АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Батрин О.В. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
01 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Андрієнко А.М., Рейнарт І.М.
за участю: представника позивача
представника відповідача - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 18 червня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
треті особи Приватне акціонерне
товариство «Українська
пожежно-страхова компанія», Товариство
з обмеженою відповідальністю «ЮНІКОМ
АВТО» про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_6
звернувся до суду з вищевказаним
позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги, що
18 травня 2012 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля Nissan Almera, номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та
автомобіля Меrsedes S550, номерний знак
НОМЕР_2, який належить позивачу. Майнова
шкода, завдана позивачу внаслідок
пошкодження автомобіля склала 108 073,43
гривень із яких ПрАТ «Українська
пожежна страхова компанія» виплатила
позивачу страхове відшкодування у
розмірі 49 000 гривень. Не відшкодованими
залишились кошти в розмірі 59 073, 43
гривни, які підлягали до стягнення з
винної особи. Також позивач просив
задовольнити вимоги щодо стягнення
завданої моральної шкоди та витрати по
оплаті правової допомоги.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 18 червня 2014 року позов було
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 50
586,98 гривень майнової шкоди та 750
гривень у відшкодування моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
сплачений судовий збір та витрати на
оплату правової допомоги у розмірі 2 000
гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду
представником відповідача було подано
апеляційну скаргу, де останній ставив
питання про його скасування та
постановлення нового про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.
Вказуючи при цьому на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Представник апелянта та апелянт у
судовому засіданні підтримали подану
апеляційну скаргу, просили суд її
задовольнити.

Представник позивача не визнав
апеляційну скаргу, заперечував проти
її задоволення.

Заслухавши доповідь судді -доповідача,
вислухавши пояснення осіб які
з'явилися у судове засідання, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
подана апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу Nissan Almera, номерний
знак НОМЕР_1 - ОСОБА_4 на час
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована у ПрАТ «Українська
пожежна страхова компанія» на підставі
полісу АВ/1984029 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, яка і виплатила
страхове відшкодування позивачу у
розмірі 49 000 гривень, тобто в межах
ліміту відповідальності та за
вирахуванням франшизи.

Відповідно до рахунку-фактури від 23
травня 2012 року виданого ТОВ «ЮНІКОМ
АВТО», вартість проведеного ремонту
автомобіля позивача становить 108 073,43
гривень, у зв'язку з чим позивач просив
суд стягнути майнову шкоду з
відповідача, що не покривається
полісом обов'язкової цивільно-правової
відповідальності у розмірі 59 073, 43
гривни.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов частково виходив з положень ст. 59
ЦПК України та вважав, що допустимим
доказом визначення вартості майнового
збитку є дані звіту № 1656 про незалежну
оцінку від 23 травня 2012 року,
проведеного за заявою ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія, а не рахунок
-фактура від 23 травня 2012 року виданий
ТОВ «ЮНІКОМ АВТО». З урахуванням того,
що позивачем не було надано доказів на
сплату коштів саме ТОВ «ЮНІКОМ АВТО у
розмірі 59 073, 43 гривни, то оплата
зазначених коштів у відповідності до
квитанції ФОП ОСОБА_8 у відповідності
до акту виконаних робіт від 7 квітня 2014
року, тобто пізніше, ніж через рік після
проведення дійсного ремонту
автомобіля позивачем, судом до уваги не
бралася. Відтак стягнення підлягали
кошти в розмірі 50 586, 98 гривень ( 99 586, 98 - 49
000 ).

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон який їх
регулює.

Звертаючись з апеляційною скаргою
апелянт вказував на те, що звіт № 1656 про
незалежну оцінку від 23 травня 2012 року ,
проведений за заявою страхової
компанії не є доказом дійсного розміру
матеріального збитку заподіяного
позивачу. В матеріалах справи є рахунок
фактура від 23 травня 2012 року на суму
108073, 43 гривни, який був виставлений ТОВ
«Юніком Авто» для попередньої оплати
ремонту. Страховою компанією на даний
рахунок було перераховано суму
страхового відшкодування у розмірі 49
тисяч гривень. І згідно тексту наряду -
замовлення вбачалось що роботи
виконані згідно з рахунком фактурою
від 23.05.2012 року повністю та в строк. А
відтак, у суду не було підстав вважати,
що ремонтні роботи не були виконані в
повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що зазначені
вище доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження, так як
перелік виконаних робіт у
відповідності до наряд -замовлення ( 23
позиції - а.с. 119) не узгоджується з
переліком необхідних ремонтних робіт
визначених у відповідності до рахунку
- фактури ( 77 позицій).

Матеріали справи не містять у собі
доказів на підтвердження того, що
кошти отримані від страхової компанії
як страхове відшкодування були
достатніми для повного комплексу
відновлювальних робіт. Не було надано
таких доказів і апелянтом у ході
розгляду справи хоча відповідності до
вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, не
заслуговують на увагу і доводи
апелянта щодо безпідставності
врахування в суму відшкодування ПДВ
так як всі роботи та заміна запчастин
були виконані повністю та в строк в
межах вартості ремонтних робіт - 49 000
гривень.

Задоволення вимог позивача свідчить
про необхідність заміни деталей, які
включають в себе нарахування ПДВ, а не
є підтвердженням ремонтних робіт.

Щодо доводів апеляційної скарги в
частині не вирішення судом першої
інстанції питання щодо передачі
відповідачу замінених деталей,
колегія суддів вважає, що відповідач
не позбавлений можливості вирішення
цього питання у відповідності до
положень ст. 220 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом були порушені норми
матеріального права які б призвели до
постановлення рішення що підлягає
скасуванню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з
доводів викладених у апеляційній
скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 18 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: