________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/7051/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2014 року позивач звернувся
до суду з позовом та просив суд
ухвалити рішення, яким: визнати
нерухоме майно - домоволодіння під
АДРЕСА_3 в місті Одесі, яке складається
з одного житлового будинку загальною
площею 352, 3 кв.м. житловою площею 162, 5
кв.м., та господарських будівель та
споруд, об'єктом спільної сумісної
власності подружжя. Поділити об'єкт
спільної сумісної власності подружжя з
дотриманням рівності часток дружини та
чоловіка:

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, місце проживання: 97400,
АДРЕСА_1) право власності на ? частину
домоволодіння під АДРЕСА_3 в місті
Одесі, яке в цілому складається з
одного житлового будинку загальною
площею 352, 3 кв.м., житловою площею 162, 5
кв.м., та господарських будівель та
споруд; Визнати за ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, місце
проживання: 65088, АДРЕСА_2) право
власності на ? частину домоволодіння
під АДРЕСА_3 в місті Одесі, яке в цілому
складається з одного житлового будинку
загальною площею 352, 3 кв.м., житловою
площею 162, 5 кв.м., та господарських
будівель та споруд. Стягнути з
відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що він та
відповідачка ОСОБА_2 перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Позивач вказує
на те, що під час перебування в шлюбі з
відповідачем ними було набуте майно,
однак він та його дружина не можуть
дійти згоди щодо його розподілу, тому
він змушений звернутись до суду з даним
позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового засідання
сповіщені належним чином у порядку
ст.74,76,77 ЦПК України.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судове
засідання з'явилась, позов визнана у
повному обсязі, проти його задоволення
не заперечувала, надала особисту заяву
ОСОБА_2 про визнання позову.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України
позивач може відмовитися від позову, а
відповідач - визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду
України у п. 24 постанови від 12 червня 2009
року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та надані докази,
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами по справі
є цивільно-правовими та урегульовані
положеннями Цивільного Кодексу
України та Сімейним Кодексом України.

Судом встановлено, що 22 лютого 2003 року
Відділом реєстрації актів про шлюб
Євпаторійського міського управління
юстиції Автономної республіки Крим
(Україна) було зареєстровано шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано
шлюб, про що в Книзі реєстрації актів
про укладення шлюбу зроблено запис за
№ 63, вказане підтверджується
Свідоцтвом про укладення шлюбу серії
НОМЕР_3 та встановлено рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
27 січня 2012 року.

Під час перебування у шлюбі сторонами
було набуте майно, а саме:
домоволодіння АДРЕСА_3 в м. Одесі.

Так як вбачається з матеріалів справи,
20 березня 2014 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 було посвідчено договір
купівлі-продажу, згідно умов якого
ОСОБА_5 передав у власність, а ОСОБА_2
прийняла у власність 9/10 частин
домоволодіння АДРЕСА_3 в місті Одесі,
яке в цілому складається з одного
житлового будинку під літерою «В»,
загальною площею 352, 3 кв.м., житловою
площею 162, 5кв.м. та господарчих будівель
та споруд: сарай літ. «Д», гараж літ. «Л»,
огорожі № 1,2, вимощення І,
розташованого на земельній ділянці
площею 616 кв.м., що находиться у
фактичному користуванні та відсутні
самочинно прибудовані приміщення та
перепланування, які не оформленні в
установчому чинним законодавством
порядку.

Того ж дня, 20 березня 2014 року приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 було
посвідчено договір купівлі-продажу,
згідно умов якого ОСОБА_5 передав у
власність, а ОСОБА_1 прийняв у власність
1/10 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в
місті Одесі, яке в цілому складається з
одного житлового будинку під літерою
«В», загальною площею 352, 3 кв.м.,
житловою площею 162, 5кв.м. та господарчих
будівель та споруд: сарай літ. «Д»,
гараж літ. «Л», огорожі № 1,2, вимощення
І, розташованого на земельній ділянці
площею 616 кв.м., що находиться у
фактичному користуванні та відсутні
самочинно прибудовані приміщення та
перепланування, які не оформленні в
установчому чинним законодавством
порядку.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку .

Відповідно до чинного законодавства,
загальною спільною власністю чоловіка
і жінки є нажите ними в період шлюбу
рухоме і нерухоме майно, що може бути
об'єктом права приватної власності,
крім майна нажитого кожним з чоловіка і
жінки за час їхнього роздільного
проживання при фактичному припиненні
подружніх відносин.

Згідно з положеннями ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям під час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, навіть якщо один із них не
мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює
презумпцію виникнення права спільної
сумісної власності, що означає, що ні
дружина, ні чоловік не зобов'язанні
доводити наявність права спільної
сумісної власності на майно, набуте
ними у шлюбі, оскільки воно вважається
таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то
реєстрація прав на нього лише на ім'я
одного з подружжя не спростовує
презумпції належності його до спільної
сумісної власності подружжя, тобто
якщо у відповідному документі
власником чи набувачем вказано лише
чоловіка, це ще не означає, що він є
одноосібним власником майна.

Об'єктами права спільної сумісної
власності подружжя можуть бути
будь-які речі, за винятком тих, які
виключені з цивільного обороту. Річ - це
об'єкт матеріального світу, саме
предмети якого є об'єктом права
власності.

Подружжя володіє, користується та
розпоряджається майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності
на рівних засадах, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними,
відповідно до положень ст. 63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації
шлюбу мають право на поділ набутого
ними майна як під час перебування у
шлюбі, так і після його розірвання.

Ст. 69 СК України передбачено, що дружина
та чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності. Кожен із
співвласників має право на поділ
спільного майна.

Поділ всього майна, яке було спільною
сумісною власністю подружжя, або лише
певної речі, означає припинення щодо
нього режиму об'єкта права спільної
сумісної власності.

При визначені розміру часток майна
дружини та чоловіка суд керується ст. 70
СК України, відповідно до положень якої
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною 1 статті 71 СК України
встановлено, що майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення ведення спільного
господарства, з`ясувати джерело і час
його придбання.

Виходячи з вищезазначеного, суд
вважає, що майно, яке придбано за час
шлюбу, а саме: домоволодіння АДРЕСА_3 м.
Одесі є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та підлягає
поділу.

При вирішенні спору про поділ майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках
може відступити від засади рівності
часток подружжя, враховуючи обставини,
що мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування). Під
обставинами, що мають істотне значення
для справи, потрібно розуміти не тільки
випадки, коли один із подружжя не дбав
про матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК).

Вирішуючи справу по суті, суд не
відступає від засади рівності часток
подружжя, оскільки матеріали справи не
містять жодних відповідних доказів для
зменшення частки будь-кого з подружжя.

Тому суд, виходячи з наведених вимог
закону та керуючись роз`ясненнями
Постанови Пленуму Верховного суд
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ право
на шлюб, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним та поділ майна
подружжя», вважає, що по даній справі
слід застосувати засади рівності
часток подружжя.

Відповідно ст.ст. 355 ч.1, 356 ч.1 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності ( спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом. Майно, набуте в
результаті спільної праці та за
спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України визначено, що
майно, яке є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення. У разі поділу майна
між співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється. Договір про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального
Кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального, сімейного
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

Разом з тим, при вирішенні спору суд
враховує положення ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Також в силу вимог ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з сторони
понесенні нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 293, 294
ЦПК України, ст. ст. 60, 62, 63, 67 СК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати нерухоме майно - домоволодіння
під АДРЕСА_3 в місті Одесі, яке
складається з одного житлового будинку
загальною площею 352, 3 кв.м. житловою
площею 162, 5 кв.м., та господарських
будівель та споруд, об'єктом спільної
сумісної власності подружжя

Поділити об'єкт спільної сумісної
власності подружжя з дотриманням
рівності часток дружини та чоловіка:

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, місце проживання: 97400,
АДРЕСА_1) право власності на ? частину
домоволодіння під АДРЕСА_3 в місті
Одесі, яке в цілому складається з
одного житлового будинку загальною
площею 352, 3 кв.м., житловою площею 162, 5
кв.м., та господарських будівель та
споруд;

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_2, місце проживання: 65088,
АДРЕСА_2) право власності на ? частину
домоволодіння під АДРЕСА_3 в місті
Одесі, яке в цілому складається з
одного житлового будинку загальною
площею 352, 3 кв.м., житловою площею 162, 5
кв.м., та господарських будівель та
споруд.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_2, місце проживання: 65088,
АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце
проживання: 97400, АДРЕСА_1) судові витрати
у розмірі 3 654 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Куриленко О. М.