Справа № 186/1316/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Першотравенський
міський суд Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді
Бондарьової Г. М.

секретар Кобка Т.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Першотравенську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
шкоди/індексу інфляції/та процента від
простроченої суми,

Встановив:

-08 серпня 2014 року ОСОБА_1 заявив в суді
позов до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної шкоди(індексу інфляції)
грошових коштів в сумі 42,99грн сплачених
ОСОБА_2 в серпні 2011 року в рахунок
примусового виконання рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 02 березня 2010 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок повернення боргу та судових
витрат у справі в сумі 15375грн -в розмірі
26 грн 61 коп та в рахунок 10% від
простроченої суми,яка станом на 01.09.2011
року становила 12 771,11грн в розмірі
1277,11грн,та всього просить стягнути на
його користь відповідача матеріальну
шкоду в розмірі 1303,72грн(26,61грн+1277,11грн).

-05 березня 2014 року ОСОБА_1 заявив
аналогічний позов з тих же підстав ,але
стягнення індексу інфляції на суму
47,62грн,стягнутих з ОСОБА_2 в вересні 2011
року за тим же рішенням суду,в сумі
29,19грн та 10 % від простроченої суми
станом на 01.10.2011 року ,яка становила
12723,49грн,в розмірі 1272,35грн,а всього
просить стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в розмірі
1301,54грн(29,19грн+1272,35грн).

-10.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 з тих же підстав,але
про стягнення індексу інфляції на суму
45,38грн,стягнутих з ОСОБА_2 в листопаді
2011 року за тим же рішенням суду в
розмірі 27,88грн,та 10 % від простроченої
суми,яка станом на 01.12.2011 року становила
12632,75грн в розмірі 1263,28грн,а всього
просить стягнути матеріальну шкоду в
розмірі 1291,16грн(27,88грн+1263,28грн).

Ухвалами судді від 08 вересня 2014 року та
від 11 листопада 2014 року зазначені
цивільні справи об»єднані в одне
провадження.

09 грудня 2014 року позивач звернувся до
суду з доповненою та уточненою позовою
заявою до ОСОБА_2,в якій крім
зазначених вище позовних вимог
додатково заявив такі позовні вимоги
з тих же підстав ще за п»ять отриманих
них сум в повернення боргу :

-про стягнення індексу інфляції на
суму 16,79грн стягнутих з ОСОБА_2 в грудні
2011 року за тим же рішенням суду в
розмірі 10,34грн,та 10 % від простроченої
суми,яка станом на 01.01.2012 року
становила 12615,96грн в розмірі 1261,60грн;

-про стягнення індексу інфляції на суму
74,11грн стягнутих з ОСОБА_2 в січні 2012
року в розмірі 45,88грн,та 10 % від
простроченої суми,яка станом на 01.02.2012
року становила12541,85 грн в розмірі
1254,19грн;

-про стягнення індексу інфляції на суму
45,49грн,стягнутих з ОСОБА_2 в лютому 2012
року в розмірі 28,31грн,та 10% від
простроченої суми ,яка станом на 01.03.2012
року становила12496,36грн в розмірі
1249,64грн;

-про стягнення індексу інфляції на
суму 45,49грн,стягнутих з ОСОБА_2 в
березні 2012 року в розмірі28,45грн ,та 10%
від простроченої суми,яка станом на
01.04.2012 року становила12450,87грн в розмірі
1245,09грн;

-про стягнення індексу інфляції на суму
52,32 грн стягнутих з ОСОБА_2 в квітні 2012
року в розмірі 32,98грн,та 10 % від
простроченої суми ,яка станом на 01 .05.2012
року становила 12398,56грн в розмірі
1239,86грн.

Всього позивач просить стягнути на
його користь в рахунок індексації
стягнутих з простроченням сум в
розмірі
229,59грн(26,61грн+29,19грн+27,88грн+10,34грн+45,88грн
+28,31грн+29,45грн+32,98грн).

Всього позивач просить стягнути з
відповідача на його користь 10% від
прострочених сум помісячно в сумі
8824,50грн(
1277,11грн+1272,35грн+1263,28грн+1261,60грн+1254,19грн+12
49,64грн_+ 1245,09грн + 1 239,86грн).

Всього позивач просить стягнути з
відповідача на його користь спричинену
в результаті несвоєчасного повернення
позики :грудень 2007 року-квітень 2012 року
матеріальну шкоду в розмірі 9054,09грн(
229,59грн індексація+ 8824,50грн -10% від
прострочених сум ).

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те,що зазначені
сплачені суми ОСОБА_2 в рахунок
повернення боргу за рішенням суду
повинні бути виплачені з урахуванням
їх індексації за період з грудня 2007
року ,коли згідно договору позики
ОСОБА_2 повинен був повернути борг, по
попередній місяць ,місяцю фактичної
сплати ОСОБА_2 зазначених ним у позовах
сум відповідно до встановлених за ці
періоди індексів інфляції відповідно
до ст.625 ЦК України.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в
частині стягнення на його користь 10 %
від прострочених сум (залишку боргу) на
перше число кожного місяця починаючи з
01 .09.2011 року по 01.05.2012 року в розмірі 8
824,50грн позивач у перших трьох позовах
від 08.08.2014 року,від 05.09.2014 року та від
10.11.2014 року витлумачував ці суми з
посиланням на ч.1 ст.213 ЦК України та
ст.549 ЦК України як пеню(різновид
неустойки).Об»єднавши ці три позовні
вимоги з ще п»ятьма аналогічними
позовними вимогами у доповнену та
уточнену позовну заяву від 09 грудня 2014
року ,та надавши також 09 грудня 2014 року
заяву про тлумачення ним відповідно до
ст.213 ЦК України змісту укладеного між
ним та ОСОБА_2 правочину,позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги про
стягнення 10 % від прострочених на перше
число місяця з 01.09.2011 року по 01.05.2012 року
як 10% від простроченої суми(залишку
боргу) після кожної сплати(повернення)
відповідачем суми боргу як стягнення
неустойки ,завданих збитків з
посиланням на ст.ст.610,611,549,ч.1 ст.623 ЦК
України у зазначеному ним розрахунку
відповідно до п.6 договору позики ,який
повинен був спонукати відповідача до
виконання договірних
зобов»язань,посилаючись як на ст.549 ЦК
України ,де передбачено стягнення
неустойки(пені,як неустойки,що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов»язання за кожен день
прострочення виконання,штрафу,як
неустойки,що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов»язання) ,а також
посилаючись на положення ч.1 ст.623 ЦК
України ,де передбачено,що боржник
,який порушив зобов»язання,має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Тобто позивачем в позовних
заявах позовні вимоги в цій частині
були описані та обгрунтовані як
положеннями ст.549 ЦК України так і
положеннями ч.1 ст.623 ЦК України
відповідальності боржника стягненням
неустойки та збитків у випадку
винності його поведінки.

У своїй заяві від 09 грудня 2014 року
позивач посилаючись на положення ст.213
ЦК України про те,що зміст правочину
може бути витлумачений
стороною(сторонами),вважає,що
боржник,який порушив зобов»язання,має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки(ч.1 ст.623 ЦК) ,а згідно ст.614 ЦК
України стягнення неустойки з боржника
проводиться у випадку винності його
поведінки і тому, враховуючи поведінку
боржника ОСОБА_2, який маючи щомісячний
дохід від 4 до 5 тисяч гривень робив все
,щоб не повертати борг ,і тим самим сам
себе привів до даної ситуації,коли
треба сплачувати не тільки індексацію
,а і « 10 відсотків від простроченої
суми»(залишку боргу),після кожної
сплати(повернення) мізерної суми боргу.

У зв»язку з цим позивач зазначає,що він
має право вимагати через суд стягнення
з відповідача не тільки індексу
інфляції,а і стягнення 10 відсотків від
простроченої суми(залишку боргу) після
кожної сплати(повернення ) суми боргу
боржником у зв»язку з порушенням
зобов»язання.

В судовому засіданні позивач повністю
підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач у справі ОСОБА_2 позов
визнав частково,посилаючись на те,що
хоча він і не позичав у ОСОБА_1
грошових коштів,оскільки ОСОБА_1
обманним шляхом отримав його підпис на
чистому аркуші паперу з ксерокопією
його паспорту,пізніше надрукувавши
текст розписки,але враховуючи рішення
апеляційного суду ,який визнав дійсним
договір позики,він не заперечує проти
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
заявлених ним вимог про індексацію
зазначених ним у позові сум у зв»язку з
прострочкою їх виплати.

В частині заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 про стягнення з нього 10% від
простроченої суми за кожен день
прострочення вважає
безпідставним,оскільки ОСОБА_1 сам
надрукував договір позики,але і з нього
не вбачається,що він письмово оговорив
саме стягнення пені,як одного із виду
заходів забезпечення виконання
зобов»язання у виді
неустойки,передбаченого ст.549 ЦК
України,тому вважає його позовні
вимоги в цій частині позовних вимог
необґрунтованими та
несправедливими,оскільки тлумачаться
позивачем одностороннє.

Вважає,що п.6 договору позики
передбачено виплату 10 % річних від
простроченої суми,так як зазначений п.6
договору викладений відповідно до
вимог ч.2 ст.625 ЦК України.

Окрім того ОСОБА_2 вважає пропущеним
позивачем річний строк позовної
давності по заявленим ним в суді по
цій справі позовних вимог 08.08.2014 року
про стягнення з нього пені в розмірі
1277,11грн із заборгованості в сумі
12771,11грн станом на 01.09.2011 року,05 вересня
2014 року про стягнення з нього пені в
розмірі 1272,35грн із заборгованості в
сумі 12723,49грн станом на 01.10.2011 року,10
листопада 2014 року про стягнення з нього
пені в розмірі 1263,28грн із
заборгованості в сумі 12632,75 грн станом
на 01.12.2011 року,09 грудня 2014 року про
стягнення пені в розмірі 1261,60грн із
заборгованості 12615,96грн станом на 01.01.2012
року;про стягнення пені в розмірі
1254,19грн із заборгованості 12541,85грн
станом на 01.02.2012 року;про стягнення пені
в розмірі1249,64грн із заборгованості в
сумі 12496,36грн станом на 01.03.2012 року; про
стягнення пені в розмірі 1245,09грн із
заборгованості в сумі 12456,87 грн станом
на 01.04.2012 року;про стягнення пені в
розмірі 1239,86грн із заборгованості в
сумі 12 398,56грн станом на 01.05.2012 року ,який
безумовно просить судом застосувати.

Відповідач просить в задоволенні
позовних вимог у цій частині позовних
вимог відмовити.

Вислухавши пояснення
позивача,дослідивши матеріали справи
суд вважає,що позовні вимоги ОСОБА_1 в
межах заявлених позовних вимог
підлягають частковому задоволенню:

Як вбачається з матеріалів справи за
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02
березня 2010 року на користь позивача
стягнуто з відповідача суму боргу за
договором позики в розмірі 15000гривень
та судові витрати у справі 375грн..а
всього стягнуто 15375грн.На виконання
вказаного рішення суду було видано
виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010
року відділом державної виконавчої
служби Першотравенського міського
управління юстиції було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Згідно довідки ВДВС Першотравенського
МУЮ № 574/03-48 від 23.01.2014 року в серпні 2011
року позивачу перераховано в рахунок
повернення боргу ОСОБА_2 42,99грн згідно
виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009
року,який повинен був повернутий
ОСОБА_2 в грудні 2007 року відповідно до
п.1 договору позики між
сторонами,залишок боргу станом на
01.09.2011 року складав 12 771,11грн;

Згідно довідки ВДВС Першотравенського
МУЮ №573/03-48 від 23.01.2014 року в вересні 2011
року позивачу перераховано в рахунок
повернення боргу ОСОБА_2 47,62грн згідно
виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009
року,який повинен був повернутий
ОСОБА_2 в грудні 2007 року відповідно до
п.1 договору позики між
сторонами,залишок боргу станом на
01.10.2011 року складав 12 723,49грн.;

Згідно довідки ВДВС Першотравенського
МУЮ № 571/03-41 від 23.01.2014 року в листопаді
2011 року позивачу перераховано в
рахунок повернення боргу ОСОБА_2 45,38грн
згідно виконавчого листа № 2-72 від
29.12.2009 року,який повинен був повернутий
ОСОБА_2 в грудні 2007 року відповідно до
п.1 договору позики між
сторонами,залишок боргу станом на
01.12.2011 року складав 12 632,75грн;.

Згідно довідки ВДВС Першотравенського
МУЮ № 570/03-41 від 23.01.2014 року в грудні 2011
року позивачу перераховано в рахунок
повернення боргу ОСОБА_2 16,79грн згідно
виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009
року,який повинен був повернутий
ОСОБА_2 в грудні 2007 року відповідно до
п.1 договору позики між
сторонами,залишок боргу станом на
01.01.2012 року складав 12 615,96грн;

Згідно довідки ВДВС Першотравенського
МУЮ № 3018 від 11.04.204 року в січні 2012 року
позивачу перераховано в рахунок
повернення боргу ОСОБА_2 74,11грн згідно
виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009
року,який повинен був повернутий
ОСОБА_2 в грудні 2007 року відповідно до
п.1 договору позики між
сторонами,залишок боргу станом на
01.02.2012 року складав 12541,85грн;

Згідно довідки ВДВС Першотравенського
МУЮ № 3019 від 11.04.2014 року в лютому 2012
року позивачу перераховано в рахунок
повернення боргу ОСОБА_2 45,49грн згідно
виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009
року,який повинен був повернутий
ОСОБА_2 в грудні 2007 року відповідно до
п.1 договору позики між
сторонами,залишок боргу станом на
01.03.2012 року складав 12 496,36грн;

Згідно довідки ВДВС Першотравенського
МУЮ № 3020 від 11.04.2014 року в березні 2012
року позивачу перераховано в рахунок
повернення боргу ОСОБА_2 45,49грн згідно
виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009
року,який повинен був повернутий
ОСОБА_2 в грудні 2007 року відповідно до
п.1 договору позики між
сторонами.,залишок суми боргу станом на
01.04.2012 року складав 12 450,87грн;

Згідно довідки ВДВС Першотравенського
МУЮ № 3021 від 11.04.2014 року в квітні 2012
року позивачу перераховано в рахунок
повернення боргу ОСОБА_2 52,31грн згідно
виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009
року,який повинен був повернутий
ОСОБА_2 в грудні 2007 року відповідно до
п.1 договору позики між
сторонами.,залишок суми боргу станом на
01.05.2012 року складав 12 398,56грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник,який
прострочив виконання грошового
зобов»язання,на вимогу кредитора
зобов»язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення,а
також три проценти річних від
простроченої суми,якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У відповідності до п.6 укладеного
сторонами договору позики від 21 жовтня
2007 року також передбачено вказану у ч.2
ст.625 ЦК України відповідальність
боржника за прострочення виконання
грошового зобов»язання про сплату
боржником боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
період прострочення,а також 10
процентів від простроченої суми.

Зобов»язання виникають на підставах
,встановлених ст.11 Цивільного
кодексу,зокрема договорів та інших
правочинів/ч.2 ст.509 ЦК
України/.Зобов»язання перестає діяти в
разі його припинення на
підставах,передбачених договором або
законом/ч.1 ст.598 ЦК України/.

Ці підстави зазначені у статтях
599,600,601,604-609 ЦК України,які не
передбачають підставою припинення
зобов»язання ухвалення судом рішення
про задоволення вимог кредитора.За
відсутності інших підстав припинення
зобов»язання,передбачених договором
або законом,зобов»язання припиняється
його виконанням,проведеним належним
чином/ст..599 ЦК України/.Належним
виконанням зобов»язання є
виконання,прийняте кредитором,у
результаті якого припиняються права та
обов»язки сторін зобов»язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення
про задоволення вимог
кредитора,виконання якого не
здійснене,не припиняє зобов»язальних
правовідносин сторін договору й не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов»язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
сум,передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає
право кредитора на отримання боргу з
урахуванням установленого індексу
інфляції за весь час прострочення
грошового зобов»язання,а також 3%
річних від простроченої суми /за умови
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом/.

Оскільки відповідач порушив своє
зобов»язання по поверненню позики в
грудні 2007 року він повинен сплатити
позивачу на підставі ч.2 ст.625 ЦК
України та п.6 договору позики
індексацію заявлених позивачем
прострочених сум боргу :

-42,99грн отриманих у серпні 2011 року в
розмірі 26,61грн з врахуванням індексу
інфляції за грудень 2007 року-липень 2011
року 61,9( 42,99х61,9:100=26,61грн);

-47,62грн отриманих позивачем у вересні
2011 року в розмірі 29,19грн з врахуванням
індексу інфляції 61,3 за період грудень
2007 року-серпень 2011 року (47,62грн х 61,2:100);

-45,38грн отриманих позивачем у
листопаді 2011 року в розмірі 27,88грн з
врахуванням індексу інфляції за
період грудень 2007 року -жовтень 2011 року
61,43( 45,38грнх61,43:100).

-16,79грн отриманих позивачем в грудні 2011
року в розмірі 10,34грн з врахуванням
інде5су інфляції за грудень 2007 року-
листопад 2011 року
61,59(16,79х61,59:100+1034,10:100=10,34грн);

- 74,11грн отриманих позивачем в січні 2012
року в розмірі 45,88грн з врахуванням
індексу інфляції за грудень 2007
року-грудень 2011 року
61,91(74,11х61,91:100=45,88грн);

-45,49грн,отриманих позивачем в лютому 2012
року в розмірі 28,31грн з врахуванням
індексу інфляції за грудень 2007 року
-січень 2012 року 62,23(45,49х 62,23:100= 28,31грн);

- 45,49грн,отриманих позивачем в березні
2012 року в розмірі 28,45грн з врахуванням
індексу інфляції за період грудень 2007
року - лютий 2012 року 62,55( 45,49х62,55:100 =
28,45грн);

- 52,32 грн отриманих позивачем в
квітні 2012 року в розмірі 32,98грн з
врахуванням індексу інфляції за період
грудень 2007 року-березень 2012 року 63,04(52,31
х 63,04:100= 32,98грн).

Всього позивачу слід стягнути з
відповідача в рахунок індексації
зазначених сум в розмірі 229,64грн(26,61+
29,19+27,88+10,34+45,88+28,31+28,45+32,98).

Вирішуючи заявлені позовні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача 10% від простроченої суми
(залишок боргу) ,як вбачається з
розрахунку позивача та правового
обґрунтування ним позовних вимог як
на підставі ст.549 ЦК України , як
неустойки у зв»язку з винною
поведінкою відповідача у простроченні
повернення боргу, станом на перше число
кожного місяця починаючи з 01.09.2011 року
і по 01.05.2012 року ,так і на підставі ч.1
ст.623 ЦК України як відшкодування
завданих збитків ,без їх чіткого
розмежування,суд вважає їх
безпідставними виходячи з наступного:

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст. 14 ЦК України
виконання цивільних обов'язків
забезпечується засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ,п.8 ч.2 ,ч.3 ст.16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст
правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину. При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів.Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 623 ЦК України:

1. Боржник, який порушив зобов'язання,
має відшкодувати кредиторові завдані
цим збитки.

2. Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

3. Збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення.

4. При визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже ч.1 ст.623 ЦК України встановлює
загальний обов»язок боржника,який
порушив зобов»язання,відшкодувати
кредиторові у повному обсязі завдані
порушенням збитки ,що включають
реальні збитки і упущену вигоду
,визначених ст.22 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України:

1. Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди,
та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Статтею 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення саме
грошового зобов'язання:

1. Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

2. Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже ч.2 ст.625 ЦК України визначає
наслідки прострочення боржником
виконання саме грошового
зобов»язання,спір відносно якого
вирішується судом між сторонами по
даній справі.

Договором або законом за прострочення
грошового зобов»язання може бути також
встановлена неустойка(пеня) відповідно
до положень ст.549 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до положень ст. 548 ЦК України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.
Недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню. Недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Недійсність правочину
щодо забезпечення виконання
зобов'язання не спричиняє недійсність
основного зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.611 ЦК України за порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: 1) припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Правові наслідки порушення
зобов'язання настають тільки у
випадках, коли це передбачено законом
або договором. Покладення на сторону
договору відповідальності за
невиконання зобов'язання, яка не
встановлена договором або законом, є
порушенням ст. 611 ЦК України (постанова
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 р. у справі № 6-111цс13).

Оскільки укладеним сторонами
договором позики та іншими доказами
не доведено наявність письмового
договору між сторонами про
встановлення будь-яких видів саме
заходів забезпечення виконання
зобов»язання відповідно до ст.549 ЦК
України,не зазначено конкретні види та
розміри таких заходів забезпечення
виконання зобов»язання у виді
неустойки(пені чи штрафу) всупереч
вимогам стт.ст.546,547,548,549 ЦК України,
оскільки в договорі у п.6 лише повністю
відображено редакцію ч.2 ст.625 ЦК
України, конкретні види та розміри
будь-яких заходів забезпечення
виконання зобов»язання,зокрема
неустойки (пені чи штрафу) в розмірі 10%
за кожен день прострочення виконання ,
чи за кожен місяць прострочення
виконання як розраховано позивачем у
позові, чи 10% від простроченої
суми(залишку боргу) після кожної сплати
(повернення) боржником суми боргу як
зазначено позивачем у позові та заяві
від 09 грудня 2014 року, не зазначені у
укладеному сторонами договорі
позики,тому суд вважає безпідставним
посилання позивача на встановлення
між ним та ОСОБА_2 письмового договору
про застосування такого виду заходу
забезпечення виконання зобов»язання
як неустойка в розмірі 10% від
простроченої суми(залишку боргу)
станом на перше число кожного місяця
згідно його розрахунку у
позові,починаючи з 01.09.2011 року по 01.05.2012
року помісячно. Зокрема у самому
договору позики між сторонами не
зазначено застосування будь-яких
заходів забезпечення виконання
зобов»язання,зокрема такого виду як
неустойки(пені чи штрафу),в договорі
навіть відсутні такі слова як
«неустойка»,«пеня», «штраф»,на що
обґрунтовано посилається у заяві
відповідач ОСОБА_2

Обговорюючи обґрунтування позивача
заявлених позовних вимог в цій частині
позовних вимог про стягнення 10 % від
простроченої суми(залишку боргу) після
кожної сплати боржником суми боргу з
посиланням на ч.1 ст.623 ЦК України як
спричинених збитків від винної
поведінки боржника, суд також вважає їх
безпідставними,оскільки як видно із
зазначених вимог закону,зокрема
викладених судом положень ст.ст.623,22 ,625
ЦК України саме ч.2 ст.625 ЦК України
передбачена відповідальність
боржника за прострочення виконання
саме грошового зобов»язання на вимогу
кредитора,якою є сплата суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення,а
також три проценти річних від
простроченої суми,якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто заявлені позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача 10 % від
простроченої суми(залишку боргу) після
кожної сплати(повернення)ним суми
боргу з посиланням на ч.1 ст.623 ЦК
України, є безпідставними,оскільки
зазначена вимога позивача не є
спричиненими збитками в розумінні
положень ст.623 та 22 ЦК України ,і така
відповідальність не поширюється на
відповідальність боржника за
прострочення виконання саме грошового
зобов»язання,яке існує між
сторонами,та по якому відповідач
допустив прострочення виконання.

Як уже зазначалось судом редакція п.6
договору позики між сторонами
повністю відображає редакцію ч.2 ст.625
ЦК України як в частині індексації
простроченої суми грошового
зобов»язання так і в частині 10% від
простроченої суми.Незазначення виразу
«річних» суд вважає його
пропущеним,але виходячи із
необхідності тлумачення умов договору
в інтересах обох сторін та відповідно
до вимог закону суд вважає ,що
сторонами встановлено саме виплату 10%
річних від простроченої суми виходячи
із змісту п.6 договору позики між
сторонами та положень ч.2 ст.625 ЦК
України.

Невстановлення сторонами при
укладанні договору позики у письмовій
формі,як того вимагає закон,
конкретного виду заходу забезпечення
виконання зобов»язання у виді
неустойки (пені чи штрафу) в розмірі 10%
за кожен день прострочення виконання
зобов»язання,чи за кожен місяць
прострочення його виконання , як
розраховує позивач у позові, чи у
розмірі 10% від простроченої
суми(залишку боргу) після кожної сплати
суми боргу, свідчить про
безпідставність одностороннього
тлумачення позивачем його права
відповідно до п.6 договору позики на
стягнення з відповідача неустойки в
розмірі 10% за кожен день, чи місяць, чи
після кожної сплати боргу,
прострочення виконання зобов»язання .

Крім того,суд вважає обгрунтованими
посилання відповідача ОСОБА_2 на
пропуск позивачем річного строку
позовної давності по заявленим ним в
суді по цій справі позовних вимог
08.08.2014 року про стягнення з нього пені в
розмірі 1277,11грн із заборгованості в
сумі 12771,11грн станом на 01.09.2011 року,05
вересня 2014 року про стягнення з нього
пені в розмірі 1272,35грн із
заборгованості в сумі 12723,49грн станом
на 01.10.2011 року,10 листопада 2014 року про
стягнення з нього пені в розмірі
1263,28грн із заборгованості в сумі 12632,75
грн станом на 01.12.2011 року, від 09 грудня
2014 року про стягнення з нього пені в
розмірі 1261,60грн із заборгованості в
сумі 12 615,96 грн станом на 01.01.2012 року,про
стягнення з нього пені в розмірі
1254,19грн із заборгованості в сумі 12541,85
грн станом на 01.02.2012 року;про стягнення
пені в розмірі 1249,64 грн із
заборгованості в сумі 12496,36 грн станом
на 01.03. 2012 року;про стягнення з нього
пені в розмірі 1245,09грн із
заборгованості в сумі 12 456,87грн станом
на 01.04.2012 року;про стягнення з нього
пені в розмірі 1239,86 грн із залишку
заборгованості в сумі 12398,56 грн станом
на 01.05.2012 року з врахуванням заяви
відповідача про його застосування,що є
також підставою для відмови у
задоволенні позову навіть при
доведеності позивачем наявності між
ним та відповідачем договору у
письмовій формі відповідно до вимог
ст.547 ЦК України про застосування ними
такого виду заходу забезпечення
виконання зобов»язання як
неустойки(пені чи штрафу), але
письмового договору між сторонами про
застосування такого заходу
забезпечення виконання зобов»язання
як неустойка позивач суду не надав,а у
самому договорі позики в п.6 повністю
відображено редакцію ч.2 ст.625 ЦК
України відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов»язання,в договорі позики взагалі
відсутнє навіть найменування
«неустойка», «пеня», «штраф».

Оглядом доданих відповідачем копій
судових рішень у справах за
аналогічними позовами ОСОБА_1 до нього
(цивільна справа № 2-133/11;цивільна
справа 2-341/11;цивільна справа № 186/1872/13-ц),
цивільна справа № 186/2505/13-ц;цивільна
справа № 186/644/14-ц,цивільна справа №
186/999/14-ц вбачається ,що по ним
приймалися різні рішення,також з них
вбачається ,що первісні позови ОСОБА_1
заявлялися про стягнення з ОСОБА_2 10% за
прострочку повернення боргу в розмірі
10% від загальної суми боргу 15000грн в
сумі 1500грн на підставі ч.2 ст.625 ЦК
України(цивільна справа № 2-133/11),які
стягнуті судом,ним же повторно було
заявлено позов на підставі ч.2 ст.625 ЦК
України 24 січня 2011 року про стягнення 10%
від загальної суми боргу 15000грн в
розмірі 1500грн,за цим позовом прийнято
судове рішення,яке було залишено
апеляційним судом без змін,тобто
набрало чинності(цивільна справа №
2-341/11) саме на підставі ч.2 ст.625 ЦК
України,а не на підставі ст.549 ЦК
України,і лише пізніше позивач почав
трактувати свої позовні вимоги з
посиланням як на ч.2 ст.625 так і на ст.549
ЦК України,посилаючись
безпідставно,без наявності між ним та
ОСОБА_2 письмового договору про
застосування такого заходу
забезпечення виконання зобов»язання
як неустойка в розмірі 10% від
простроченої суми (залишку боргу)за
кожен день прострочення,кожен місяць
прострочення,та вимагаючи стягнення
цих сум.

Тому в частині позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення на його користь з ОСОБА_2 8
824,50грн саме як неустойки в розмірі 10%
від простроченої суми(залишку боргу)
станом на перше число помісячно
починаючи з 01.09.2011 року по 01.05.2012
року,тобто про стягнення зазначеної
неустойки ,як заходу забезпечення
позову,слід відмовити як по суті так і
за пропуском річного строку позовної
давності.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги позивача і на підставі
ч. 1 ст.623 ЦК України як відшкодування
спричинених збитків ,оскільки
відшкодування збитків у заявленому
позивачем виді за прострочення
виконання саме грошового зобов»язання
не передбачено законом(ст.623 ЦК
України),оскільки відповідальність за
прострочення виконання боржником
саме грошового зобов»язання
передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

Отже аналізуючи позовні вимоги
позивача та зазначені вимоги закону
суд вважає що вимоги ОСОБА_1 про
стягнення з ОСОБА_2 10 % від простроченої
суми(залишку боргу),після кожної сплати
(повернення) суми боргу,за позовом
помісячно з 01.09.2011 року до 01.05.2012 року) в
розмірі 8824,50грн як неустойки так і
відшкодування збитків не підлягають
задоволенню.

Позовних вимог про стягнення з
відповідача відповідно до ч.2 ст.625 ЦК
України 10% річних від простроченої суми
позивачем в даній справі не заявлено.

З врахуванням викладеного суд
вважає,що на користь позивача слід
стягнути з відповідача індексацію
заявлених позивачем частин суми боргу
в розмірі 229,64грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат у справі суд виходить з
наступного:

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Якщо
сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені частково на суму
229,64грн,вказана сума стягнення 229,64грн
становить 2,54% від заявленої позивачем
загальної суми позовних вимог на суму
9054,09грн, відповідач у справі ОСОБА_2
звільнений від сплати судового збору
як інвалід 2 групи на підставі п.9 ч.1 ст.5
Закону України «Про судовий збір»,суд
вважає,що позивачу слід компенсувати
понесені ним судові витрати у справі
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог в розмірі 12,37грн/2,54 % від
загальної суми понесених позивачем
судових витрат у справі в розмірі
487,20грн(243,60грн х 2) за рахунок держави на
підставі ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного,керуючись
ст.ст. 10,11,209,212,214,215 ЦПК України,ч.2 ст.625
ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок індексації заявленої
простроченої суми боргу в розмірі
229(двісті двадцять дев»ять)гривень 64
коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
державного бюджету в рахунок
повернення судових витрат
12(дванадцять)гривень 37 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Першотравенський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи ,які брали участь у справі,але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового
рішення,можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. М. Бондарьова