№2/760/5606/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року Солом'янський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Зінченко С.В.

при секретарі
Резніченко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»
про виплату середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з вказаним
позовом, в якому просила стягнути з
відповідача на свою користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 20.06.2013 року
по 16.07.2014 року в сумі 32709,40 гривень.

В обґрунтування вимог позивач вказує,
що з червня 2012 року вона працювала на
ПАТ «Мостобуд» прибиральницею та була
звільнена наказом №32-ВК від 17.06.2013 року.

Як зазначає позивач, звільняючи її з
20.06.2013 року відповідачем було виплачено
остаточні заборгованості з сум
нарахованої заробітної плати та
вихідну допомогу, але не було виплачено
повністю компенсації за значні
затримки виплат заробітної плати, а
саме виплати належних позивачу 19 грн. 29
коп. компенсації за затримку
розрахунку при звільненні відбулася
тільки 16.07.2014 року у касі підприємства.

Таку затримку позивач вважає істотним
порушенням власних прав та інтересів, а
тому і звернулась до суду із даним
позовом, в якому, посилаючись на
положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України,
просить стягнути з відповідача 32709 грн.
40 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 20.06.2013 року по 16.07.2014 року.

В судовому засіданні представник
позивача позивні вимоги підтримав та
просив про задоволення позову,
посилаючи на обставини та підстави
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти фактичних обставин,
вказаних позивачем та її
представником, не заперечував,
підтвердивши факт затримки виплати
позивачу належних їй 19 грн. 29 коп.
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні, яка відбулася тільки 16.07.2014
року у касі підприємства, проте
заперечував проти визначення розміру
позовних вимог, вважаючи їх
неспівмірними із розміром затриманої
виплати.

Суд, заслухавши пояснення
представників та дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного
висновку.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2012
року працювала на ПАТ «Мостобуд»
прибиральницею та була звільнена
наказом №32-ВК від 17.06.2013 року.

Як зазначив представник позивача,
звільняючи ОСОБА_1 з 20.06.2013 року,
відповідачем було виплачено остаточні
заборгованості з сум нарахованої
заробітної плати та вихідну допомогу,
але не було виплачено повністю
компенсації за значні затримки виплат
заробітної плати, а саме виплати
належних позивачу 19 грн. 29 коп.
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні відбулася тільки 16.07.2014 року
у касі підприємства.

Таку затримку позивач вважає істотним
порушенням власних прав та інтересів, а
тому і звернулась до суду із даним
позовом, в якому, посилаючись на
положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України,
просить стягнути з відповідача 32709 грн.
40 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 20.06.2013 року по 16.07.2014 року.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство повинне виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р.
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
установивши, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення.

Враховуючи те, що на день постановлення
рішення у справі такий розрахунок
відповідачем з позивачем проведено
16.07.2014 року, то суд приходить до
висновку про наявність підстав,
передбачених ст. 117 КЗпП України, для
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні до
дня проведення такого розрахунку.

В той же час, суд, оцінюючи
обґрунтованість вимог позивача,
враховує правову позицію Верховного
Суду України, викладену в постанові
Верховного Суду України від 21.11.2011 року
(а.с. 49-54), і виходить з того, що дійсно
під час звільнення ОСОБА_1 підприємство
не провело з нею розрахунок, але з
позовом до суду ОСОБА_1 звернулась
більше, ніж через рік після звільнення,
а тому відповідно до положень ст. 117
КЗпП України розмір відшкодування за
час затримки розрахунку необхідно
визначити з урахуванням істотності
суми заборгованості порівняно із
середнім заробітком та тієї обставини,
що позивач тривалий час не звертався до
суду за вирішенням спору про стягнення
заборгованості із заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Згідно з матеріалами справи, розмір
середньомісячної заробітної плати
позивача становить 2500 грн. 00 коп., в той
час як розмір невиплачених позивачу
коштів становить 19 грн. 29 коп. і з
позовом позивач звернулась майже через
1 рік та 2 місяці з часу її звільнення.

За таких обставин суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для визначення розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням суми
заборгованості із заробітної плати,
частки, яку вона становила в заявлених
вимогах, істотності цієї частки
порівняно із середнім заробітком, часу
звірення особи до суду з моменту її
звільнення, а тому суд вважає
правильним визначити розмір такого
відшкодування в сумі 385 гривень 80
копійок, що складає двадцятикратний
розмір невиплаченого вчасно грошового
відшкодування.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги частково
обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню, а
отже з відповідача на користь позивача
слід стягнути 385 гривень 80 копійок в
рахунок відшкодування середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, а в решті вимог
відмовити.

Враховуючи вищевикладене, на підставі
ст. ст. 40, 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, п.20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №13 від 24.12.1999р. «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», керуючись ст.ст. 27, 31, 60, 88,
208, 209, 212, 214-216 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»
про виплату середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Мостобуд» на користь
ОСОБА_1 385 гривень 80 копійок в рахунок
відшкодування середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Мостобуд» в дохід держави
243 гривні 60 копійок судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду через
Солом'янський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: