У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Леванчука А.О., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Харківська
міська рада, про виділ в натурі частки
із спільної часткової власності та
визначення порядку користування
земельною ділянкою за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 4 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що вона є власником
429/1920 частки житлового будинку з
господарськими спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Співвласниками
зазначеного будинку в різних частках є
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Між
ними виникають спори щодо користування
житловим будинком та земельною
ділянкою, з вини відповідача ОСОБА_4
вона позбавлена можливості
користуватись належною їй частиною
будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3,
уточнивши позовні вимоги, просила суд
виділити їй в натурі належні 429/1920
частки у праві власності на житловий
будинок з господарськими спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1; у житловому
будинку літ. «А-1»: приміщення 1-4 площею
7,2 кв. м, приміщення 1-5 площею 17,9
кв. м; у прибудові «а4» приміщення 1-6
площею 12,8 кв. м; у прибудові літ. «а»
частину приміщення 1 площею 3,3 кв. м;
загальною площею 41,2 кв. м,
загальною вартістю 54 237 грн, що більше
покладеного на її частку на 4 999
грн та складає 25/100 частки будинку.
Також просила перерозподілити частки
співвласників у праві спільної
часткової власності на спірний
житловий будинок, та вважати належними
їй 25/100 частки будинку замість 429/1920
частки, що належали раніше; ОСОБА_4 - 53/100
частки будинку замість 353/640 частки;
ОСОБА_5 - 11/100 частки будинку замість 45/400
частки; ОСОБА_6 - 11/100 частки будинку
замість 45/400 частки, стягнути з неї на
користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в
розмірі 7 111 грн, земельну ділянку
площею 595 кв. м залишити у спільному
користуванні співвласників.

У липні 2013 року відповідачі звернулися
до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
про припинення права власності на
частку в спільному майні та визнання
права власності.

Ухвалою Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 3 червня 2014
року зустрічний позов залишено без
розгляду з підстав, передбачених
п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 4 червня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 23 вересня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено в
натурі ОСОБА_3 на належні їй 429/1920 часток
у праві власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
у АДРЕСА_1, у житловому будинку літ. «А-1»
приміщення 1-5 площею 17,9 кв. м, у
прибудові літ. «а4» приміщення
1-6 площею 12,8 кв. м, по надвірним
спорудам: 1/2 частку воріт № 1, 1/2 частку
паркану № 2, 1/2 частку паркану № 4 та 1/2
частку вимощення 1, а всього майна на
загальну суму 49 194 грн 50 коп.

Зобов'язано ОСОБА_3 провести наступні
переобладнання в будинку літ.
«А-1»: між приміщеннями 1-4 та 1-5, 1-6 та 1
демонтувати дверний блок, закласти
дверний отвір; при вході до приміщення
1-6 влаштувати дверний проріз,
встановити дверний блок.

Зобов'язано ОСОБА_4 провести наступні
переобладнання в будинку літ.
«А-1»: між приміщенням 1-2 та 1-3
влаштувати дверний отвір, встановити
дверний блок.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку
літ. «А-1»: влаштувати окремі системи
електропостачання, газопостачання та
опалення; влаштувати окремі лази на
горище.

Вищезазначені переобладнання в
житловому будинку літ. «А-1» здійснити у
відповідності до вимог чинного
законодавства щодо будівельних норм та
правил, отримавши відповідні дозволи
на здійснення вищезазначених робіт по
переобладнанню житлового будинку.

Перерозподілено частки співвласників
у праві спільної часткової власності
на житловий будинок з надвірними
спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 та
вирішено вважати, що ОСОБА_3 належить
23/100 частки замість 429/1920 часток,
ОСОБА_4 належить 55/100 частки замість 353/640
часток, ОСОБА_5 належить 11/100 часток
замість 45/400 часток, ОСОБА_6 належить 11/100
часток замість 45/400 часток. Земельну
ділянку площею 595 кв. м, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, залишено у
спільному користуванні співвласників.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
позивач у встановленому законом
порядку набула право власності на
частину спірного житлового будинку з
господарськими спорудами і вона бажає
користуватися належною їй власністю,
отже, відповідно до положень ст. 321 ЦК
України вона не може бути позбавлена
цього права чи обмежена у його
здійсненні. При цьому суд прийняв
другий варіант розподілу, наданий у
експертному висновку, оскільки він
найбільше наближений до ідеальних
часток співвласників, не потребує
значних переобладнань при досягненні
цього виділу та виплати компенсацій.
При цьому суди зазначили, що згода
орана влади на заплановані
переобладнання та перепланування
сторони повинні отримати під час
виконання рішення суду.

Проте повністю погодитись із таким
висновком суду не можна, оскільки суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають; суди не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, при
цьому порушили норми як
процесуального, так і матеріального
права.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що садиба розташована за
адресою: АДРЕСА_1, належить на праві
приватної власності
ОСОБА_3 - 429/1920 частки, ОСОБА_4 - 20/640 і 90/400
частки, ОСОБА_5 - 45/400 частки, ОСОБА_6 - 45/400
частки. Згідно з технічним паспортом на
зазначений будинок він складається з
двох житлових будинків літ. «А-1»,
забудови 1960 року, з прибудовами та
житлового будинку літ. «Б-1», забудови
1982 року з прибудовами. Власники: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, займають житловий
будинок літ. «Б-1» з прибудовами та
частину надвірних будівель, які вони
отримали в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_4 Отримані ними будівлі
складають 45/100 частки садиби. 55/100 частки
садиби, складаються з: будинку літ. «А-1»
з прибудовами літ. «а», «а4», «а5», льоху
літ. «В», льоху літ. «Г», сараю літ. «К»,
вбиральні літ. «Л», воріт № 1, паркану №
2, колодязю № 3, паркану№ 4, вимощення 1;
загальною вартістю 121 201 грн, які
успадкували в різних частках позивач
ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 після
смерті батьків позивача: ОСОБА_7 та
ОСОБА_8

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено,
що поділ (виділ частки) майна, що є
об'єктом спільної часткової власності,
в натурі між співвласниками припиняє
право спільної часткової власності
щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ
(виділ частки) є можливим якщо кожній зі
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку самостійним виходом,
що виключає можливість залишення у
спільному користуванні співвласників
будь-яких приміщень будинку.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування й розпорядження своїм
майном.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 просила суд провести виділ її
частки майна за першим варіантом
судової будівельно-технічної
експертизи від 28 лютого 2014
року, згідно з яким її частка
збільшується менше ніж на 3/100 частки.

Разом з тим збільшення
частки ОСОБА_3 на ці 3/100 частки надають
можливість виділити в її користування
саме ті приміщення, які за життя
займали її спадкодавці, право яких на
проживання в житловому будинку літ.
«А-1»: приміщення 1-4 площею 7,2 кв. м,
приміщення 1-5 площею 17,9 кв. м; у
прибудові «а4» приміщення 1-6 площею 12,8
кв. м; у прибудові літ. «а» частину
приміщення 1 площею 3,3 кв. м; загальною
площею 41,2 кв. м, що складає 25/100 частки
будинку ніхто не оспорював.

Крім того, як зазначала
ОСОБА_3, саме вищевказані приміщення
вона зі згоди ОСОБА_4 зайняла після
смерті своєї матері в 2009 році та
заселила в них свого сина з дитиною й
приміщення досі знаходяться в її
користуванні.

Так, різниця між першим та другим
варіантом судової
будівельно-технічної експертизи від 28
лютого 2014 року полягає в кількох
квадратних метрах, які знаходяться в
маленькій кімнаті 1-4, площею 7,3 кв. м,
однак даною кімнатою завжди
користувалась мати ОСОБА_3 і кімната
мала та має вхід тільки з частини, яка
виділяється в користування останньої.

При цьому за першим варіантом судової
будівельно-технічної експертизи від
28 лютого 2014 року обсяг
переобладнань не значно перевищує
переобладнання за другим варіантом
висновку експерта, які в більшості
фактично робитиме позивач.

Однак суди на зазначені доводи
позивача та обставини справи у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України уваги не звернули та не
врахували, що у будинку літ. «А-1» вже
склався фактичний порядок
користування житловим будинком між
співвласниками, який існував на
протязі багатьох років.

Крім того, апеляційний суд,
переглядаючи рішення суду, не звернув
уваги на те, що здійснення
переобладнання й перепланування в
будинку потребує отримання дозволу
виконавчого комітету місцевої ради та
узгоджень із компетентними органами,
передбачених ст. 152 ЖК УРСР, оскільки
районний суд зазначив, що певні
переобладнання повинні бути виконані
сторонами при виконанні судового
рішення й питання щодо узгодження
переобладнання можуть бути
врегульовані саме під час звернення
судового рішення до виконання.

У пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 4 жовтня 1991
року № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» судам розґяснено, що при
вирішенні справ про виділ в натурі
часток жилого будинку, що є спільною
частковою власністю, судам належить
мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.
115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

У тих випадках, коли
для поділу необхідне переобладнання та
перепланування будинку, він
проводиться при наявності дозволу на
це виконкому місцевої Ради (ст.
152 ЖК УРСР). Якщо сторона оспорює
рішення виконкому щодо дозволу на
переобладнання та перепланування і
воно є необґрунтованим, суд може не
погодитись з ним, мотивуючи це в
рішенні.

Отже, згода органу
державної влади на заплановані
переобладнання та перепланування при
реальному поділі житлового будинку
згідно висновку експертизи повинні
бути отримані до ухвалення рішення
суду, а не після його ухвалення, так як
така згода є однією з умов для
вирішення та задоволення позову.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України суди на зазначені положення
закону уваги не звернули; доводів
сторін належним чином не перевірили,
прийняли до уваги варіант судової
будівельно-технічної експертизи, який
погіршує умови експлуатації будинку,
оскільки облаштування окремого входу
до будинку, приводить до зменшення
житлової площі будинку, про що зазначав
у апеляційній скарзі ОСОБА_4, та дійшли
передчасного висновку про часткове
задоволення позову з урахуванням
другого варіанту судової
будівельно-технічної експертизи від 28
лютого 2014 року.

За таких обставин ухвалені судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 4 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 23 вересня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

А.О. Леванчук

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко