КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/2278/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

за участю секретаря -
Харитонової І.С., Гарнаженко Н.С.,

Мельничуковської К.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про стягнення матеріальної та
моральної шкоди завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Київського
районного суду м. Одеси з позовною
заявою до ОСОБА_4, в якій просить суд
стягнути з відповідача на її користь 20
344,21 грн. - відшкодування матеріальної
шкоди, 5000 грн. - моральну шкоду, а всього
25344 грн. 21 коп., а також просила стягнути
з відповідачки витрати по сплаті
судового збору у розмірі 253,44 грн.

В обґрунтування заявленого позову,
позивачка посилається на те, що 07
жовтня 2010 року сталося ДТП за участю
автомобіля марки «Фольксваген»,
державний номер НОМЕР_1 під її
керуванням, та автомобілем марки
«Опель», державний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_5

В результаті даного ДТП, як вказує
позивачка, згідно з висновком №1004 від
01.11.2010року матеріальний збиток в
результаті пошкодження її автомобіля
«Фольксваген», державний номер НОМЕР_1
складає 19740 грн. 63 коп., також нею було
сплачено 575 грн. за проведення
автотоварознавчого дослідження, 28 грн.
58 коп. за телеграму відповідачці з
повідомленням про проведення
експертизи.

Таким чином, позивачка зазначає, що
загальна сума заподіяного їй збитку
склала 20 344грн. 21коп., яку вона просить
суд стягнути з відповідачки.

Моральну шкоду позивачка обґрунтовує
тим, що зіткнення відбулося зненацька,
вона не могла передбачити настання
дорожньо-транспортної пригоди і
прийняти яких-небудь заходів для його
запобігання, тому в момент зіткнення
вона пережила сильне душевне
хвилювання за своє життя та здоров'я,
вказані обставини призвели до стресу,
що вона пережила та виражаються в
неврівноваженості, підвищеній
дратівливості й порушення сну, що
продовжувалося дуже довго. Через
вказану подію був порушений уклад
життя позивачці, вона не могла вести
звичайний спосіб життя, оскільки вона
була вимушена відкласти свої
заплановані поїздки, виникли великі
складності сімейно-побутового
характеру, так як вона не могла
користуватися своїм автомобілем. Також
відповідачка чинила перешкоди при
розгляді адміністративної справи, та
добровільно шкоду не відшкодувала.

Враховуючи ці обставини, позивачка
була вимушена звернутися до суду з
вказаним позовом.

У судове засідання 16.12.2014року позивачка
не з'явилася, але її представник
надіслав на адресу суду заяву, в якій
просив розглянути справу за його
відсутності, а також зазначив, що
заявлені позовні вимоги підтримує у
повному обсязі та просить суд їх
задовольнити.

Відповідачка - ОСОБА_4 у судове
засідання 16.12.2014 року не з'явилась, але
її представник надав до суду заяву, в
якій просив розглянути справу за його
відсутності, а у задоволенні позовної
заяви ОСОБА_3 відмовити у повному
обсязі, в запереченнях, які були надані
до суду 11.10.2013року зазначив, що позовні
вимоги відповідачка не визнає,
оскільки причина ДТП не встановлена,
винна особа у скоєні ДТП не визначена, а
тому ні матеріальна, ні моральна шкода
стягненню на користь позивачки не
підлягає.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме з висновку по факту
дорожньо-транспортної пригоди від
07.11.2010року, 07 жовтня 2010 року приблизно о
09 годині 30 хвилин на вул. Костанді, в
районі буд. №4 та 4б сталося зіткнення
автомобіля «Фольксваген» д/з НОМЕР_1,
під керуванням водія ОСОБА_3, 1957 року
народження, що проживає: АДРЕСА_1, яка
рухалася від вул. Гаршина в напрямку
Фонтанської дороги, виконуючи поворот
ліворуч до будинків буд. № 4 та 4б, та
автомобіля «Опель» д/з НОМЕР_2 під
керуванням водія ОСОБА_4, 1985 року
народження, що проживає: АДРЕСА_2, яка
рухалась у попутному напрямку прямо,
виконуючи обгін. Внаслідок даної
дорожньо-транспортної пригоди
вказаним транспортним засобам були
заподіяні механічні пошкодження. У
зв'язку з тим, що водії в своїх
поясненнях дають суперечливі
свідчення за обставинами пригоди,
місце зіткнення транспортних засобів
не виключає версії кожного із
учасників пригоди, наявної слідової
інформації на проїзній частині не
виявлено, встановити, хто з водіїв
першим почав виконувати маневр та мав
перевагу в його виконанні, та версія
кого з водіїв обставинах ДТП є технічно
спроможною, не надається можливим
встановити причину та винуватця ДТП.
Тому подальший розгляд матеріалів
дорожньо-транспортної пригоди з
учасниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
завершено, та роз'яснено сторонам право
звернення до суду для вирішення
питання по суті (а.с.4).

Відповідно до висновку №1004 від 01
листопада 2010року експертного
автотоварознавчого дослідження по
визначенню матеріальної шкоди,
завданої власнику автомобіля Volkswagen Polo,
д/н НОМЕР_1, розмір матеріальної шкоди
завданої власнику автомобіля Volkswagen Polo,
д/н НОМЕР_1 внаслідок пошкодження
автомобіля при ДТП, складає 19 740,63грн.
(а.с. 6-12).

Ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 23.04.2014року у
зазначеній справі була призначена
судова автотехнічна експертиза.

Відповідно до висновку № 2241
судової автотехнічної експертизи по
дослідженню обставин зіткнення
автомобілів Volkswagen Polo та Opel Vectra від 29
липня 2014 року встановлено: 1. при
необхідності здійснення лівого
повороту поза перехрестям належні дії
водія автомобіля Volkswagen Polo
регламентувалися вимогами п.п.9.2 ч.б), 9.4,
10.1 Правил дорожнього руху (далі Правил
ДР), тобто їй було слід завчасно подати
сигнал покажчиком лівого повороту, а
так само водію треба переконатися, що
це буде безпечним і не створить
перешкоди або небезпеки іншим
учасникам руху. У даній
дорожньо-транспортній ситуації,
виконанням вимог зазначених пунктів
Правил ДР водій автомобіля Volkswagen Polo мав
у своєму розпорядженні технічну
можливість запобігти зіткненню з
автомобілем Opel незалежно від варіанта
розвитку події. 2. Оскільки на ранній
стадії виконання маневру обгону (перед
його початком) дії водія автомобіля Opel
регламентуються вимогами п.14.2 п.п. б)
Правил ДР, згідно з якими йому слід
переконатися, що водій транспортного
засобу, що рухається спереду по тій же
смузі, не подав сигнал про намір
повороту (перебудування) наліво, то при
розвитку події: за показниками водія
автомобіля Volkswagen, тобто за умови
знаходження лівого повороту Volkswagen у
включеному стані до моменту виїзду
автомобіля Opel на зустрічну смугу для
обгону, дії водія автомобіля Opel у
світлі вимог п.14.2 Правил ДР укладалися
у відмові від виконання маневру обгону;
- за показниками водія автомобіля Opel,
тобто за умови знаходження лівого
повороту автомобіля Volkswagen у
виключеному стані до моменту виїзду
автомобіля Opel на зустрічну смугу для
обгону, дії водія автомобіля Opel у
світлі вимог 14.2 Правил ДР укладалися у
виконанні маневру обгону, що рухається
попутно автомобіля. З моменту
виникнення небезпеки для руху дії
водія автомобіля Opel ( при розвитку
події за поясненнями водія автомобіля
Opel) регламентувалися вимогами п.12.3
Правил ДР у частині вживання заходів по
гальмуванню. При розвитку події за
показниками водія автомобіля Volkswagen у
водія автомобіля Opel існувала реальна
можливість належним виконанням вимог
Правил ДР запобігти настанню ДТП
(зіткнення) шляхом відмови від
виконання маневру обгону до наявності
більш сприятливих умов його
здійснення. При розвитку події за
показниками водія автомобіля Opel на
даному етапі дослідження визначити
розташовував чи ні водій автомобіля Opel
технічною можливістю запобігти
зіткненню з автомобілем Volkswagen не
представляється можливим з причин
вказаних в дослідницькій частині. 3. При
розвитку дорожньо-транспортної
ситуації за поясненнями водія
автомобіля Volkswagen в даному випадку
фактичні дії як водія автомобіля Volkswagen
так і водія автомобіля Opel знаходяться у
причинному зв'язку з настанням ДТП.
Встановити дії кого з водіїв
перебувають у причинному зв'язку з
настанням ДТП при розвитку події за
поясненнями водія автомобіля Opel не
представляється можливим з причин
вказаних в дослідницькій частині. Але
на себе звертає увагу, що у даному
випадку водій автомобіля Volkswagen мав
технічну можливість попередити
зіткнення з автомобілем Opel (а.с. 86-90).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, які її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з виконанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогнебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Як вбачається з висновку №2241 судової
автотехнічної експертизи по
дослідженню обставин зіткнення
автомобілів Volkswagen Polo та Opel Vectra від 29
липня 2014 року, та висновку від 07
листопада 2010року по факту
дорожньо-транспортної пригоди, який
наявний в матеріалах справи, вина
особи, яка винна в скоєнні вказаної
дорожньо-транспортної пригоди, не
встановлена.

Крім того, у судове засідання 06.11.2014року
з'явився експерт - Лопата О.В., який
проводив судову автотехнічну
експертизу та надавав відповідний
висновок, та пояснив суду, що показання
водія автомобіля Volkswagen та водія
автомобіля Opel, які стали учасниками
дорожньо-транспортної пригоди,
протиречать один одному, у зв'язку з
чим, встановити особу, яка є винною в
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди
не вбачається можливим.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Суд вважає,
що в порушення вимог вказаної статті,
позивачем не надано до суду доказів,
які підтверджують її позовні вимоги.

Враховуючи викладене, приймаючи
до уваги, що вина ОСОБА_4 в скоєнні ДТП
не доведена, законних підстав для
стягнення з відповідачки ОСОБА_4
матеріальної та моральної шкоди на
користь позивачки немає, у зв'язку з
чим, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у
зв'язку з відмовою у позові, витрати по
сплаті судового збору позивачу не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.