________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/9473/14-ц
Провадження № 2/520/5491/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.

при секретарі Месропянцевої
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 "про
розірвання шлюбу та поділ майна
подружжя"

В С Т А Н О В И В :

29.07.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про розірвання
шлюбу та поділ майна подружжя, в якому
просить суд постановити рішення, яким
розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 який
було зареєстровано 27.09.1974 року
Жовтневим відділом РАЦС у м. Одесі, а
також поділити майно, яке набуте за час
шлюб, виділивши при цьому йому ? частину
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач до судового засідання
з'явився, просив суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач у своїх поясненнях посилається
на те, що між сторонами по справі шлюбні
відносини припинені з 2010 року, між ними
втрачено почуття любові та поваги. Під
час спільного проживання з'ясувалось,
що сімейне життя не склалося через
несумісність характерів і загальних
інтересів, різність поглядів на життя,
на даний час шлюб існує лише формально,
подальше збереження сім'ї неможливо.

Відповідач до судового засідання не
з'явилася, однак на судовому засіданні
була її представник, яка у задоволені
позову просила відмовити, так як на
скільки їй відомо сім'я не розпалася,
відповідачка з позивачем проживають
разом.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

29.07.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачки про розірвання
шлюбу та поділ спільного майна
подружжя.

17.11.2014 року в ході судового засідання
представник відповідача ОСОБА_3
заявила клопотання про надання строку
для примирення сторін, посилаючись на
те, що між сторонами ведеться спільне
господарство, а тому просить суд надати
строк на примирення терміном 6 місяців.

Позивач же по справі просив не надавати
строку на примирення, вказуючи те, що
дійсно проживає з відповідачкою в
одній квартирі, однак лише з тих
підстав, що іншого житла для проживання
не має.

Ухвалою суду від 17.11.2014 року
провадження по справі було зупинено та
надано сторонам строк для примирення
терміном 1 місяць.

17.12.2014 року представник відповідача
просила знову суд відкласти розгляд
справи, посилаючись на те, що
відповідачка бажає прийняти участь у
справі та хворіє. Проте судом
враховується, що відповідно до
медичної довідки від 17.11.2014 року
відповідачка перебуває на стаціонарі
на дому з 13.11.2014 року.

До цього відбулося 3 судові засідання,
про які вона була належним чином
повідомлена.

При цьому суд зазначає, що
необґрунтоване затягування розгляду
справи (примирення на 17.12.2014 року не
відбулося) суперечить вимогам ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, судом
прийнято рішення провести судове
засідання за відсутності відповідача
та за присутності її представника.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що подальше спільне життя
чоловіка -ОСОБА_1 та жінки -ОСОБА_2 й
збереження шлюбу суперечить інтересам
сторін, тому що сторони подружні
відносини припинили, даний факт має
істотне значення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК
України шлюб розривається, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них.

Також судом враховується той факт, що
один із членів сім'ї (чоловік чи жінка)
або обоє мають право звернутися із
заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1
ст. 110 Сімейного кодексу України) й це
право підлягає судовому захисту.

Відповідно до положень ст. 51
Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК
України шлюб ґрунтується на
добровільній згоді жінки та чоловіка,
та примушення жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3,
ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України,
дружина і чоловік мають рівне право на
повагу до своєї індивідуальності,
своїх звичок та уподобань, при цьому
способом захисту сімейних прав та
інтересів, у тому числі, є право на
припинення шлюбних відносин шляхом
пред'явлення до суду позову про
розірвання шлюбу одним із подружжя.

Враховуючи викладене та задовольняючи
позов про розірвання шлюбу, суд
виходить з того, що добровільність
шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Збереження шлюбу можливе на
паритетних засадах, на почуттях
взаємної любові та поваги,
взаємодопомоги та підтримки, тобто на
тому, що є моральною основою шлюбу.

Приймаючи до уваги згоду позивача на
розірвання шлюбу і відсутність згоди
позивача на примирення, суд вважає, що
причини, що спонукають сторону
наполягати на розірванні шлюбу, є
обґрунтованими і подальше спільне
життя подружжя та збереження шлюбу
суперечило б їх інтересам.

Однією з причин припинення шлюбу є його
розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду (ч. 3
ст. 105 СК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
що позовні вимоги в частині розірвання
шлюбу підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 74 СК
України передбачено, що якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Так, ст. 60 глави 8 СК України
передбачено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. Дружина і чоловік
мають право розділити майно за
взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Однак, в ході судового розгляду справи
на адресу Київського районного суду
м.Одеси надійшов лист КП БТІ ОМР №С-26 53
від 20.11.2014 року, відповідно до якого
станом на 31.12.2012 року право власності на
квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Враховуючи вищевикладене та те, що на
даний час право власності не
зареєстровано, суд вважає за можливе
відмовити позивачу у задоволені
позовної вимоги щодо виділу частки
квартири у праві спільної сумісної
власності.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214,
215, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 110, 111, 112, 113,
161, 180 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 "про
розірвання шлюбу та поділ майна
подружжя" - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
який було зареєстровано 27.09.1974 року
Жовтневим відділом РАЦС у м.Одесі.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Маломуж А. І.