Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року Подільський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю.
В.,

за участю:

представника заявниці - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за заявою ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та
перебування жінки на утриманні
чоловіка, заінтересована особа:
Головне Управління Пенсійного фонду
України в м. Києві, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду з заявою
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу та перебування жінки на
утриманні чоловіка, мотивуючи свої
вимоги тим, що 09.11.1957 року між нею та
ОСОБА_3 було укладено шлюб, який в
подальшому 06.06.1996 року було розірвано.

Зазначає, що після розірвання шлюбу
вони проживали разом з бувшим
чоловіком та вели спільне
господарство. 20.02.1991 року вона вийшла на
пенсію за віком, але продовжувала
перебувати на утриманні чоловіка.
Незважаючи на те, що шлюб між ними було
розірвано, вони продовжували
проживати разом, вести спільне
господарство, а також вона перебувала
на утриманні чоловіка, у зв'язку з тим,
що його військова пенсія була значно
більшою ніж отримувала вона і її пенсії
не було достатньо для нормального
життя, так як після всіх обов'язкових
платежів (комунальних послуг та інших)
з її пенсії коштів не залишалося, а
пенсія чоловіка була постійним і
основним джерелом засобів до
існування.

Звертає увагу суду на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_3 помер, а
оскільки розмір її пенсії недостатній
для нормального життя, вона 27.05.2013 року
звернулася до начальника Головного
Управління Пенсійного фонду України в
м. Києві з заявою про перехід на пенсію
чоловіка в разі втрати годувальника, як
дружині офіцера.

Посилається на те, що на вказану заяву
від ГУ Пенсійного фонду України в м.
Києві нею була отримана відповідь в
якій зазначено, що для переходу на
пенсію в разі втрати годувальника, їй
потрібно надати рішення суду, що вона
проживала з померлим однією сім'єю та
була на його утриманні.

Зазначає, що враховуючи вищевикладене,
з метою переходу на пенсію в разі
втрати годувальника відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» вона змушена звернутися до суду
для встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу та перебування на утриманні.

В судовому засіданні заявниця та її
представник підтримують вимоги з
вищевикладених підстав, обґрунтувавши
поясненнями, просять заяву
задовольнити.

Представник заінтересованої особи в
судовому засіданні вказує на те, що у
випадку підтвердження вказаних у заяві
фактів та надання всіх передбачених
чинним законодавством документів, у
заявниці буде прийнято документи для
призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

Заслухавши пояснення заявниці та її
представника, представника
заінтересованої особи, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що заява
підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
19.11.1957 року Відділом ЗАГС
Зачепилівського райвиконкому
Харківської області між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що
в книзі реєстрації укладення шлюбів
зроблено запис за № 58 та після
укладення шлюбу присвоєні прізвища:
чоловікові - ОСОБА_3, дружині - ОСОБА_2
(а.с. 8).

06.06.1996 року Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 було розірвано, про що складено
відповідний актовий запис за № 262.
Після державної реєстрації розірвання
шлюбу присвоєно прізвище: йому - ОСОБА_3,
їй - ОСОБА_2 (а.с. 9).

Як вбачається з наданого суду
Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1
виданого 25.03.2013 року Відділом
реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 10),
ІНФОРМАЦІЯ_6 року у віці 77 років помер
ОСОБА_3 про що 25.03.2013 року складено
відповідний актовий запис № 5354.

Судом встановлено та не заперечується
представником заінтересованої особи,
що ОСОБА_3 перебував на обліку в
Головному управлінні Пенсійного фонду
України в м. Києві та до дня смерті
отримував пенсію за вислугу років
відповідно до ЗУ «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Як вбачається з матеріалів справи,
27.05.2013 року заявниця ОСОБА_2 звернулася
до Головного управління Пенсійного
фонду України в м. Києві із заявою про
перехід на пенсію покійного ОСОБА_3 в
разі втрати годувальника як дружині
офіцера (а.с. 15)

Згідно наданого до суду Листа ГУ ПФУ в
м. Києві № 16173/12/с-1343/1 від 03.07.2013 року,
останні відмовили ОСОБА_2 у призначенні
їй пенсії в разі втрати годувальника
мотивуючи тим, що останньою не надано
зокрема документів, які підтверджують
факт її спільного проживання разом із
ОСОБА_3 як чоловіка та дружини та
перебування на його утриманні (а.с.16-17).

Стаття 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» визначає, що
право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сімей загиблих, померлих або
таких, що пропали безвісти
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються, зокрема батьки та дружина
(чоловік), якщо вони досягли пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», або є
інвалідами.

Зі змісту зазначеної норми закону
вбачається, що дійсно право на пенсію в
разі втрати годувальника має, зокрема
дружина померлого військовослужбовця,
якщо вона досягла пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та перебувала на
утриманні покійного чоловіка.

Судом встановлено, що чинним
законодавством України визначено
певний порядок подання та оформлення
документів для призначення пенсії в
разі втрати годувальника.

Так відповідно до п. 10 Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», затвердженого Постановою
Правління Пенсійного фонду України
від 30.01.2007 року № 3-1, для призначення
пенсії в разі втрати годувальника
подаються такі документи, зокрема:
заява; копія свідоцтва про смерть
годувальника; витяг з наказу про
виключення годувальника зі списків
особового складу у зв'язку зі смертю;
висновок про обставини загибелі чи
смерті внаслідок поранення, контузії,
каліцтва, одержаних під час
проходження служби при виконанні
службових обов'язків (обов'язків
військової служби); довідка
уповноважених органів з місця
проживання про перебування членів
сім'ї на утриманні померлого
(загиблого) годувальника або рішення
суду про перебування на утриманні;
документи, передбачені абзацами
третім, шостим - дев'ятим пункту 7 цього
Порядку.

Для призначення пенсії в разі втрати
годувальника батькам, дружині
(чоловіку), зазначеним у пунктах «б»,
«в», «д» статті 30 Закону, додатково
подаються такі документи: копія
свідоцтва про шлюб; довідка МСЕК про
визнання особи інвалідом; копія
трудової книжки або довідка органів
державної податкової служби про облік
платника податків - суб'єкта
підприємницької діяльності (для осіб,
зазначених у пункті «д» статті 30
Закону).

Для призначення пенсії в разі втрати
годувальника батькам, дружині
(чоловіку), діду та бабусі, зазначеним у
пунктах «б», «в», «г» статті 30 Закону,
додатково подаються такі документи:
довідка МСЕК (за наявності групи
інвалідності); копія свідоцтва про
народження померлого годувальника або
рішення суду про встановлення родинних
стосунків; довідка уповноваженого
органу з місця проживання або рішення
суду про перебування на утриманні
померлого годувальника (для
призначення пенсії вітчиму або мачусі).

Як вже зазначалося вище, відсутність
документів, які підтверджують факт
офіційної реєстрації шлюбу, а також
факт перебування на утриманні, що
потягло за собою отримання відмови
ГУПФУ в м. Києві і стало підставою для
звернення заявниці до суду із заявою
про встановлення факту її проживання
разом із ОСОБА_3 однією сім'єю як
чоловіка та дружини та перебування на
його утриманні.

Пункт п'ятий частини другої статті 234
ЦПК України, визначає, що суд розглядає
в порядку окремого провадження справи
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд
розглядає справи про встановлення
факту, зокрема перебування фізичної
особи на утриманні; проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Верховний Суд України в своєму Листі
від 01.01.2012 року «Судова практика
розгляду справ про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»
зазначив, що чинне цивільне
процесуальне законодавство відносить
до юрисдикції суду справи про
встановлення фактів, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
суб'єктивних прав громадян. Проте не
завжди той чи інший факт, що має
юридичне значення, може бути
підтверджений відповідним документом
через його втрату, знищення архівів
тощо. Тому закон у певних випадках
передбачає судовий порядок
встановлення таких фактів. Справи про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, належать до юрисдикції суду
за таких умов: Факти, що підлягають
встановленню, повинні мати юридичне
значення, тобто від них мають залежати
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян.
Для визначення юридичного характеру
факту потрібно з'ясувати мету
встановлення, оскільки один і той самий
факт для певних осіб і для певної мети
може мати юридичне значення, а для
інших осіб та для іншої мети - ні.

Судом встановлено, що від встановлення
факту проживання заявниці разом із
ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та
дружини без шлюбу та перебування на
його утриманні, залежить виникнення
права у заявниці на призначення їй
пенсії в разі втрати годувальника
відповідно до ЗУ Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», встановити зазначені факти
інакше як за рішенням суду, не
вбачається можливим.

Як вже зазначалося вище, судом
встановлено, що 06.06.1996 року Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Подільського районного
управління юстиції у м. Києві шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, про що
складено відповідний актовий запис за
№ 262

Як вбачається з наданої суду Довідки КП
«Куренівське Подільського району
міста Києва» Форми № 3 № 4620 від 04.06.2013
року (а.с. 12), місце проживання ОСОБА_2 з
24.05.1979 року зареєстровано за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно Довідки КП «Куренівське
Подільського району міста Києва» № 9029
від 24.07.2014 року (а.с. 14), остання видана в
тому, що ОСОБА_3 з 24.05.1979 року був
зареєстрований в АДРЕСА_1 і знятий з
реєстраційного обліку на день смерті, а
саме ІНФОРМАЦІЯ_6 року. На момент смерті
з ним була зареєстрована ОСОБА_2 з 24.05.1979
року по теперішній час.

Як вбачається з Акту складеного ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_2 і який затверджений
в.о. директора КП «Куренівське
Подільського району міста Києва» від
14.06.2013 року, останній складений про те,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом,
вели спільне господарство, а також
ОСОБА_2 знаходилась частково на його
утриманні по день смерті (а.с. 13).

Надані суду вищезазначені докази,
дають підстави для висновку, що після
розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
останні продовжували проживати разом
та вести спільне господарство.

Крім того зазначені обставини,
об'єктивно підтверджуються показами
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були
допитані в судовому засіданні і
пояснили, що незважаючи на розірвання
шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продовжували
проживати разом та допомагати один
одному зокрема і матеріально, оскільки
пенсії, яку отримувала заявниця не
вистачало на її проживання. Суд приймає
до уваги зазначені покази свідків та
вважає їх достовірними, а тому вони
можуть бути доказами в розумінні ст. 57
ЦПК України.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_2
на момент смерті ОСОБА_3 дійсно
перебувала на обліку в УПФУ в
Подільському районі м. Києва (була
непрацездатною особою в розумінні ст. 30
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб») та отримувала
пенсію за віком, розмір якої з грудня 2013
року складав 1 171, 71 грн. (а.с. 11). Розмір же
пенсії ОСОБА_3 на день його смерті
складав 4 154, 00 грн. (а.с. 71)

З викладеного вбачається, що пенсійне
забезпечення заявниці було не значним
порівняно з пенсійним забезпеченням
покійного ОСОБА_3, що також дає підстави
вважати, що останній дійсно здійснював
утримання заявниці зважаючи на факт їх
спільного проживання та ведення
господарства.

Стаття 46 Конституції України визначає,
що громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 8
своєї Постанови № 5 від 31.03.1995 року, «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» роз'яснив, що судам необхідно
мати на увазі, що встановлення факту
перебування особи на утриманні
померлого має значення для одержання
спадщини, призначення пенсії або
відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК), якщо
допомога, яка надавалась, була для
заявника постійним і основним джерелом
засобів до існування. Одержання
заявником заробітку, пенсії, стипендії,
інших доходів не є підставою для
відмови у встановленні факту
перебування на утриманні, коли суд
встановить, що основним і постійним
джерелом засобів до існування була для
заявника допомога з боку особи, яка
надавала йому утримання.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про достатність
та належність доказів, які
підтверджують факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_2 без реєстрації
шлюбу з 06.06.1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 року
(день смерті ОСОБА_3.) та факт
перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_3
з 06.06.1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 року (день
смерті ОСОБА_3.).

Стаття одинадцята ЦПК України
визначає, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що вимоги заявниці знайшли своє
доведення в судовому засіданні, є
такими, що ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного, ст. 46
Конституції України, ст.ст. 30, 31 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», затвердженого постановою
Правління Пенсійного фонду України від
30.01.2007 року № 3-1, Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995
року, «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення», Листа Верховного
Суду України від 01.01.2012 року «Судова
практика розгляду справ про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88,
208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 234, 256-259 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця
Харківської області, смт. Зачепилівка,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою Харківської
області, смт. Зачепилівка, без
реєстрації шлюбу з 06 червня 1996 року до
ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Встановити факт перебування ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5 на утриманні ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6
року, з 06 червня 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_6
року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя В. С. Декаленко