Справа № 495/8759/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_3 виданий 25.09.1996 року)

від відповідача: ОСОБА_2 (паспорт серії
НОМЕР_4 виданий 29.10.2004 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/8759/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення та вселення

В С Т А Н О В И В:

25.11.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про усунення
перешкод у користуванні власністю,
виселення та вселення (а.с.2-4).

Так, позивач просить суд:

- усунути перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні та розпорядженні
власністю - квартирою, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, з боку ОСОБА_2;

- виселити ОСОБА_2 та будь-яких інших
осіб, що там перебувають, з квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- вселити ОСОБА_1 в квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.09.2014
року між сторонами було укладено
договір купівлі-продажу квартири,
відповідно до умов якого ОСОБА_2 продав,
а ОСОБА_1 купив квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Згідно із витягом з
державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
від 29.09.2014 року, власником вказаної
квартири є ОСОБА_1 Між тим, до сих пір
ОСОБА_2 продану ОСОБА_1 квартиру не
звільнив та не передав. На неодноразові
звернення позивача про звільнення та
передачу квартири відповідач також не
відреагував.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26.11.2014 року відкрито провадження по
справі № 495/8759/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення та
вселення. Справу призначено до
розгляду (а.с.13).

Позивач - ОСОБА_1, в судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2, в судовому
засіданні визнав той факт, що згідно із
договором купівлі-продажу квартири від
29.09.2014 року, він дійсно продав ОСОБА_1
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, але на даний час він не може її
звільнити, так як він ще не купив собі
інше житло. У зв'язку з цим відповідач
просив суд у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення учасників
судового процесу, суд дійшов до
наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення та
вселення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
29.09.2014 року між ОСОБА_2 (Продавець) та
ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір
купівлі-продажу квартири, посвідчений
приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №
1052 (а.с.8-10).

Відповідно до п.1 Договору, Продавець
передав у власність, а Покупець прийняв
у власність квартиру та оплатив
грошову суму, визначену цим договором
за трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відчужувана квартира належить
Продавцю на підставі заочного рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 18.03.2014 року за справою №495/1754/14-ц.
Право власності на вищевказану
квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно державним реєстратором
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Гриценко І.С. за
реєстраційним номером об'єкта
нерухомого майна 03, номер запису
про право власності 5216376, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності за
індексним номером 19956669 (п.2 Договору).

Згідно із п.3 Договору, продаж здійснено
за 100 462 грн., які Продавець одержав від
Покупця до підписання цього договору і
своїми підписами сторони
підтверджують факт повного розрахунку
за продану квартиру, а також
відсутність будь-яких претензій
фінансового характеру щодо розрахунку.

29.09.2014 року ОСОБА_1 проведено державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується Витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
29.09.2014 року, індексний номер 27426169
(а.с.11-12).

Між тим, як вбачається з позовної заяви
ОСОБА_1, наданих в судовому засіданні
ОСОБА_1 пояснень та не заперечувалося в
судовому засіданні ОСОБА_2, останній в
порушення умов договору
купівлі-продажу квартири від 29.09.2014
року та норм чинного законодавства,
продану ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 до сих
пір не звільнив та її новому власнику
не передав.

Дані обставини і стали підставою для
звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним
позовом.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. (ст.525 ЦК
України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі (ст.657 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено та не
заперечувалося обома сторонами в
судовому засіданні, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 29.09.2014 року було укладено та
нотаріально посвідчено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Позивачем було виконано усі умови
договору, зокрема, сплачено
відповідачу усю суму, передбачену
договором та проведено державну
реєстрацію. В свою чергу, відповідач до
сих пір продану позивачу квартиру не
звільнив та не передав.

Стаття 41 Конституції України закріплює
право кожного громадянина володіти,
користуватися і розпоряджатися свою
власністю.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного
кодексу України, право власності є
правом особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежного від волі інших осіб.
Власнику надається право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Частинами 1, 3 ст.319 Цивільного кодексу
України встановлено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно із ст.321 Цивільного кодексу
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до ст.383 Цивільного кодексу
України, власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї. Власник
вправі вимагати усунення будь-яких
порушень своїх прав, навіть якщо вони
не поєднані з позбавленням права
володіння (ст.391 ЦК України).

За положеннями ст.150 Житлового кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку (ст.109 ЖК України).

Статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17.07.1997 року відповідно до
Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вищезазначено, на даний час
власником квартири АДРЕСА_1, згідно із
договором купівлі-продажу квартири від
29.09.2014 року та Витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
29.09.2014 року, індексний номер 27426169, є
ОСОБА_1, але до сих пір ОСОБА_2, в
порушення умов договору та
вищезазначених норм чинного
законодавства, спірну квартиру не
звільнив та ОСОБА_1 її не передав.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи
рівність сторін перед судом, суд не
вбачає ніяких порушень цивільних прав
відповідача - ОСОБА_2, у разі
задоволення таких позовних вимог
ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення та
вселення.

Відповідно до ст.6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про законність,
обґрунтованість та правомірність
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення та вселення, у
зв'язку з чим такий позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.41 Конституції України,
ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 655, 657
Цивільного кодексу України, ст.ст. 109, 150
Житлового кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11,
57-60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення та вселення -
задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в
користуванні та розпорядженні
власністю - квартирою, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, з боку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2).

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та
будь-яких інших осіб, що там
перебувають, з квартири, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко