У х в а л а

17 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Олійник А.С., розглянувши заяву
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_8 до виконавчого комітету
Стрийської міської ради Львівської
області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
Стрийське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації Львівської області,
відділ житлово-комунального
господарства Стрийської міської ради
Львівської області, про визнання
рішення міської ради та свідоцтва про
право власності на квартиру
незаконними та їх скасування, визнання
договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він є власником квартири АДРЕСА_1.
ОСОБА_6, яка є власницею квартири № 2 у
цьому ж будинку самовільно та з
порушенням будівельних норм і правил
здійснила перебудову житлового
будинку, чим порушила його право
власності на горище. В подальшому, 21
червня 2012 року, виконком Стрийської
міської ради Львівської області
ухвалив рішення про визнання за нею
права власності на реконструйовану
квартиру в порядку приватизації, хоча
вона вже була власником, а не наймачем
квартири. 17 серпня 2012 року вона
подарувала зазначену квартиру ОСОБА_7
Враховуючи викладене, позивач просив:
скасувати зазначене рішення виконкому;
визнати незаконним і скасувати
свідоцтво про право власності
відповідача на квартиру; визнати
договір дарування спірної квартири від
17 серпня 2012 року недійсним.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 05 вересня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_8
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 16 травня 2014 року рішення
місцевого суду скасовано. Позов ОСОБА_8
задоволено. Визнано незаконним і
скасовано рішення виконавчого
комітету Стрийської міської ради
Львівської області від 21 червня 2012 року
в частині оформлення права власності
ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_2 загальною
площею 214,6 кв.м, житловою площею 106,6 кв.м,
та видачі їй свідоцтва про право
власності на вказану квартиру. Визнано
свідоцтво про право власності на
зазначену квартиру, видане ОСОБА_6,
незаконним і скасовано. Визнано
договір дарування цієї квартири від 17
серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, недійсним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 липня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7
відхилено. Рішення апеляційного суду
Львівської області від 16 травня 2014 року
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6, ОСОБА_9 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема ст. 376 ЦК України, що потягло
ухвалення різних за змістом рішень у
подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 квітня 2013 року
у справі за позовом про припинення
самовільної реконструкції будинку,
знесення самовільного будівництва,
приведення будинку до попереднього
стану.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

При постановлені ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 липня 2014 року, суд виходив
із того, що оскаржуване рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального права
та вважав обґрунтованими висновки про
те, що ОСОБА_6 не набула права власності
на самочинно реконструйовану квартиру
з використанням спільного горища і
надбудовою без згоди позивача, який є
власником квартири № 1 у цьому будинку,
та вона не мала права її відчужувати,
оскільки таке право на відчуження
належить лише власнику, відповідно до
ст. 319 ЦК України.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 квітня 2013 року, на яку
заявник посилається, як на підставу
перегляду судового рішення, не
вбачається неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, оскільки в
одному випадку (судове рішення, яке є
предметом перегляду) суд зазначив, що
відповідач ОСОБА_6 здійснила самочинне
будівництво, що не може бути визнане
об'єктом права власності, а в іншому
випадку (судове рішення, на яке заявник
посилається, як на підставу перегляду
судового рішення) суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
відповідач вчинила реконструкцію
своєї квартири шляхом збудованої
мансарди, а тому до спірних
правовідносин не застосовується
положення ст. 376 ЦК України.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупністю таких умов: судом
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні і ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Отже, зміст заяви та додана до неї копія
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 квітня 2013 року
у справі за позовом про припинення
самовільної реконструкції будинку,
знесення самовільного будівництва,
приведення будинку до попереднього
стану, не можуть свідчити про наявність
підстав для задоволення заяви,
оскільки із них не вбачається різного
тлумачення судами змісту і сутності
правових норм, що призвело до різних
висновків про наявність чи відсутність
суб'єктивних прав та обов'язків
учасників відповідних правовідносин;
відсутнє різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; відсутнє різне
визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
спірних правовідносин або поширення
дії норми на певні правовідносини в
одних випадках і незастосування цієї
самої норми до аналогічних відносин в
інших випадках, тобто різне
застосування закону, який не підлягав
застосуванню; відсутнє різне
застосування правил аналогії права чи
закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником
доводи не містять сукупність вказаних
умов та ознак неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_8 до виконавчого комітету
Стрийської міської ради Львівської
області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
Стрийське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації Львівської області,
відділ житлово-комунального
господарства Стрийської міської ради
Львівської області, про визнання
рішення міської ради та свідоцтва про
право власності на квартиру
незаконними та їх скасування, визнання
договору дарування недійсним за заявою
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 липня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник