Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний
нотаріус Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, Перша
херсонська державна нотаріальна
контора, про визнання недійсними
правочинів, витребування майна із
чужого незаконного володіння та
визнання права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 16 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 05 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у
якому просив визнати його таким, що
фактично прийняв спадщину після
померлого батька ОСОБА_8, у вигляді 1/2
частини житлового будинку по АДРЕСА_1,
який складається з приміщень 1-4 та 1-5 в
житловому будинку літ. «А», літньої
кухні літ. «Б» та 1/2 частини надвірних
споруд, що належали спадкодавцеві на
підставі рішення народного суду
Комсомольського району м. Херсона від 12
липня 1965 року, визнати недійсним
заповіт, складений 05 травня 2011
року ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_6, визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 20 серпня 1976
року, зареєстроване в реєстрі за № 3-2147,
визнати недійсним договір дарування
31/100 частини будинку по АДРЕСА_1 від 22
травня 1993 року, зареєстрований в
реєстрі за № 2-3081, визнати недійсним
договір дарування 43/100 частини
вказаного вище будинку від 22 травня 1993
року, зареєстрований в реєстрі за №
2-3083, витребувати із чужого незаконного
володіння 1/2 його частини та 1/2 частини
надвірних споруд, визнати за ним право
власності на 2/3 частини домоволодіння.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_9

В установлений законом термін він
звернувся до приватного нотаріуса із
відповідною заявою про прийняття
спадщини, від якого дізнався про
існування заповіту, складеного 05
травня 2011 року на ім'я ОСОБА_6

Вважає заповіт незаконним і таким, що
не відповідає дійсній волі покійної,
оскільки остання була повністю сліпа,
погано себе почувала, не пам'ятала
події, плутала людей, не орієнтувалась
у просторі та часі та на момент
складення заповіту їй було 94 роки, тому
не могла прочитати, що саме вона
підписує.

Крім того, від нотаріуса позивач
дізнався, що його матері належить лише
26/100 частини спірного житлового
будинку, інші 31/100 частини належить
ОСОБА_4 та 43/100 частини належить ОСОБА_5
згідно з договорами дарування від 22
травня 1993 року.

Про існування вищезазначених
договорів йому не було відомо, оскільки
він все життя вважав, що 1/2 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 належить
йому після смерті його батька
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а він є
єдиним його спадкоємцем.

На момент смерті батька позивач був
неповнолітнім, тому покійна мати
ОСОБА_9 отримала спадщину після
померлого чоловіка. На момент
звернення із заявою про прийняття
спадщини він вважав, що його мати є
власницею 1/2 частини житлового будинку,
а інша 1/2 частина належить йому,
оскільки він фактично прийняв
спадщину, а саме належну частину після
смерті батька ОСОБА_8 У червні 2013 року
він дізнався, що мати незаконно
оформила його частку спадщини на себе,
а потім подарувала її ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Враховуючи наведене, просив
задовольнити позов.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 16 червня 2014 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 05 серпня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено за
необґрунтованістю.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, справу направити
на новий судовий розгляд, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним
вимогам закону не відповідають.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_3, його батьками є ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, які уклали шлюб 17 жовтня 1954
року, актовий запис № 382 (а. с. 139 т.1).

Рішенням народного суду
Комсомольського району м. Херсона від
12 липня 1965 року за позовом ОСОБА_9
до ОСОБА_8 про визнання права власності
на Ѕ частини домоволодіння та його
поділ за ОСОБА_9 визнано право
власності на частину домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1, яке
складається із приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-6 у
житловому будинку літ. «А», сараю літ.
«В» та Ѕ частини підсобних приміщень.
За ОСОБА_8 визнано право власності на
частину домоволодіння за вказаною вище
адресою, а саме: приміщення 1-4, 1-5 в
житловому будинку літ. «А», літню кухню
літ. «Б» та Ѕ частини підсобних
приміщень (а. с.14 т.1).

Докази про те, що шлюб між батьками
позивача був розірваний, в матеріалах
справи відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

Згідно зі свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 20 серпня 1976
року ОСОБА_9 отримала у спадщину 43/100
частини недобудованого домоволодіння
з підсобними приміщеннями, які
належали померлому ОСОБА_8

Виконавчим комітетом Комсомольської
районної ради м. Херсона видано акт від
10 червня 1988 року про прийняття
індивідуального домоволодіння
забудовником ОСОБА_9 по АДРЕСА_1.

Згідно з договорами дарування від 22
травня 1993 року, зареєстрованими в
реєстрі за № № 2-3083 та 2-3081, ОСОБА_9
подарувала 43/100 частини вказаного вище
домоволодіння ОСОБА_5 та
31/100 частини ОСОБА_4

05 травня 2011 року ОСОБА_9 склала заповіт
на належну їй на праві особистої
власності частину житлового будинку з
відповідною частиною господарчих та
побутових будівель і споруд та
відповідну частину земельної ділянки,
що знаходяться за вказаною вище
адресою, на ім'я ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.

З заявами про прийняття спадщини в
порядку спадкування за законом після
померлої ОСОБА_9 звернулись ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Відповідно до заяви про прийняття
спадщини в порядку спадкування за
заповітом після померлої ОСОБА_9 від 14
січня 2013 року звернувся ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що відповідно до норм
законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, позивач, будучи
неповнолітнім, не прийняв спадщину
після батька, тому немає підстав для
визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину за законом від
20 серпня 1976 року та договорів
дарування від 22 травня 1993 року. Також
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання недійсним
заповіту, складеного 05 травня 2011 року
ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_6

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Так, прийняття спадщини є
односторонньою угодою і тому воно може
бути здійснене лише дієздатною особою.

Тобто заяву про прийняття спадщини від
імені малолітньої, недієздатної особи
подають її батьки (усиновлювачі),
опікун.

Спадкоємець, який на час відкриття
спадщини був неповнолітньою особою,
для прийняття спадщини не повинен
вчиняти будь-яких дій, його
бездіяльність (якщо він не заявив
відмову від спадщини) є юридичним
фактом і свідчить про прийняття
спадщини.

Разом з тим помилковим є висновок суду
про те, що позивачу на момент смерті
батька виповнилося 16 років, а тому він
міг самостійно здійснювати свої
спадкові права, оскільки його
дієздатність була не повною, а
частковою.

Крім того, вирішуючи
спір, суд не звернув уваги на те, що
малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину.

Заслуговують на увагу
й доводи касаційної скарги щодо
порушення судом положень ст. 1241 ЦК
України, згідно з якою малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка), позбавивши, таким
чином, позивача обов'язкової частки у
спадщині.

З матеріалів справи, зокрема з
пенсійного посвідчення ОСОБА_3,
вбачається, що на момент смерті матері
він був непрацездатною особою.

Поза увагою суду залишилась й та
обставина, що 05 січня 2013 року ОСОБА_3
подав заяву про прийняття спадщини
після смерті матері і має право на
обов'язкову частину у спадщині.

Перевіряючи законність рішення суду
першої інстанції та залишаючи його без
змін, апеляційний суд на порушення
вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув
допущені порушення суду першої
інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд не
встановили фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, у процесі якого
суду слід урахувати наведене та
залежно від установленого вирішити
спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 16 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 05 серпня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко