Справа № 510/1712/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2014 р.
Ренійський районний суд
Одеської області

у складі: головуючого - судді
Бешлієвої Т.А.;

при секретарі -
Івановій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Рені Одеської
області подання начальника відділу
державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України, -

В С Т А Н О В И В :

До Ренійського районного суду Одеської
області надійшло подання начальника
відділу державної виконавчої служби
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області ОСОБА_2 про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України,
зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2
55кв.8, у праві виїзду за межі України без
вилучення паспорту до виконання нею
своїх зобов’язань по сплаті недоїмки,
згідно виконавчого провадження № 41296699
про стягнення на користь Управління
Пенсійного фонду України у Ренійському
районі недоїмки у сумі 743 грн. 34 коп.

У судове засідання представник ВДВС
Ренійського РУЮ Одеської області не
з’явився, надіслав на адресу суду
заяву, в якій просив розглянути подання
без його участі.

Дослідивши подання та
додані до нього копії матеріалів
виконавчого провадження, суд вважає, що
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що на примусовому
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Ренійського
районного управління юстиції Одеської
області перебуває видана УПФУ у
Ренійському районі Одеської області
вимога № Ф 65 У від 26.03.2012 р. про
стягнення з ОСОБА_1П, як фізичної
особи-підприємця, на користь УПФУ у
Ренійському районі Одеської області
недоїмки у розмірі 743 грн. 34 коп. (без
урахування погашеної боржником частки
заборгованості у розмірі 150 грн.), що
підтверджується копією цієї вимоги
доданою до направленого подання.

В направленому до суду поданні
зазначено, що 17.04.2014 року начальник УПФУ
у Ренійському районі Одеської області
звернулася до ВДВС Ренійського
районного управління юстиції Одеської
області з клопотанням про звернення до
суду з поданням про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України, мотивуючи
заявлене клопотання тим, що боржником
не виконується вимога № ф 65 від 26.03.2013
року по сплаті залишку суми недоїмки у
зв’язку з чим стягувач просить
обмежити боржника у праві виїзду за
межі України.

В поданні також вказано, що станом на
17.09.2014 року заборгованість по сплаті
недоїмки у ОСОБА_1 складає 743 грн.34 коп. і
вказане свідчить про те, що зазначена
особа свої зобов`язання щодо сплати
недоїмки не виконує відповідно до
вимоги Управління ПФУ та не вживає
заходів щодо їх виконання.

В поданні зазначено, що ОСОБА_1
зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
В рамках проведення виконавчих дій за
зазначеною адресою боржнику
рекомендованими листами неодноразово
надсилались виклики державного
виконавця. Виходом за вказаною адресою
було встановлено, що ОСОБА_1 за цією
адресою тривалий час не проживає. Зі
слів сусідів, боржник виїздить на
заробітки за межі України, за вказаною
адресою з’являється один раз на три
місяці на декілька днів, за час
знаходження на території України за
місцем мешкання виклики державного
виконавця ігнорує.

З копій матеріалів виконавчого
провадження (різних запитів, актів та 2
викликів до державного виконавця ),
доданих до подання ВДВС Ренійського
районного управління юстиції,
вбачається, що ОСОБА_1 не працює, у УСЗН
Ренійської райдержадміністрації на
обліку не перебуває і соціальної
допомоги не отримує, відкритих
рахунків у банках і інших фінансових
установах України у неї не має,
автотранспорт також відсутній.

Згідно діючого законодавства
примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів ( посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі їх не
виконання у добровільному порядку,
визначені у Законі від 21.04.1999 року № 606-
Х1V «Про виконавче провадження» з
послідуючими змінами, внесеними до
цього закону.

Відповідно до ст. 11
вищеозначеного Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець має
право звернутися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Згідно ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках якщо: діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України; він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), - до виконання
зобов'язань.

Таким чином, відповідно до
зазначених норм законів, громадянинові
України може бути тимчасово відмовлено
у виїзді за кордон в разі наявності у
нього невиконаного зобов'язання та
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи) - до виконання
зобов'язань.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано
вирішення судом питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України.

Згідно з ч.1, 2 ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника – фізичної особи або
керівника боржника-юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів ( посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу виконавчої служби.
Згідно з вимогами ст. 377-1 ЦПК України
суд негайно розглядає подання без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб`єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню.

Зокрема, задоволення такого
подання можливо лише за умови
доведеності факту ухилення боржника
від виконання зобов`язання.

Оскільки, відповідно до
положення ч.2 ст. 377-1 ЦПК України подання
розглядається судом негайно без
виклику чи повідомлення сторін чи
інших заінтересованих осіб, то на
державного виконавця покладається
тягар доказування факту ухилення
боржника від виконання зобов`язання.
При розгляді такого подання суд
повинен враховувати також і те, що
передбачена законом така юридична
санкція, як тимчасове обмеження у
праві виїзду застосовується не за
наявність самого факту невиконання
зобов`язань, а за ухилення від їх
виконання.

Під ухиленням слід розуміти
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборна сила,
події тощо).

При цьому обмеження є
крайньою мірою до боржника і
застосовується у виняткових випадках,
коли відсутня будь-яка об'єктивна
можливість виконання судового рішення
без застосування цих заходів, водночас
обмеження у праві виїзду за межі
України створить для нього негативні
наслідки та стимулюватиме останнього
до якнайшвидшого виконання зобов'язань
(рішення).

Однак з наданих суду копій
матеріалів виконавчого провадження,
доданих до подання, не встановлено
обставин, які б могли бути достатніми
підставами для обмеження боржника у
праві виїзду за межі України та
свідчать про умисне ухилення.

Так, в самому поданні вказано, що
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_4, але доказ цієї обставини
в копіях матеріалів виконавчого
провадження наданих суду відсутній.

Більш того, згідно копії
відповіді на запит виконавчої служби
до Ренійського РС ГУДМС України в
Одеській області ОСОБА_1 знята з
реєстраційного обліку ще 12.08.2011 року
згідно рішення Ренійського районного
суду.

В наданих копіях матеріалів
виконавчого провадження також
відсутні достатні докази належного
повідомлення ОСОБА_1П, як боржника, про
наявність невиконаного зобов'язання та
залишку боргу, оскільки виклики на
08.09.2014 року та на 21.05.2014 року державний
виконавець посилав ОСОБА_1 на
вищевказану не підтверджену адресу.
Відсутні і поштові повідомлення з
особистими підписами ОСОБА_1 про
отримання викликів державного
виконавця, у зв’язку з чим неможна
вважати означені виклики такими, що
належним чином вручені боржнику.

Щодо наданих суду копій
актів державного виконавця від 05.05.2014 р.
та 16.09.2014 р., в поданні зазначено, що
виходом за адресою мешкання боржниці
було встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5,
однак тривалий час за вказаною адресою
не проживає, про що державним
виконавцем був складений відповідний
акт у присутності понятих. Однак, в
наданих актах від 05.05.2014 року та від
16.09.2014 року вказана зовсім інша
інформація про те, що при виході
державного виконавця за вищевказаною
адресою встановлено, що боржник не
працює, при цьому підписи самої ОСОБА_1
або мешканців цієї квартири в актах
відсутні. В акті від 05.05.2014 року
вказаний тільки один понятий та
наявний тільки його підпис та підпис
державного виконавця. Чи перевірялось
за вказаною адресою майно боржника
також не зрозуміло, оскільки акти
державним виконавцем складались на
типовому бланку з печатним текстом про
відсутність майна.

Таким чином, з врахуванням
встановлених обставин по наданим
матеріалам, суд приходить до висновку
про недоведеність ухилення боржника
від виконання зобов`язань та неповноту
вчинення державним виконавцем,
передбачених законом «Про виконавче
провадження» виконавчих дій, оскільки
державним виконавцем передбаченими
законом засобами не встановлено місце
реєстрації, проживання, перебування,
або місце знаходження боржника ОСОБА_1
та її майна. Що стосується даних
зазначених у поданні зі слів сусідів
про те, що боржник виїздить за межі
України на заробітки, означені
обставини також нічим документально не
підтверджені.

Таким чином, враховуючи
неповноту вчинення виконавчих дій та
відсутність доказів на підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
своїх боргових зобов'язань, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
подання слід відмовити.

При відмові в задоволенні
подання, суддя також виходить з того, що
відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України
фізична особа має право на свободу
пересування.

Відповідно до ст. 16
Міжнародного пакту про громадянські і
політичні права від 16.12.1966 кожна людина
має право покидати будь-яку країну,
включаючи свою власну. Це право не може
бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих,
які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав та
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Керуючись ст. 33 Конституції
України,10 ч.2, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання
начальника відділу державної
виконавчої служби Ренійського
районного управління юстиції Одеської
області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України -
відмовити.

Апеляційна скарга на
ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Т.А. Бешлієва