22-ц/772/3972/2014Головуючий в суді першої
інстанції Прокопчук А. В.Категорія 27
Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:
Зайцева А.Ю.,

суддів:
Луценко В.В., Денишенко Т.О.,

при секретарі:
Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 25.11.2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», третя особа без самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідачів ОСОБА_4 про припинення
договору поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

В суд звернулась ОСОБА_2 з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», третя особа без самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідачів ОСОБА_4 про припинення
договору поруки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.05.2006
року між позивачкою та АТ
"Райфайзенбанк Україна" в особі
Вінницької філії, правонаступником
якого є ПАТ "ОТП Банк", було укладено
договір поруки, згідно умов якого
позивач зобов'язалась відповідати за
виконання ОСОБА_4 зобов'язань перед АТ
"Райфайзенбанк Україна" по кредитному
договору від 22.05.2006 року. 02.04.2014 року ТОВ
"ОТП Факторинг Україна" звернулося в
суд з позовом про стягнення
заборгованості з позивачки, додавши до
позову Додатковий договір № 1 від 05.12.2006
року до Кредитного договору, за яким
кредитний договір доповнено пунктом
1.4.1.6., що передбачає збільшення розміру
процентної ставки за кредитним
договором у випадку звільнення
позичальника. Позивач зазначає, що
жодних змін та доповнень до договору
поруки вона не підписувала, тому
вважає, що зобов'язальне
правовідношення поруки по договору
поруки припинено. Також, позивач
звертає увагу на те, що договір поруки
не містить умов, які наперед погоджують
зміни до кредитного договору. В зв'язку
з вищевикладеним, позивач звернулась
до суду з даним позовом та просить
визнати припиненими правовідносини
поруки за договором поруки від 22.05.2006
року та стягнути судовий збір.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 25.11.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи та порушення норм матеріального
права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити виходячи з
наступних підстав.

Так, відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 22.05.2006 року між АКБ
"Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_4
укладено кредитний договір № ML-В00/084/2006,
за умовами якого банк надав
позичальнику кредит в розмірі 28000,00 дол.
США зі сплатою плаваючої процентної
ставки, що складається з фіксованої
процентної ставки в розмірі 9% річних та
FIDR (процентна ставка по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті
тотожній валюті кредиту, що розміщені в
банку на строк в 366 днів, з виплатою
процентів після закінчення строку дії
депозитного договору) із датою
остаточного повернення кредиту 21
травня 2021 року.

22.05.2006 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань по вищевказаному
кредитному договору між АКБ
"Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_5
укладено договір поруки № CR-В00/084/2006.

05.12.2006 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_4
було укладено Додатковий договір №1 до
Кредитного договору № ML-В00/084/2006 від
22.05.2006 року, відповідно до умов якого п.
1.4. частину №2 Кредитного договору було
доповнено п. 1.4.1.6., а саме у випадку
розірвання позичальником трудових
відносин з ЗАТ "ОТП Банк" фіксована
процентна ставка чи фіксований
відсоток підвищується до рівня, що
діятиме в банку на момент звільнення
позичальника. Проценти за новою
процентною ставкою нараховуються на
непогашену частину кредиту, починаючи
з дати звільнення позичальника за
фактичну кількість днів користування
кредитом, виходячи з річної бази
нарахування процентів та сторони
згодні з такими підвищенням процентної
ставки без укладення будь-яких
додаткових договорів до цього договору
та/чи Графіка повернення кредиту та
сплати процентів у новій редакції.

Крім того, міським судом було
встановлено, що згідно Договору
купівлі - продажу кредитного портфелю
б/н, укладеного 10.12.2010р., право вимоги по
Договору поруки та Кредитному договору
відступлено ПАТ "ОТП Банк" на користь
ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Відповідно
до змісту Договору купівлі-продажу, ПАТ
"ОТП Банк" передав права ТОВ "ОТП
Факторинг Україна", які є дійсними та
чинними на дату набрання чинності.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що п.2.2. договору поруки
передбачена згода поручителя на зміну
основного зобов'язання, зокрема обсягу
його відповідальності щодо повернення
основної суми кредиту наданого
боржнику, сплати відсотків за
користування кредитом, сплати пені за
прострочення повернення кредиту,
прострочення сплати відсотків та
штрафу за нецільове використання
кредиту.

А тому, прийшов до висновку, що не
знаходить підстав вважати, що зміна
обсягу боргових зобов'язань за
кредитним договором є підставою для
припинення зобов'язань за договором
поруки у порядку передбаченому ч.1 ст. 559
ЦК України та вважав необгрунтованими
твердження представника позивача про
ненадання згоди на зазначену зміну
обсягу боргових зобов'язань.

Такі висновки суду першої інстанції не
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального права.

Вирішуючи даний спір, міським судом не
було враховано, що статтями 3, 627 ЦК
України визначено свободу договору, а
саме відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Відповідно до п. 1.1. договору поруки,
укладеного між сторонами, поручитель
зобов'язався відповідати за повне та
своєчасне виконання боржником його
боргових зобов'язань перед кредитором
за кредитним договором, в повному
обсязі таких зобов'язань.

Згідно п. 1.2. вищевказаного договору,
поручитель та боржник відповідають як
солідарні боржники, що означає, що
кредитор може звернутися з вимогою про
виконання боргових зобов'язань як до
боржника, так і до поручителя, чи до
обох одночасно.

У п. 2.2. договору поруки визначено
розмір боргових зобов'язань,
забезпечених порукою, а також вказано,
що порукою забезпечені боргові
зобов'язання в разі зміни їх суми,
відповідно до п. 2.1. цього договору.

Пунктом 2.1. договору поруки
передбачено, що порукою за цим
договором забезпечується вимога
кредитора щодо сплати боржником
кожного і всіх його боргових
зобов'язань за кредитним договором у
такому розмірі, у такій валюті, у такий
строк і в такому порядку, як
встановлено у кредитному договорі.
Зокрема, порукою забезпечується вимоги
кредитора щодо повернення основної
суми кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, сплати пені за
прострочення повернення кредиту та/чи
процентів, а також сплата штрафу за
нецільове використання кредиту.

З аналізу положень укладеного договору
поруки вбачається, що п. 2.1. договору, на
який відсилає його п. 2.2., не передбачає
згоду поручителя на збільшення
відсоткової ставки у зв'язку із
розірванням трудових відносин з
боржником та навіть не містить умов про
будь-яке інше збільшення відсотків без
згоди поручителя, а тому висновки суду
першої інстанції є безпідставними та
не відповідають положенням укладеного
договору поруки.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 22 постанови від
30 березня 2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" звернув увагу
судів, що відповідно до частини першої
статті 559 ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Верховний Суд України висловив Правову
позицію у справі 6-73дс12 від 18.06.2012 року,
що за положеннями ч.1 ст.559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь
поручителі, збільшення кредитної
процентної ставки навіть за згодою
банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд
України підсумував, що висновок суду
касаційної інстанції про те, що ч. 1 ст.
559 ЦК України не передбачає припинення
поруки внаслідок збільшення розміру
відповідальності поручителя , є
помилковим.

Таким чином, підставою припинення
договору поруки може бути здійснення
без згоди поручителя зміни основного
зобов'язання, яке забезпечене порукою,
у даному випадку це збільшення
процентної ставки за користування
кредитом, про що зазначає позивач.

Згідно п. 7.1 договору поруки зміни та
доповнення до цього договору
вважаються його невід'ємною частиною,
якщо вони укладені у письмовій формі та
підписані належним чином
уповноваженими представниками сторін.

Матеріали справи не містять доказів,
про внесення змін до договору поруки та
про те, що позивачка була повідомлена
про внесення змін до п. 1.4. частини №2
Кредитного договору, а саме про
збільшення процентної ставки при
певних обставинах, порядок їх
нарахування та сплати.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, зокрема, у разі
зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Таким чином, системний аналіз
зазначених вище правових норм та умов
укладених договорів дає підстави
вважати, що банк змінив умови договору
зі збільшенням об'єму відповідальності
без згоди поручителя за відсутності в
договорах вказівки на те, що такі зміни
можливі без згоди та повідомлення
поручителя, а тому порука припинилась.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення про визнання припиненою
поруки за договором поруки № CR-В00/084/2006
від 22.05.2006 року укладеного між АКБ
«Райффайзенбанк Україна»
правонаступником якого є ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» та ОСОБА_5

Судові витрати по сплаті судового
збору, в тому числі за подання
апеляційної скарги, підлягають
стягненню з відповідачів на користь
позивача відповідно до ст.. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити
.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 25.11.2014року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», третя особа без самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідачів ОСОБА_4 про припинення
договору поруки - скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати припиненою поруку за Договором
поруки № CR-В00/084/2006 від 22.05.2006 року
укладеного між Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна» та ОСОБА_5.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк», Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2
витрати на оплату судового збору в сумі
365,40 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
А.Ю. Зайцев

Судді:
В.В. Луценко Т.О. Денишенко