за основу та не вважає
належним та допустимим доказом,
оскільки відповідач ОСОБА_5 заперечив
проти того, що він направляв листа з
таким змістом, допускає редагування
тексту. Крім того з тексту повідомлення
суду не зрозуміло про яке приміщення та
про який виконавчий лист йде мова.

Оскільки позивачем не доведено, що
діями обох сторін спірного договору
дарування властива ознака фіктивності
(що обидві сторони діяли лише для
вигляду, а не для настання правових
наслідків) позов безпідставний і не
підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 8 частини першої
статті 214 ЦПК України при винесенні
рішення, суд вирішує питання щодо
скасування заходів забезпечення
позову.

Зважаючи, що суд відмовляє в позові,
після набрання рішенням чинності, слід
скасувати заходи забезпечення позову у
виді накладення арешту на на ? частку не
житлової будівні, магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, належного ОСОБА_2,
згідно ухвали Бердичівського
міськрайсуду від 10 листопада 2014 року
(а.с. 40)

Керуючись статтями 10,11,57-60, 213-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування ? частки не житлової будівлі
відмовити.

Після набрання рішенням чинності
скасувати заходи забезпечення позову у
виді накладення арешту на ? частку не
житлової будівні, магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, належного ОСОБА_2,
згідно ухвали Бердичівського
міськрайсуду від 10 листопада 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення суду. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії даного
рішення.

Суддя: