Справа № 682/3068/14-ц
Провадження № 2/682/921/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року

Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Маршал І.М.,

секретаря Мелашенко О.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Славута
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про
захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ТОВ «Лізингова компанія
«Еталон» про захист прав споживачів. В
обґрунтування позову вказував, що в
квітні 2014 року у газеті «Обява» №13 ( 217)
він побачив оголошення про продаж
тракторів на виплату, зателефонувавши
дізнався, що продаються трактори
різних марок, для їх придбання потрібно
сплатити перший внесок та забрати
техніку. 28.04.2014 року він разом із
товаришем ОСОБА_2 приїхали до м.
Тернополя у офіс по вул. Медова, 18, де
йому стало відомо, що продавцем
трактора є ТзОВ «Лізингова компанія
«Еталон». Працівниками відповідача
йому було роз'яснено порядок придбання
трактора, а саме: він сплачує перший
внесок, який становить 10% від вартості
трактора, укладається договір про його
придбання та через тиждень за місцем
його проживання продавець доставляє
трактор, строк оплати 5 років. Із
працівником відповідача у відділенні
КБ «Приват Банк» він сплатив 10% першого
платежу за трактор. По поверненню в
офіс було підписано договір. Договір
він не читав, оскільки працівник
відповідача запевнив його, що то лише
формальність, а усі умови ними
обговорені. За тиждень він
зателефонував до відповідача, де йому
було повідомлено, що трактора ще не
привезли і з подальшими питаннями йому
слід звертатися до головного офісу. Уже
із телефонної розмови із головним
офісом йому стало відомо, що він
сплатив не 10% вартості трактора, а
комісію за укладення договору лізингу,
тому для отримання трактора йому
потрібно сплатити 50% його вартості та в
подальшому сплачувати решту 50% рівними
платежами.

Позивач вважає, що були порушені
його права як споживача, оскільки йому
не було надано повної та достовірної
інформації щодо умов договору,
договірні умови, викладені у п. п. 8.2.1.,
8.2. порушують принцип добросовісності,
є несправедливими, його було введено в
оману щодо істотних умов договору.

Позивач просив визнати недійсним
договір фінансового лізингу №000467 від
28 квітня 2014 року, укладений між ТОВ
«Лізингова компанія «Еталон» та
позивачем, стягнути із відповідача на
користь позивача в рахунок повернення
сплачених коштів за договором
фінансового лізингу №000467 від 28 квітня
2014 року 8000 грн.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали заявлений
позов із викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, до суду надіслав заперечення, в
яких просив залишити позов без
задоволення, провести розгляд справи
без участі представника відповідача.

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши письмові докази,
суд знаходить позов таким, що до
задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 28.04.2014 року
позивач уклав із ТзОВ «Лізингова
компанія «Еталон» договір фінансового
лізингу № 000467 з трьома додатками до
нього.

Відповідно до умов договору
фінансового лізингу лізингодавець
бере на себе зобов'язання придбати
предмет лізингу - трактор Dongfeng DF 244,
зазначений договорі та специфікації,
що є додатком № 3 до договору, вартістю
80 000 грн. у власність та передати
предмет лізингу на умовах фінансового
лізингу у користування
лізингоодержувачу, останній же
зобов'язується прийняти предмет
лізингу та сплачувати лізингові
платежі та інші платежі згідно з
умовами укладеного договору.

Пунктами 5.1, 5.2 договору передбачено, що
предмет договору передається в
користування лізингоодержувачеві
протягом строку, який становить не
більше 90 робочих днів з моменту сплати
лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу,
комісії за передачу предмета лізингу.
Лізингоодержувач має право сплачувати
авансовий платіж впродовж 12 місяців з
моменту підписання договору, платежами
визначеними в додатку №1 до договору.
Авансовий платіж не може бути
сплачений повністю лізингоодержувачем
до сплати комісії за організацію.

Додатком №1 до договору Графік сплати
першого лізингового платежу визначено
розмір комісії за організацію (10%) 8 000
грн., комісія за передачу (3%) 2 400 грн.,
щомісячний платіж 3 333, 33 грн. Додатком
№2 до договору Графік сплати другого
лізингового платежу визначено розмір
авансового платежу (50%).

28.04.2014 року позивач сплатив ТзОВ
"Лізингова компанія «Еталон» 8 000 грн.,
призначення платежу реєстраційний
платіж згідно договору № 000467 від 28.04.2014
року.

При укладенні договору фінансового
лізингу позивач також підписав заяву,
в якій вказано, що він уважно прочитав
та зрозумів умови договору фінансово
лізингу №000467 від 28 квітня 2014 року в
повному обсязі та коректно отримав
інформацію від менеджера-консультанта,
свій примірник договору та додатків до
нього отримав.

Стаття 202 ЦК України визначає правочин
як дію особи, спрямовану на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правомірність правочину
означає, що він є юридичним фактом, який
породжує ті правові наслідки, наступу
яких бажають сторони і які
відповідають вимогам закону.

Відповідно до частини 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно із законом правочин завжди є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Надання послуг при придбанні товару за
оспорюваним договором фінансового
лізингу та умовами якого передбачена
сплата коштів авансом від фізичної
особи протягом року, а також комісії
за організацію та оформлення договору,
комісії за передачу предмета лізингу,
містить ознаки фінансової послуги,
пов'язаної з прямим та опосередкованим
залученням фінансових активів від
фізичних осіб.

Згідно із п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансовими послугами вважаються,
зокрема, послуги з фінансового лізингу.

У частині 1 ст. 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» визначено, що
відносини, які виникають у зв'язку з
договором фінансового лізингу,
регулюються положеннями Цивільного
кодексу України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку з
урахуванням особливостей, що
встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України
«Про фінансовий лізинг» істотними
умовами договору лізингу є: предмет
лізингу; строк, на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу (строк
лізингу); розмір лізингових платежів;
інші умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно зі ст. 16 Закону «Про фінансовий
лізинг» сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором. Лізингові платежі можуть
включати: суму, яка відшкодовує частину
вартості предмета лізингу; платіж як
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях. Обставини, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК
України).

Суд знаходить, що договір фінансового
лізингу № 000467 від 28.04.2014 року між
сторонами укладений із дотриманням
передбачених чинним законодавством
вимог, підписаний сторонами, із чого
слідує висновок, що ними досягнуто
згоди щодо усіх істотних умов договору.

При цьому суд вважає, що покази свідка
ОСОБА_2 в частині того, що ОСОБА_1 в
приміщенні офісу відповідача не було
надано можливості прочитати договір,
суперечать власноручній заяві того ж
ОСОБА_1 від 28.04.2014 року, де ним вказано,
що він прочитав та зрозумів умови
договору фінансового лізингу в повному
обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Тобто, для визначення умов договору
несправедливими, необхідна наявність
одночасно таких ознак: умови договору
порушують принцип добросовісності,
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін і
завдають шкоди споживачеві.

Також згідно з положеннями ч.1, п.п. 2, 4,
7, ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону «Про захист
прав споживачів», нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Забороняється як такі, що вводять в
оману, зокрема: з метою спонукання
споживачів до прийняття швидкого
рішення та позбавлення їх достатнього
періоду часу для прийняття свідомого
рішення. Правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

В ході судового розгляду позивачем не
було надано суду належних та
допустимих доказів, які стверджували
б, що він був введений відповідачем в
оману щодо істотних умов договору,
умови укладеного договору фінансового
лізингу є несправедливими, а також що
стосовно нього була застосована при
укладенні договору нечесна
підприємницька діяльність.

Керуючись ст. 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова
компанія «Еталон» про захист прав
споживачів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Маршал І. М.