У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 грудня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів:
Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник
А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
Дніпропетровської області про
перерахунок щомісячної страхової
виплати та стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
Дніпропетровської області на рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 8 квітня
2014 року

в с т а н о в и в:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, просив
здійснити перерахунок розміру
щомісячної страхової виплати з
відшкодування шкоди з 30 серпня 2001 року,
виходячи із його середньомісячного
заробітку до ушкодження здоров'я
відповідно до довідки колективного
підприємства «Битовик» (далі - КП
«Битовик») від 30 вересня 2000 року;
встановити йому щомісячну страхову
виплату з 1 березня 2012 року у розмірі 750
грн 07 коп. та вподальшому сплачувати
щомісячні платежі з урахуванням
відкорегованої суми у випадках
підвищення заробітної плати
безстроково; стягнути на його користь
заборгованість із сплати щомісячних
страхових виплат за період із 30 серпня
2001 року до 28 лютого 2013 року у розмірі 49
791 грн 65 коп., а також стягнути на його
користь стягнуту судом, але не
виплачену заборгованість у розмірі 5 815
грн 37 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з
1992 року він працював
маляром-електрогазозварником 4 розряду
у КП «Битовик», внаслідок чого отримав
професійне захворювання: променеву
катаракту обох очей.

5 жовтня 2000 року Дніпропетровською
обласною офтальмологічною МСЕК йому
встановлено втрату працездатності у
розмірі 45% та третю групу інвалідності.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2001 року на його
користь було стягнуто з КП «Битовик»
одноразову допомогу у розмірі 4 950 грн у
рахунок відшкодування шкоди у зв'язку з
трудовим каліцтвом, 599 грн моральної
шкоди та судові витрати. Крім того,
починаючи з 29 серпня 2000 року на його
користь стягнуто суму втраченого
заробітку у розмірі 49 грн 50 коп.
щомісячно до 29 серпня 2001 року.

Відповідно до довідки державної
виконавчої служби у м. Нікополі та
Нікопольському районі від 22 травня 2006
року КП «Битовик» не виплатило йому
зазначену суму.

На підставі зазначеного вище рішення
суду щомісячні страхові виплати
призначені лише до 29 серпня 2001 року.
Оскільки КП «Битовик» не надавало
довідки про розмір заробітної плати
відповідних працівників на
підприємстві, то Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
(далі - Фонд) після отримання його
пенсійної справи продовжив
виплачувати раніше визначену судом
щомісячну страхову виплату у розмірі 49
грн 50 коп.

Такі порушення законодавства призвели
до неправильного нарахування та
недоплати йому страхової виплати.

Після отримання інформації
Департаменту заробітної плати та умов
праці Міністерства соціальної
політики України про розмір тарифної
ставки робітника подібної професії у
галузі, в якій працював позивач, він
уточнив свої вимоги та просив
встановити йому щомісячну страхову
виплату з 1 березня 2013 року у розмірі 370
грн 01 коп. із подальшою виплатою
щомісячних платежів безстроково із
урахуванням корегування суми у
випадках підвищення заробітної плати;
стягнути на його користь
заборгованість із відшкодування шкоди
за період із 1 жовтня 2001 року до 31 січня
2014 року у розмірі 16 536 грн 83 коп., а також
заборгованість, яку було стягнуто
рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2001 року, але не
виплачено у зв'язку з ліквідацією КП
«Битовик».

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 лютого 2014 року позов
задоволено частково. Здійснено
перерахунок розміру щомісячної
страхової виплати з відшкодування
шкоди позивачу, починаючи з 1 жовтня 2001
року, з урахуванням тарифної ставки
робітника 4 розряду для підприємств і
цехів із ремонту устаткування, зокрема,
автомобілів, станом на 1 січня 2001 року.
Починаючи з 1 березня 2013 року
встановлено позивачу щомісячну
страхову виплату у розмірі 370 грн 01 коп.
та зобов'язано відповідача сплачувати
йому щомісячні платежі з урахуванням
корегування суми у випадках підвищення
розміру заробітної плати безстроково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість із страхових
виплат за період з 1 жовтня 2001 року до 31
січня 2014 року у розмірі 16 536 грн 83 коп.;
заборгованість із відшкодування
майнової та моральної шкоди у розмірі 5
555 грн 37 коп. у зв'язку з ліквідацією КП
«Битовик» без створення
правонаступника, а всього - 22 092 грн 20
коп. В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 8 квітня
2014 року рішення суду першої інстанції
змінено. Зобов'язано відповідача
провести перерахунок розміру
щомісячної страхової виплати з
відшкодування шкоди позивачу,
починаючи з 1 жовтня 2001 року, з
урахуванням тарифної ставки робітника
4 розряду для підприємств і цехів з
ремонту устаткування, зокрема,
автомобілів, станом на 1 січня 2001 року,
та починаючи з 1 березня 2013 року
встановити позивачу щомісячну
страхову виплату у розмірі 370 грн 01 коп.
та вподальшому сплачувати йому
щомісячні платежі з урахуванням
коригування суми у випадках підвищення
заробітної плати надалі, безстроково.
Рішення суду першої інстанції в
частині стягнення заборгованості із
відшкодування майнової та моральної
шкоди та загальної суми змінено та
зменшено розмір стягнутої майнової та
моральної шкоди до 5 456 грн 37 коп., а
загальну суму - до 21 993 грн 20 коп. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
Дніпропетровської області (далі -
відділення Фонду) просить скасувати
судові рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що з 5 вересня 1992
року ОСОБА_3 працював у КП «Битовик»
малярем із фарбування автомобілів, а з
25 листопада 1992 року переведений на
посаду маляра-електрогазозварника 4
розряду з ремонту та фарбування
автомобілів, на якій працював до 21
січня 2002 року.

Відповідно до акта розслідування
професійного захворювання форми П-4
від 17 липня 2000 року ОСОБА_3 отримав
професійне захворювання у вигляді
променевої катаракти обох очей.

На підставі висновку
Дніпропетровської обласної
офтальмологічної МСЕК від 5 жовтня 2000
року ОСОБА_3 визнано інвалідом ІІІ
групи із втратою працездатності у
розмірі 45%.

Уподальшому процент втрати
працездатності позивача змінювався та
становив з 10 серпня 2002 року 55 % та з 20
серпня 2003 року - 25 % втрати професійної
працездатності безстроково.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2001 року на
користь ОСОБА_3 стягнуто з КП «Битовик»
одноразову допомогу у розмірі 4 950 грн у
рахунок відшкодування шкоди у зв'язку з
трудовим каліцтвом, 599 грн моральної
шкоди та судові витрати, а всього - 5 815
грн 37 коп. Крім того, починаючи з 29
серпня 2000 року на його користь стягнуто
суму втраченого заробітку у розмірі 49
грн 50 коп. щомісячно та до 29 серпня 2001
року.

Відповідно до довідки начальника
департаменту державної виконавчої
служби у м. Нікополі та Нікопольському
районі КП «Битовик» не здійснило
жодних платежів на виконання
зазначеного рішення суду.

Згідно із постановою відділення Фонду
№ 725 від 28 грудня 2001 року КП «Битовик»
передало йому особову справу ОСОБА_3 та
з квітня 2001 року Фонд продовжував
сплату йому визначеної судом страхової
виплати у розмірі 49 грн 50 коп.

Із довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців випливає, що 30
листопада 2011 року внесено запис про
державну реєстрацію припинення КП
«Битовик» за спрощеною процедурою,
шляхом її ліквідації.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач повинен здійснити
перерахунок сум щомісячних страхових
виплат позивачу за період із 30 серпня
2001 року до 31 січня 2014 року у розмірі 16 536
грн 83 коп., виходячи із розміру тарифної
ставки робітника 4 розряду для
підприємств і цехів з ремонту
устаткування на 1 січня 2001 року (183 грн 74
коп.), сплатити заборгованість КП
«Битовик» за рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2001 року, а також
щомісячно з 1 березня 2013 року
сплачувати позивачу відшкодування
шкоди у розмірі 370 грн 01 коп.
безстроково, із урахуванням
коефіцієнтів коригування суми у
випадку підвищення заробітної плати.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд змінив
резолютивну частину рішення суду
першої інстанції та виклав її в іншій
редакції, а також зменшив розмір
заборгованості у зв'язку з
неправильними розрахунками. Водночас
апеляційний суд погодився із висновком
суду першої інстанції про те, що
позивач не пропустив строк звернення
до суду із позовом про перерахунок сум
щомісячних платежів, а відповідач має
сплатити визначену рішенням суду
заборгованість ліквідованого КП
«Битовик».

Із висновками судів повністю
погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон), сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.
Сума щомісячної страхової виплати не
повинна перевищувати
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Згідно із ч. 14 ст. 34 Закону, якщо на час
звернення за страховою виплатою
документи про заробіток потерпілого до
ушкодження здоров'я не збереглися, сума
страхової виплати визначається за
діючою на час звернення тарифною
ставкою (окладом) за професією (посадою)
на підприємстві (в галузі), на якому
працював потерпілий, або за
відповідною тарифною ставкою (окладом)
подібної професії (посади), але не менше
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленого на день виплати.
Відсутність документів про заробіток
підтверджується довідкою роботодавця
або відповідного архіву.

Не можна погодитись із застосуванням
судом до правовідносин сторін ч. 4 ст. 34
Закону, оскільки поза увагою суду
залишилося рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2001 року, яким
визначено втрату заробітку ОСОБА_3
щомісячно у розмірі 49 грн 50 коп.

Визначаючи такий розмір відшкодування
втрати ОСОБА_3 заробітку, суд керувався
п. 9 Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівником ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 472 від 23 червня 1993 року (далі -
Правила), які були чинними на час
ухвалення рішення.

Відповідно до п. 9 Правил розмір
відшкодування втраченого потерпілим
заробітку встановлюється відповідно
до ступеня втрати професійної
працездатності і середньомісячного
заробітку, який він мав до ушкодження
здоров'я. Утрачений заробіток або його
частина відповідно до ступеня втрати
професійної працездатності
виплачується власником у повному
розмірі, тобто без урахування розміру
пенсії по інвалідності, а також
незалежно від одержуваних потерпілим
інших видів пенсій, заробітку (доходу) і
стипендії. Визначений розмір
втраченого заробітку або відповідна
його частина залежно від ступеня
втрати потерпілим професійної
працездатності коригуванню у бік
зменшення не підлягає.

Таким чином, суд виходив із розміру
середньої заробітної плати, який мав
ОСОБА_3 до ушкодження здоров'я.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 28
березня 2001 року ОСОБА_3 не оскаржував,
із позовом про визначення нового
розміру середньої заробітної плати,
яку він мав до ушкодження здоров'я, не
звертався.

Відповідно до ст. 29 Закону
перерахування сум щомісячних
страхових виплат і витрат на медичну та
соціальну допомогу провадиться у разі:
1) зміни ступеня втрати професійної
працездатності; 2) зміни складу сім'ї
померлого; 3) підвищення розміру
мінімальної заробітної плати у
порядку, визначеному законодавством.
Перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться також у
разі зростання у попередньому
календарному році середньої
заробітної плати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
статистики. Таке перерахування
провадиться з 1 березня наступного
року. При цьому визначена раніше сума
щомісячної страхової виплати
зменшенню не підлягає.

У запереченнях на позов відділення
Фонду посилалося на те, що особова
справа ОСОБА_3 була передана до
відділення Фонду підприємством у
квітні 2001 року. Відділення Фонду
продовжило сплачувати раніше
призначену суму страхової виплати у
розмірі 49 грн 50 коп., корегуючи її
відповідно до чинного законодавства.

Доводи та заперечення відділення Фонду
суди не перевірили і не спростували.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 Закону виплати,
призначені, але не одержані своєчасно
потерпілим або особою, яка має право на
одержання виплат, провадяться за весь
минулий час, але не більш як за три роки
з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають
право на одержання страхової виплати, з
вини Фонду соціального страхування від
нещасних випадків своєчасно не
визначено або не виплачено суми
страхової виплати, ця сума
виплачується без обмеження протягом
будь-якого строку та підлягає
коригуванню у зв'язку із зростанням цін
на споживчі товари та послуги в
порядку, встановленому статтею 34
Закону України «Про оплату праці» (ч. 7
ст. 40 Закону).

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», при поданні
заяви про відшкодування шкоди після
закінчення трьох років із дня втрати
потерпілим працездатності внаслідок
нещасного випадку або з дня смерті
годувальника присудження виплат
провадиться з дня звернення з такими
вимогами. В інших випадках виплати,
призначені, але своєчасно не одержані
потерпілим або особою, яка має право на
їх одержання, а також вимоги про
перерахунок сум щомісячних платежів,
раніше визначених судом або
роботодавцем, підлягають задоволенню
за час, що не перевищує трьох років.

Вирішуючи спір, суди у порушення ст. ст.
213, 214, 303, 316 ЦПК України на вказані
положення Закону уваги не звернули та
не мотивували належним чином свого
висновку про стягнення перерахунку сум
щомісячних виплат за період із 1 жовтня
2001 року до 31 січня 2014 року, обмежившись
посиланням на те, що ОСОБА_3 своєчасно
не сплачена сума страхової виплати не з
його вини; не мотивували у чому полягає
вина відділення Фонду у невиплаті
страхової виплати ОСОБА_3; не взяли до
уваги, що відділення Фонду виплачувало
раніше призначену рішенням суду суму
страхової виплати у розмірі 49 грн 50
коп., корегуючи її відповідно до
чинного законодавства; суди не
врахували положення Закону та стягнули
страхові виплати за весь період, який
просив позивач.

Крім того, не можна погодитися із
висновками судів про стягнення з
відповідача заборгованості КП
«Битовик», яку було раніше стягнуто
рішенням суду, яке набрало законної
сили.

Відповідно до п. 3 розділу XІ
«Прикінцеві положення» Закону уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Згідно із ч. 9 ст. 111 ЦК України виплата
грошових сум кредиторам юридичної
особи, що ліквідується, у тому числі за
податками, зборами, єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та іншими
коштами, що належить сплатити до
державного або місцевого бюджету,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування, провадиться у
порядку черговості, встановленому
статтею 112 цього Кодексу. У разі
недостатності в юридичної особи, що
ліквідується, коштів для задоволення
вимог кредиторів ліквідаційна комісія
(ліквідатор) організовує реалізацію
майна юридичної особи.

Із матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у державної виконавчої
служби у м. Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області
перебував виконавчий лист № 2-1141,
виданий 8 квітня 2001 року Нікопольським
міськрайонним судом, про стягнення з КП
«Битовик» грошових коштів на користь
ОСОБА_3 (а.с. 13).

Вирішуючи спір, суди дійшли висновку,
що КП «Битовик» ліквідовано без
створення правонаступника, тому
відповідно до п. 3 ч. 2 розділу IX
«Прикінцеві положення» Закону, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України має відшкодувати
позивачу грошові кошти, стягнуті з КП
«Битовик» на підставі рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2001 року.

Проте суди не перевірили та не
спростували доводи відповідача щодо
того, що після набрання законної сили
рішенням суду та наступної ліквідації
боржника ОСОБА_3 не звертався до
ліквідаційної комісії КП «Битовик» як
кредитор підприємства із вимогами
погасити заборгованість за рішенням
суду.

З огляду на викладене, висновок судів
про стягнення із відповідача грошових
коштів за рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2001 року, є
передчасним.

З огляду на допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права, що унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 10
лютого 2014 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 8
квітня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.І. Мартинюк

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С.Олійник