Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

21.07.2014 року позивачка звернулася з
позовом, в якому просила стягнути на її
користь з відповідача ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 3798,63 грн.,
заподіяну їй внаслідок пошкодження
здоров'я, та моральну шкоду у розмірі
20000,00 грн.

Вказує в позові на те, що 06.05.2014 року
близько 13-10 год. відповідач, керуючи
автомобілем НОМЕР_1, при проїзді
нерегульованого перехрестя прт.
Повітрофлотський - вул. Т.Шевченка в м.
Києві не врахував дорожню обстановку,
внаслідок чого здійснив наїзд на
позивачку.

Вироком Солом'янського районного суду
м. Києва від 10.09.2014 року відповідача
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст286 КК України, та
призначено покарання у вигляді штрафу
в розмірі 3400,00 грн.

В результаті даної пригоди позивачці
були заподіяні тілесні ушкодження
середньої тяжкості. У зв'язку із
отриманими травмами та розладом
здоров'я вона вимушена була нести
додаткові витрати на лікування на
загальну суму 3798,63 грн., яку позивачка і
просить стягнути.

Крім того, позивачка вказувала на
спричинення їй моральної шкоди, яка
виразилась у фізичних та душевних
стражданнях, яких вона зазнала
внаслідок отриманих при ДТП травм,
через які більше двох місяців хворіла,
а до теперішнього часу через отримані
нею травми вона постійно відчуває
головний біль, запаморочення, через
біль не може самостійно пересуватися
без тростини, постійно потребує
догляду та допомоги.

Також позивачка змушена була нести
додаткові витрати на лікування, які
вона отримувала у борг у знайомих,
оскільки власних грошей на лікування у
неї не вистачало, т. я. є пенсіонеркою
отримує невисоку пенсію, проживає з
донькою інвалідом. Такі обставини
негативно вплинули на звичайний
життєвий ритм, і, як зазначає позивачка,
ще тривалий час та гроші знадобляться
на подальше лікування та реабілітацію
і чи зможе вона одужати повність
взагалі.

В добровільному порядку відповідач
компенсувати спричинену їй шкоду
відмовився, тому позивачка, виходячи з
вищезазначеного, просила врахувати
завдану з вини відповідача матеріальну
та моральну шкоду та задовольнити її
вимоги.

В судовому засідання представник
позивачки позовні вимоги підтримала в
повному обсязі і просила суд їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
своє вини у вчиненні ДТП не заперечував
та погодився з розміром матеріальної
шкоди, однак позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди визнав
лише частково у розмірі 1500,00 грн.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.05.2014 року
близько 13-10 год. відповідач, керуючи
автомобілем НОМЕР_1, при проїзді
нерегульованого перехрестя прт.
Повітрофлотський - вул. Т.Шевченка в м.
Києві не врахував дорожню обстановку,
внаслідок чого здійснив наїзд на
позивачку.

Вироком Солом'янського районного суду
м. Києва від 10.09.2014 року відповідача
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст286 КК України, та
призначено покарання у вигляді штрафу
в розмірі двохсот неоподаткованих
мінімумів доходів громадян - 3400,00 грн.
без позбавлення права керувати
транспортними засобами.

Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, а отже,
виходячи з даних правил, постанова суду
у справі про адміністративне
правопорушення, якою встановлена вина
притягнутої до адміністративної
відповідальності особи, є обов'язковою
для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено постанову, з
питань щодо того, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи викладене, суд вважає вину
відповідача ОСОБА_2 у скоєнні ДТП
доведеною.

Відтак, внаслідок ДТП, яка сталася з
вини відповідача ОСОБА_2 через
порушення ним п.1.5, 2.3 (б) (д), 12.4, 18.4 Правил
дорожнього руху, позивачка зазнала
тілесних ушкоджень.

Як вбачається з вироку від 10.09.2014 року, у
позивачки були виявлені тілесні
ушкодження у вигляді синця у
тьмяно-потиличній ділянці голови
зліва, субконюктивальний крововилив
зліва, закрита травма правого
гомілково-ступневого суглобу та правої
стопи, крайовий неповний злам
латеральної кісточки правого
гомілково-ступневого суглобу, які
згідно з актом судово-медичної
експертизи №1114/е від 17.06.2014 року за
критерієм тривалості розладу здоров'я
відноситься до середніх тілесних
ушкоджень.

З наданих позивачкою чеків від 08.05.2014
року, 12.05.2014 року, 01.06.2014 року, 12.06.2014 року
на купівлю медичних препаратів, які
відповідають рекомендаціям лікаря,
вбачається, що вартість куплених
позивачкою ліків для відновлення
здоров'я після заподіяних внаслідок
ДТП тілесних ушкоджень становила 3798,63
грн.

Постановою №11 Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.11976 року «Про судове
рішення» (з наступним змінами)
передбачено, що відповідно до принципу
безпосередності судового розгляду
рішення може бути обґрунтоване лише
тими доказами, які одержані у
визначеному законом порядку і
перевірені в тому судовому засіданні, в
якому постановлюється рішення.

Відповідно до ст.ст. 59,60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, суд приймає вказані чеки як
належний та достовірний доказ по
справі, оскільки доказів, які б
спростували дані чеки, суду не надані,
тому суд вважає, що матеріальна шкода,
завдана позивачці, підлягає
задоволенню у зазначеному обсязі.

Щодо заявлених позивачкою вимог про
стягнення моральної шкоди, то суд
відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, в
яких закріплено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
вбачає підстави для задоволення
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди, оскільки у зв'язку з
ДТП позивачка отримала тілесні
ушкодження, що негативно вплинули на
загальний стан здоров'я позивачки та у
зв'язку з якими позивачка проходила
курс стаціонарного лікування в
Київській міській клінічній лікарні
№17 та подальше амбулаторне лікування
проходить до цього часу.

Також позивачка, за її поясненнями,
пережила сильний нервовий стрес,
відчувала негативні емоції та зазнала
моральних переживань у зв'язку з цим, а
також втратила спокій, оскільки
хвилювалася за свою доньку, яка є
інвалідом з дитинства та яка вимушена
була доглядати ще й за позивачкою, яка
два місяці пролежала у ліжку, не маючи
змоги самостійно піднятися. На даний
час позивачка продовжує лікування,
через що змушена нести додаткові
витрати при придбання ліків.

Однак суд з врахуванням обставин
справи, суті позовних вимог, негативних
наслідків, що настали в результаті дій
відповідача, каяттєве ставлення
відповідача до скоєного, вважає
можливим зменшити розмір моральної
шкоди, що підлягає відшкодуванню
позивачці, до 10000,00 грн.

Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України
з відповідача в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 243,60
грн. за позовні вимоги майнового
характеру та 243,60 грн. за позовні вимоги
немайнового характеру.

Керуючись ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст.
ст.ст. 3-4, 10-11, 56-61,79, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
ДТП, у розмірі 3798,63 грн. та моральну
шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 243,60 грн. та 243,60
грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.