Провадження № 2/750/3933/14
У Х В А Л А

24 грудня 2014 року

м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м.
Чернігова Супрун О.П., розглянувши
матеріали позовної заяви фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

23 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_1 позивач
звернувся до суду з позовом, в якому
просить стягнути з Головного
управління юстиції в Чернігівській
області 157 712 грн. заборгованості за
договорами зберігання майна.

Дослідивши матеріали позовної заяви з
додатками, судом встановлено, що
підстави для її розгляду в порядку
цивільного судочинства відсутні.

Згідно ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.
Господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Відповідно до ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарським судам підвідомчі: 1)
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів; 2) справи про банкрутство; 3)
справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції; 4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
юридичною особою та її учасниками
(засновниками, акціонерами, членами), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами, членами) юридичної особи,
пов'язаними із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
такої особи, крім трудових спорів; 5)
справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери; 6) справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів; 7) справи у
спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України; 8) справи за заявами про
затвердження планів санації боржника
до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати:
безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність; з акту
управління господарською діяльністю; з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать; внаслідок
заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом
господарювання, придбання або
збереження майна суб'єкта або суб'єктом
господарювання за рахунок іншої особи
без достатніх на те підстав; у
результаті створення об'єктів
інтелектуальної власності та інших дій
суб'єктів, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Пунктами 2 та 3.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським
судам» від 24.10.2011 № 10, визначено, що з
огляду на приписи ч. 3 ст. 22 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», згідно з якими місцеві
господарські суди розглядають справи у
спорах, що виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, та на вимоги ст. ст. 1, 4-1, 12
ГПК України господарські суди
розглядають справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам ст. 1 ГПК, а
правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер.

З урахуванням суті спору, що виник між
сторонами, та суб’єктного складу його
учасників, вирішення даного спору
віднесено законом до юрисдикції
господарських судів, а тому він не може
бути розглянутий в порядку цивільного
судочинства.

Оскільки позовна заява не підлягає
розгляду судом в порядку цивільного
судочинства, суд відмовляє у відкритті
провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2
ст. 122 ЦПК України. Одночасно роз'яснює
позивачу його право звернутися до суду
для розгляду позову в порядку
господарського судочинства.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.
ст. 1, 2, 12 ГПК України, ст. ст. 15, 122, 293, 294
ЦПК України,

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про стягнення грошових коштів.

Позовну заяву з додатками повернути
позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя
О.П. Супрун