АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
відповідача ОСОБА_1 та третьої особи
ОСОБА_2 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014
року в цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Люкстрейдкомпані
Київ» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2,
Оболонський РВ ГУ Державної
міграційної служби України в м. Києві,
про визнання відповідача такою, що
втратила право користування квартирою
та виселення; зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Люкстрейдкомпані
Київ», Приватного підприємства
«Нива-В.Ш.», відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м.
Києві, треті особи: Публічне акціонерне
товариство «Банк Фінанси та Кредит»,
ОСОБА_2, про визнання недійсними
прилюдних торгів, визнання недійсним
протоколу проведення прилюдних торгів,
визнання недійсним свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду
м.Києва від 17 жовтня 2014 року позовну
заяву третьої особи, що заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Люкстрейдкомпані
Київ», Приватного підприємства
«Нива-В.Ш.», відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м.
Києві, треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Банк Фінанси та
Кредит», ОСОБА_1, про визнання
недійсними прилюдних торгів, визнання
недійсним протоколу проведення
прилюдних торгів, визнання недійсним
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів залишено без
розгляду.

Рішенням Оболонського районного
суду м.Києва від 26 вересня 2014 року позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Люкстрейдкомпані
Київ» - задоволено частково. Виселено
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири
АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Люкстрейдкомпані
Київ» судові витрати у розмірі 229 грн. 40
коп.

Унікальний номер справи: 756/15909/14-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/14206/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Маринченко М.М.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В. Відмовлено в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 до

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Люкстрейдкомпані
Київ», Приватного

підприємства «Нива-В.Ш.», відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві, треті особи:
Публічне акціонерне товариство «Банк
Фінанси та Кредит», ОСОБА_2, про
визнання недійсними прилюдних торгів з
реалізації квартири АДРЕСА_1, визнання
недійсним протоколу проведення
прилюдних торгів №1013355/3, затвердженого
12 серпня 2013 року, визнання недійсним
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів, виданого 23 вересня 2013
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за №2740.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням суду, відповідач ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог основного позову відмовити
повністю, а вимоги зустрічного позову
задовольнити в повному обсязі.

Посилається, що суд
неповноз'ясувавобставини справи,
давневірну оцінку доказів по справі.

Зазначає, що висновки суду
ґрунтуються на припущеннях, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
того, що вона проживає в спірній
квартирі чи чинить перешкоди в її
користуванні, тому з цих підстав, на
думку апелянта, вона не може бути
виселена.

Вказує, що на день проведення
торгів звіт про оцінку майна не був
чинним, отже прилюдні торги були
проведені з порушеннями, на які суд
першої інстанції уваги не звернув.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням суду, третя особа ОСОБА_2
подала уточнену апеляційну скаргу, в
якій з посиланням на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається, що вимоги про
незаконність виселення відповідача
підтримує в повному обсязі, як і доводи
щодо незаконності процедури
проведення прилюдних торгів.

Вважає, що судом не було всебічно,
повно, об'єктивно досліджено наявні в
справі докази, що привело до ухвалення
незаконного рішення.

Колегія суддів, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційних скарг, вважає їх такими, що
не підлягають задоволенню, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
визначено, що під час ухвалення рішення
суд вирішує питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 Пленуму Верховного
Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми. Згідно п. 6 цього
Пленуму Верховного Суду України, якщо
докази у справі зібрані в порядку,
передбаченому ст.ст. 132, 133, 140 і ч. 4 ст. 191
ЦПК України, суд може обґрунтувати ними
рішення лише за умови, якщо вони були
ним оголошені в судовому засіданні,
пред'явлені для ознайомлення особам,
які беруть участь у справі, та
дослідженні в сукупності з іншими
доказами. При ухваленні рішення суд,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінює
докази з урахуванням вимог ст.ст. 58 та 59
ЦПК України про їх належність і
допустимість.

У відповідності до п. 11 вказаного
ПленумуВерховного СудуУкраїни, у
мотивувальній частині рішенняслід
наводити даніпро встановлені
судомобставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіхдоказів, розрахунки, з
якихсуд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовуються вимоги чи заперечення,
визнаючи одні та відхиляючи інші
докази, суд має свої дії мотивувати та
враховувати, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене,
оскаржуване рішення суду першої
інстанції ухвалено з правильним
застосуванням норм матеріального
права та без порушення норм
процесуального права, підстав для його
скасування колегією суддів не
вбачається, з огляду на таке.

Судом першої інстанцій
встановлено, що рішенням
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 25
листопада 2010 року у справі №2-1457
задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та стягнуто з
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 солідарно 1048261 грн.98
коп. заборгованості по кредитному
договору.

При примусовому виконанні
вказаного рішення державним
виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м.
Києві, на прилюдних торгах реалізовано
належну боржнику ОСОБА_2
чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
була передана боржником ОСОБА_2 в
іпотеку банку згідно іпотечного
договору від 17 червня 2005 року для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Відповідно до протоколу №1013355/3
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (предмета іпотеки), яке належить
ОСОБА_2, затвердженого директором філі'
10 ПП «Нива - В.Ш.» 12 серпня 2013 року,
продаж квартири здійснено філією 10 ПП
«Нива - В.Ш.»,: початковою ціною лоту в
розмірі 1075000 грн. Переможцем прилюдних
торгів вказаним протоколом визнано ТОВ
«Люкстрейдкомлані Київ», продаж
квартири здійснено за 1228000 грн.

На підставі вказаного протоколу
державним виконавцем складено Акт про
реалізацію предмета іпотеки,
затверджений начальником ВДВС
Оболонського РУЮ у м. Києві 30 серпня 2013
року, на підставі якого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 23 вересня
2013 року ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ»
видано Свідоцтво про належність
товариству на праві власності
нерухомого майна - чотирикімнатної
квартиру АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції також
встановлено, що згідно наданого Витягу
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №9797064 від 23 вересня 2013 року
право власності на вказану квартиру
зареєстровано за ТОВ
«Люкстрейдкомпані Київ».

Ухвалюючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право
власності припиняється у разі
звернення стягнення на майно за
зобов'язаннями власника.

Відповідно до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

З пояснень представників сторін
та довідки форми № З КП «Житлосервіс
«Приозерне» від 09 жовтня 2013 року №453,
встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1
зареєстрована та проживає дочка
колишнього власника квартири - ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Частиною 3 ст. 109 ЖК України
встановлено, що звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Згідно ст.40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається,
що ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ», як
новий власник квартири, зверталось до
ОСОБА_2 листом №23/09-3 від 23 вересня 2013
року та до ОСОБА_1 листом 05/11-1 від 05
листопада 2013 року з письмовими
вимогами про добровільне звільнення
займаної ними квартири протягом одного
місяця з дня отримання вимоги. Крім
того, з акту від 05 листопада 2013 року
вбачається, що представниками позивача
було здійснено виїзд за адресою
спірної квартири з метою добровільного
врегулювання виселення відповідача,
проте мешканці квартири після дзвінка
в двері відчиняти відмовилась.

Під час судового розгляду було
встановлено, що відповідач ОСОБА_1, як у
наданий Товариством строк, так і в
подальшому, після відкриття
провадження у справі, квартиру не
звільнила.

З огляду на фактичні обставини
справи, а саме те, що Товариство набуло
право власності на спірну квартиру,
відповідач, яка є членом сім'ї
колишнього власника квартири та
користувалась квартирою з дозволу
власника, разом з припиненням права
власності на спірну квартиру колишнім
власником, втратила право користування
вказаною квартирою, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку, що наявні підстави для
задоволення позову про виселення з
належної Товариству квартири ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції також
про те, що не підлягають окремому
задоволенню позовні вимоги в частині
визнання відповідача такою, що
втратила право користування квартирою,
оскільки виселення відповідача зі
спірної квартири передбачає
припинення користування відповідачем
вказаною квартирою, є підставою для
зняття з реєстрації місця проживання
відповідача у встановленому законом
порядку та в повній мірі захищає права
позивача.

Розглядаючи доводи зустрічного
позову ОСОБА_1 про визнання недійсними
прилюдних торгів, визнання недійсним
протоколу проведення прилюдних торгів,
визнання недійсним свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що він
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1 та 3 ст. 62
Закону України «Про виконавче
провадження» реалізація арештованого
майна, крім майна, вилученого з обігу
згідно із законом, та майна,
зазначеного в час восьмій статті 57
цього Закону, здійснюється шляхом його
продажу на прилюдних торгах, аукціонах
а( на комісійних умовах. Майно
передається на реалізацію за ціною та в
порядку, визначеними статтею 58 цього
Закону.

Частинами 1, 6 ст. 58 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що визначення вартості
майна боржника проводиться державним
виконавцем за ринковими цінами, що
діють на день визначення вартості
майна. Для оцінки за регульованими
цінами, оцінки нерухомого майна,
транспортних засобів, повітряних,
морських та річкових суден державний
виконавець залучає суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання,
який провадить свою діяльність
відповідно до Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні".

Порядок проведення прилюдних
торгів встановлено Тимчасовим
положенням про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та
зареєстрованого в зазначеному
Міністерстві 02 , листопада 1999 року за №
745/4838 (далі - Тимчасове положення).

Вказаним Тимчасовим положенням
визначено, що прилюдні торги є
спеціальною процедурою продажу майна,
за результатами якої власником майна
стає покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну (п.
2.2 Тимчасового положення), та
передбачені певні правила проведення
цих торгів, а саме: правила, які
визначають процедуру підготовки,
проведення торгів ; (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розд.3); правила, які регулюють сам
порядок проведення торгів (розд. 4) і ті
правила, які стосуються оформлення
кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу
правової природи процедури реалізації
майна на прилюдних торгах, яка полягає
в продажу майна, тобто в забезпеченні
переходу права власності на майно
боржника, на яке звернено стягнення, до
покупця - учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі - продажу майна на публічних
торгах, а відтак є правочином.

Відповідно до статей 650, 655 та ч. 4
ст. 656 ЦК України процедуру прилюдних
торгів віднесено до договорів
купівлі-продажу, результатом яких є
видача нотаріусом свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів на
підставі складеного та затвердженого в
установленому порядку акта державного
виконавця про проведені торги.

З огляду на те, що відчуження майна
з прилюдних торгів відноситься до угод
купівлі - продажу, така угода може
визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Колегія суддів вважає, що за
вказаних обставин, підставою для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Судом першої інстанції
достеменно встановлено, що на підставі
наявних матеріалів справи, пояснень
представників сторін, не встановлено
порушень правил проведення прилюдних
торгів з продажу нерухомого майна
боржника.

Таким чином колегія суддів
зазначає, що доводи апелянтів -
позивача за зустрічним позовом та
третьої особи на проведення оцінки
квартири з порушенням
нормативно-правових актів з оцінки
майна не може бути підставою для
визнання недійсними прилюдних торгів,
оскільки вказані дії проводились
державним виконавцем у виконавчому
провадженні до передачі об'єкта
нерухомості на реалізацію, не
стосуються правил проведення
прилюдних торгів та мають самостійний
спосіб оскарження. Зокрема, стаття 58
Закону України «Про виконавче
провадження» встановлює порядок дії
сторони виконавчого провадження у разі
незгоди з оцінкою майна, проведеною
державним виконавцем.

Щодо посилання апелянтів на
недійсність звіту про оцінку квартири
на момент її продажу у зв'язку зі
спливом 6-місячного терміну,
встановленого ч.5 ст. 58 Закону України
«Про виконавче провадження», колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України
«Про виконавче провадження» майно
передається на реалізацію за ціною та в
порядку, визначеними ст.58 Закону, тобто
норми закону містять вимогу про
чинність звіту про оцінку майна на
момент передачі майна на реалізацію.

Як вбачається з матеріалів справи,
Звіт про незалежну оцінку майна,
складений ТОВ «Оціночна компанія
«Вега» на дату оцінки - 28 січня 2013 року.
Договір №1013355 про надання послуг по
організації та проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна між ВДВС Оболонського
РУЮ у м. Києві та Філією 10 ПП «Нива-В.Ш.»
укладено 22 липня 2013 року, тобто
нерухоме майно передано на реалізацію
в межах 6 місячного терміну дії оцінки
майна.

Колегія суддів зазначає, що як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1
не є боржником у виконавчому
провадженні, не є стороною договору
купівлі-продажу нерухомого майна, а є
лише членом сім'ї колишнього власника
спірної квартири, в якій проживала за
його згоди. Чинним законодавством не
передбачено збереження права
користування майном членами сім'ї
колишнього власника майна у разі
переходу права власності на вказане
майно до іншої особи. Позивач за
зустрічним позовом не надала доказів
порушення її прав продажем майна
боржника на прилюдних торгах в ході
виконавчого провадження ні в суді
першої інстанції, ні в суді апеляційної
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення зустрічного
позову про визнання недійсними
прилюдних торгів, визнання недійсним
протоколу проведення прилюдних торгів
та свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів.

Відповідно до п. 43 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, обов'язок відділу
Оболонського РВ ГУ ДМС України в м.
Києві щодо зняття з реєстрації
відповідача на підставі рішення суду
про виселення встановлений на
законодавчому рівні та не потребує
додаткового підтвердження у судовому
порядку.

З огляду на вказане, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку про те, що зустрічний позов є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що за
таких обставин доводи апеляційної
скарги, що мало місце неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а тому це рішення
підлягає скасуванню не знайшли
підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

З огляду на те, що доводи
апеляційної скарги висновків в рішенні
суду не спростовують та містяться лише
на формальних міркуваннях, колегія
суддів вважає, що рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014
року обґрунтоване та законне і
скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
та третьої особи ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 17 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: