Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Галущенко
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 336/6336/14
Справа № 22ц/778/ 5511/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 03.11.2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року Публічне акціонерне
товариства комерційний банк
"Приватбанк" (далі-Банк) звернувся до
суду з позовом (який уточнив) до ОСОБА_1
про стягнення грошових коштів за
кредитним договором, посилаючись на те,
що за договором кредитного ліміту від
11.01.2006 року відповідач одержав в Банку
5000 грн. з виплатою 48% річних на строк
який співпадає зі строком кредитної
картки. Про те свої зобов'язання щодо
своєчасного повернення кредиту та
відсотків за користування кредитом на
виконує. У зв'язку з цим, на 28.07.2014 року,
виникла заборгованість на загальну
суму 9700 грн. 67 коп., із яких: 8762 грн. 57 коп.
- заборгованість за кредитом, 500 грн.
штраф фіксована частина та 438 грн. 10 коп.
штраф процентна складова.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 03.11.2014 року
заявлені вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач просив
скасувати ухвалене рішення,
стверджуючи тільки на тому, що суд
неправильно встановив обставини
справи щодо наявності між сторонами
кредитних відносин.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів судової палаті з
цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи видно, що 11.01.2006
року відповідач одержав в Банку 5000 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 48 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с.10-б).

Також, суд дізнався, що Строк дії картки
визначено до квітня 2014 року (а.с.52).

Свої зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та відсотків за
користування кредитом позичальник не
виконував належно. У зв'язку з цим, на
28.07.2014 року, виникла заборгованість на
загальну суму 9700 грн. 67 коп., із яких: 8762
грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом,
500 грн. штраф фіксована частина та 438
грн. 10 коп. штраф процентна складова
(а.с.41).

Як вбачається із змісту заяви,
позичальник ознайомився і погодився з
Умовами та Правилами надання
банківських послуг а також Тарифами
банку, які були надані йому для
ознайомлення в письмовому вигляді
(а.с.10-б).

Своїм підписом ОСОБА_1 ствердила факт
отримання повної інформації про умови
кредитування в комерційному банку
"Приватбанк".

Відповідно до вимог ст.207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Підписавши 11.01.2006 року заяву про
відкриття рахунку та надання послуг у
формі кредиту в сумі 5000 грн.,
визначенням строку дії, порядку
погашення, базової процентної ставки
та розміру комісії, позичальник уклав
договір про надання банківських послуг
у письмовій формі.

Пунктом 2 Умов і Правил надання
банківської послуги, за якою
відповідач звернувся до Банку,
визначено, що погашення кредиту
провинно здійснюватись в строки і
порядку передбачених договором (а.с.11).

У апеляційній скарзі боржник заявляє
про неправомірність не застосування
наслідків спливу строків позовної
давності до спірних правовідносин.

Як слідує із справи, раніше, за судовим
наказом від 10.07.2008 року, з відповідача
була стягнута заборгованість, яка
виникла на 10 липня 2008 року (а.с.6).

Суд наголошує, що згадане рішення є
преюдиційним щодо наявності між
сторонами кредитних відносин (ст.60 п.4
ЦПК)

Також, районним судом встановлено, що у
позичальника зобов'язання за кредитним
договором виникли з 11.01.2006 року й мали
тривати до кінця квітня 2014 року, а отже
на момент звернення Банку до суду
позовна давність у цих правовідносинах
не сплила.

З огляду на викладене аргументи
апеляційної скарги щодо скасування
рішення суду з приводу його
необґрунтованості не можуть прийняті
до уваги.

За ст.526 ЦК зобов'язання мають
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК
боржник зобов'язаний сплатити позивачу
всі нараховані і несплачені суми за
умовами договору.

З огляду на це, суд першої інстанції мав
право на задоволення позову про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Беручи до уваги наведене, районний суд
правильно вирішив справу і ухвалив
законне рішення, а тому скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 03.11.2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: