АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/7452/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нельга Д. В. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року м.
Дніпропетровськ
17 листопада 2013 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М.,
Тамакулової В.О.

при секретарі - Завідоновій К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України

на рішення Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 11 червня 2014
року

по справі за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Моторне (транспортне)
страхове бюро України (далі-МТСБ
України) звернулося до суду із позовом
до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в
порядку регресу, посилаючись на те, що 23
червня 2010 року у м. Дніпродзержинську з
вини відповідача відбулась
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої було пошкоджено
автомобіль гр.ОСОБА_3 на загальну суму
20677,31 грн. На дату скоєння ДТП
відповідач не мала чинного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, внаслідок чого власник
пошкодженого автомобіля, з метою
отримання відшкодування збитків,
звернувся до позивача та 06 червня 2011
року йому було відшкодовано 17231,09 грн.
за рахунок коштів фонду захисту
потерпілих. У зв'язку з чим просить
стягнути на свою користь з відповідача
суму сплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу у
розмірі 17231,09 грн. та судові витрати по
справі.

Рішенням Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 11 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
судове рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про задоволення їх позову,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 червня 2010 року
ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 2108,
державний номер НОМЕР_1, в м.
Дніпродзержинську по вул.
Дніпропетровській не дотримавшись
безпечної дистанції, скоїла зіткнення
з автомобілем ШКОДА ОКТАВІЯ д/н НОМЕР_5
під керуванням водія ОСОБА_3, а
відповідно до постанови Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 20 липня 2010 року ОСОБА_2 було визнано
винною у вчинені вказаного ДТП та
притягнуто її до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.5).

Згідно заяви потерпілого ОСОБА_3,
останній звернувся 28 квітня 2011 року до
позивача із заявою про відшкодування
заподіяної йому шкоди в результаті
пошкодження транспортного засобу під
час вищевказаного ДТП (а.с.25).

Відповідно до звіту про оцінку
автомобіля ШКОДА ОКТАВІЯ д/н НОМЕР_5 від
28 серпня 2010 року вартість
матеріального збитку завданого
власнику вказаного автомобіля в
результаті його пошкодження при ДТП
складає 20677,31 грн. (а.с. 6-24).

А згідно Наказу МТСБ України №1483 від 06
червня 2011 року «Про відшкодування
шкоди з фонду захисту потерпілих
ОСОБА_3» та платіжного доручення № 2445
від 06 червня 2011 року, позивачем
сплачено страхове відшкодування
потерпілому ОСОБА_3 06 червня 2011 року у
розмірі 17231,09 грн. (а.с. 26, 27).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, яка отримала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдану шкоду.

Згідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлено законом, а ст. 993
ЦК України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Оскільки виплачена грошова сума
відповідачем не була відшкодована, у
зв'язку з чим у позивача виникло право
вимоги до відповідача щодо
відшкодування завданої матеріальної
шкоди в порядку регресу у розмірі
виплаченого відшкодування, а саме в
сумі 17231,09 грн., а тому колегія суддів
вважає що суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
обгрунтованість позовних вимог.

Разом з цим колегія суддів не може
погодитися з рішенням суду про відмову
в задоволенні позову з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність-це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила, а ч.6
цієї статті передбачено, що за
регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи та
зазначалося вище, 23 червня 2010 року
сталася вказана дорожньо-транспортна
пригода, а страхове відшкодування
позивачем було виплачено потерпілому 06
червня 2011 року, після чого позивач у
січні 2014 року звернувся до суду із
вказаним позовом до відповідача про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
тобто в даному випадку позавачем
подано позов в межах строку позовної
давності, оскільки з дати відкодування
шкоди потерпілому пройшло меньше трьох
років.

Проте суд першої інстанції на вказані
обставини уваги не звернув та
неправильно застосував норми ч.6 ст. 261
ЦК України.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що позовні вимоги є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі, у зв'язку з чим рішення
місцевого суду підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України задовольнити.

Рішення Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 11 червня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

Позов Моторного (транспортного)
страхового бюро України до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди в порядку регресу
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_4) на
користь Мотороного (транспортного)
страхового бюро () 17231
грн. 09 коп. на відшкодування шкоди в
порядку регрусу та 239 грн. 40 судовий
збір.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: М.О. Макаров

Л.М. Болтунова

В.О. Тамакулова