Миколаївський районний суд Одеської
Справа№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
Миколаївський районний суд

Одеської області

В складі головуючого судді
Горобця В.Л.

При секретарі
Товт А.Л.

Розглянувши у попередньому
судовому засіданні в смт. Миколаївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
житловий будинок за набувальною
давністю,

В С Т А Н О В И В :

03 квітня 2000 року позивач
придбав у ОСОБА_3 житловий будинок №
27, який позначений на плані: літера «А»
- житловий будинок, «а» - веранда,
загальною площею - 60,3 кв. м., житловою
площею - 41 кв. м.; з господарськими
будівлями і спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, заплативши одну
тисячу п'ятсот гривень, що
підтверджується розпискою ОСОБА_3, яка
посвідчена була в Ісаївській сільській
раді, Миколаївського району, Одеської
області. Потім ОСОБА_3, захворіла,
довго хворіла і померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про її
смерть. Спадкоємцем померлої ОСОБА_3, є
її син ОСОБА_2.

З 2000 року і по теперішній час
позивач безперервно утримує будинок,
проживає в будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Присадибна земельна ділянка, на
якій розташований будинок перебувала
тільки у користуванні ОСОБА_3,
Державний акт їй не видавався.

На даний час він не може
оформити право власності на житловий
будинок. Вважає себе власником даного
будинку з 03 квітня 2000 року. На протязі 14
років ОСОБА_1, добросовісно володіє
даним житловим будинком.

Позивач в судове засідання
не з'явився, однак надав суду заяву, в
якій позовні вимоги підтримує та
просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання
не з'явився, однак надав суду заяву, в
якій позов визнає, не заперечує проти
його задоволення, просить справу
розглянути в його відсутність.

Оцінивши зібрані по справі
матеріали, суд приходить до висновку,
що позов слід задовольнити, визнати за
ОСОБА_1, уродженцем с. Андрієво -
Іванівка, Миколаївського району,
Одеської області, право власності в
порядку набувальної давності на
житловий будинок, оскільки позивачка
на даний час не може оформити право
власності на житловий будинок № 27,
який позначений на плані: літера «А» -
житловий будинок, «а» - веранда,
загальною площею - 60,3 кв. м., житловою
площею - 41 кв. м.; з господарськими
будівлями і спорудами, вартістю 28 101 (
двадцять вісім тисяч сто одна ) гривня,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Цей
факт підтверджується матеріалами
справи, копією паспорта ОСОБА_4 ( а.с. 4 - 5
), копією розписки ОСОБА_3, згідно якої
ОСОБА_3, продала ОСОБА_1, житловий
будинок за одну тисячу п'ятсот гривень (
а.с. 4 ), копією договору дарування
житлового будинку ( а.с. 5 ), копією
зведеного акту на ОСОБА_3 ( а.с. 6 - 7 ),
копією довідки виданої виконавчим
комітетом Ісаївської сільської ради,
про те, що земельна ділянка, біля
будинку в АДРЕСА_1, не приватизована і
державний акт не видавався ( а.с. 8 ),
копією довідки виданої виконавчим
комітетом Ісаївської сільської ради,
про те, що дійсно за адресою: АДРЕСА_1,
малолітні та неповнолітні діти не
зареєстровані і не проживають ( а.с. 9 ),
копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 (
а.с. 10 ), копією паспорта ОСОБА_1 ( а.с. 11 - 12
).

Відповідно до положень ст. 344 ЦК
України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно, якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Набувальна давність визначається, як
засіб закріплення майна за суб'єктами,
що ним володіють, у випадках, коли вони
не мають можливості через певні
обставини підтвердити підстави
виникнення прав, а також, в інших
ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути
набутим, як на безхазяйні речі, так і на
майно, яке належить за правом власності
іншій особі.

У відповідності до роз'яснень
постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»:

п. 9. Відповідно до частини першої
статті 344 ЦК особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном І продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно ( набувальна давність ), якщо інше
не встановлено ЦК. З Враховуючи
положення статей 335 і 344 ЦК, право
власності за набувальною давністю може
бути набуто на майно, яке належить на
праві власності іншій особі (а не особі,
яка заявляє про давність володіння), а
також на безхазяйну річ.

Ураховуючи положення пункту 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
про те, що правила статті 344 ЦК про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом, та беручи до
уваги, що Цивільний кодекс України
набрав чинності з 01 січня 2004 року,
положення ст. 344 ЦК України поширюються
на правовідносини, що виникли з 01 січня
2001 року. Отже, визнання судом права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю може мати місце
не раніше 01 січня 2011 року. При цьому
суди мають виходиш з того, що коди строк
давнісного володіння почався раніше 01
січня 2001 року, то до строку, який дає
право на набуття права власності за
набувальною давністю, зараховується
лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із
тим, якщо перебіг строку володіння за
давністю почався після цієї дати, то до
строку набувальної давності цей період
зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду
позову про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15,16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності.

Відповідачем за позовом про
визнання права власності за
набувальною давністю є попередній
власник майна або його правонаступник.
У разі якщо попередній власник
нерухомого майна не був і не міг бути
відомим давнісному володільцю, то
відповідачем є орган, уповноважений
управляти майном відповідної
територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої
статті 344 ЦК, відсутність державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно не є перешкодою для визнання
права власності на це майно у зв'язку зі
спливом строку набувальної давності,
оскільки така державна реєстрація може
бути здійснена після визнання права
власності за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 15; 30; 213; 214; 215; 217; 218; 294
ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, уродженцем с.
Андрієво - Іванівка, Миколаївського
району, Одеської області, право
власності в порядку набувальної
давності на житловий будинок, який
позначений на плані: літера «А» -
житловий будинок, «а» - веранда,
загальною площею - 60,3 кв. м., житловою
площею - 41 кв. м.; з господарськими
будівлями і спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення через Миколаївський
районний суд Одеської області.

Суддя:
В.Л. Горобець