Провадження №2/522/9046/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та просить розірвати між ними
шлюб, зареєстрований 14 червня 1997 року у
Відділі державної реєстрації актів
цивільного стану Одеського міського
управління юстиції, актовий запис № 537.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 14
червня 1997 року сторони знаходяться в
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу
спільних дітей не мають.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що
подружнє життя з відповідачем не
склалось у зв'язку з несумісністю
характерів, різними поглядами на шлюб,
сім'ю та плани на майбутнє. Сімейні
стосунки постійно погіршувались, між
ними постійно виникали конфлікти. В
результаті вищевказаного вони
втратили почуття любові, дружби та
взаємоповаги.

Також позивачка зазначає, що з 2010 року
сторони не проживають разом, не ведуть
спільного господарства, тобто шлюбні
відносини між ними фактично припинені.
Примирення між ними неможливе, а
подальше спільне життя та збереження
шлюбу суперечить їх інтересам.

Представник ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 позов визнала, не
заперечувала проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши думки представників сторін,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов
про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя. Тоді
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя і постановляє рішення
про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 14 червня 1997 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відділі
державної реєстрації актів цивільного
стану Одеського міського управління
юстиції був зареєстрований шлюб,
актовий запис № 537, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

Від шлюбу сторони спільних дітей не
мають.

Подружнє життя в ОСОБА_1 з відповідачем
не склалось у зв'язку з несумісністю
характерів. Сімейні стосунки постійно
погіршувались, між ними постійно
виникали конфлікти. В результаті
вищевказаного вони втратили почуття
любові, дружби та взаємоповаги.

Також судом встановлено, що з 2010 року
сторони не проживають разом, не ведуть
спільного господарства, тобто шлюбні
відносини між ними фактично припинені.
Примирення між ними неможливе, а
подальше спільне життя та збереження
шлюбу суперечить їх інтересам.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» оскільки
розгляд справи провадиться в межах
заявлених вимог і на підставі поданих
доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК
повинні вимагати від осіб, що подали
заяву, повного викладення обставин,
якими обґрунтовуються дані вимоги, й
посилання на засоби їх доказування.

Відповідно до ст. 51 Конституції України
шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має
рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка
змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що заява про розірвання
шлюбу відповідає дійсній волі дружини
та чоловіка і що після розірвання шлюбу
не будуть порушені їхні особисті та
майнові права, а також права їхніх
дітей.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що подальше спільне життя
подружжя суперечить інтересам сторін
та унеможливлює їх примирення, тому
його слід розірвати.

Керуючись ст. 51 Конституції України, п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст. 24, 105,
109, 110, 112, 113, 115, 157, 160 СК України, ст.ст. 3, 4,
5, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 14 червня 1997 року у
Відділі державної реєстрації актів
цивільного стану Одеського міського
управління юстиції, актовий запис № 537,
змінивши прізвище позивачки на
дошлюбне «ОСОБА_1».

Рішення суду про розірвання шлюбу
після набрання ним законної сили
надіслати до Відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції
для проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Ю.Б. Свячена