Номер провадження 2/754/5170/14
РІШЕННЯ

Іменем України

11.12.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва у складі:

головуючого - судді Галась І.А.

при секретарі - Фацул М., Маковецькій О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_5, який діє в
свої інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-ті
особи: Деснянський районний відділ
Державної міграційної служби, Орган
опіки та піклування Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення,

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «ПроКредит Банк»
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_5, який діє в свої
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки, шляхом набуття ПАТ «ПроКредит
Банк» права власності на квартиру
АДРЕСА_1 в рахунок часткового
погашення заборгованості за Договором
про надання траншу № 1.36128/3274 від 20.12.2007
року на загальну суму 1722147,99 гривень;
припинити право власності ОСОБА_5 на
квартиру АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_5,
неповнолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_7
звільнити квартиру АДРЕСА_1 від будь -
якого майна та речей. Позивач у своєму
позові посилається на те, що 20 грудня 2007
року між Закритим акціонерним
товариством «ПроКредит Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк») та ОСОБА_5 було
укладено Рамкову угоду № 3274, про те що в
майбутньому надавати позичальнику
кредитні кошти в межах наступних
лімітів кредитування: ліміт суми
кредитування - еквівалент 120000 доларів
США в межах терміну 120 місяців під
максимум 10% річних, Також, укладено
договір про надання траншу від 20 грудня
2007 року, відповідно до якого кредитор
на підставі та умовах Рамкової Угоди №
3274 від 20 грудня 2007 року визначив умови
надання кредиту: розмір кредиту 70000
доларів США; строк користування 66
місяців; проценти - 13,5 річних; цільове
призначення кредиту - придбання
квартири АДРЕСА_1 та інше. В якості
забезпечення виконання зобов'язань
вказаної особи між позивачем
(іпотекодержателем) та відповідачем
ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки
від 20 грудня 2007 року, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований у реєстрі за № 8927. Банк
повністю виконав взяті на себе
Рамковою угодою, договором траншу
зобов'язання щодо надання позичальнику
кредиту. В порушення умов вказаних угод
позичальник своєчасно зобов'язання
щодо погашення кредиту та відсотків
згідно графіку щомісячних платежів за
угодами і договором не виконав,
погашення кредиту не проводив, в
зв'язку з чим є заборгованість, на день
подання позову відповідачем не
погашено ні в добровільному, ні в
примусовому порядку. Оскільки банк
несе витрати по оплаті залучених
коштів (розміщених засобом
кредитування), то зволікання з
повернення кредитного боргу зумовлює
збитки, що і стало підставою для
подання до суду позовної заяви про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову просив
задовольнити, додатково пояснив, що ПАТ
«ПроКредит Банк» вичерпало можливості
врегулювання спору поза ежами судового
розгляду. Крім того, представник
наголосила на тому, що між ПАТ
«ПроКредит Банк» та ОСОБА_5 було
укладено договір, як за своєю природою
не є споживчим.

Відповідач ОСОБА_5, який діє в свої
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
повністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала в повному обсязі,
посилаючись на його безпідставність та
необґрунтованість. Додатково пояснила,
що ОСОБА_5 було укладено Рамкову угоду,
договір про надання траншу та договір
іпотеки, але заборгованість утворилася
з об'єктивних причин, в них тяжке
економічне становище в державі, тяжке
сімейне та матеріальне становище, від
погашення кредиту він не відмовляється
і частково сплачує заборгованість,
шляхом перерахування коштів на рахунки
ВДВС.

Відповідачка ОСОБА_6 проти
задоволення позову заперечувала.

Представники Деснянського
районного відділу Державної
міграційної служби та Органу опіки та
піклування Деснянської районної в
місті Києві державної адміністрації в
судові засідання не з'являлись, в
поданих суду заявах просили справу
слухати за їх відсутності. (а.с.81, 82)

Суд вважає можливим розгляд
справи за відсутності вказаних
представників третіх осіб відповідно
до ст. 169 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши
обставини справи в їх сукупності,
оцінивши за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді справи,
зібрані по справі докази, керуючись
законом, суд дійшов висновку, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2007
року між Закритим акціонерним
товариством «ПроКредит Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк») та ОСОБА_5 було
укладено Рамкову угоду № 3274, про те що в
майбутньому надавати позичальнику
кредитні кошти в межах наступних
лімітів кредитування: ліміт суми
кредитування - еквівалент 120000 доларів
США в межах терміну 120 місяців під
максимум 10% річних. (а.с.8-10)

Між Закритим акціонерним
товариством «ПроКредит Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк») та ОСОБА_5 укладено
договір про надання траншу від 20 грудня
2007 року, відповідно до якого кредитор
на підставі та умовах Рамкової Угоди №
3274 від 20 грудня 2007 року визначив умови
надання кредиту: розмір кредиту 70000
доларів США; строк користування 66
місяців; проценти - 13,5 річних; цільове
призначення кредиту - придбання
квартири АДРЕСА_1 та інше. (а.с.11-13)

В якості забезпечення виконання
зобов'язань вказаної особи між
позивачем (іпотекодержателем) та
відповідачем ОСОБА_5 було укладено
договір іпотеки від 20 грудня 2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований у
реєстрі за № 8927. (а.с.14-17)

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є
договори.

Оскільки сторони уклали договір,
вони набули взаємних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч.1-5 ст. 3
Закону України «Про іпотеку», іпотека
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду. До іпотеки, яка
виникає на підставі закону або рішення
суду, застосовуються правила щодо
іпотеки, яка виникає на підставі
договору, якщо інше не встановлено
законом. Взаємні права і обов'язки
іпотекодавця та іпотекодержателя
виникають з моменту державної
реєстрації іпотеки відповідно до
закону. Іпотечний договір, предметом
іпотеки за яким є майнові права на
об'єкт незавершеного будівництва,
посвідчується нотаріусом на підставі
документів, що підтверджують майнові
права на цей об'єкт. Іпотекою може
бути забезпечене виконання
дійсного зобов'язання або
задоволення вимоги, яка може
виникнути в майбутньому на підставі
договору, що набрав чинності. Іпотека
має похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За кредитним договором (угодою)
банк або інша фінансова установа
(кредитор) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України встановлює,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів (ст. 1050 ЦК України).

Свої зобов'язання відповідач не
виконав, що призвело до виникнення
заборгованості.

Відповідно до ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» № 898-IV від 5 червня 2003 р. в
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Статтею 12
Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Банк направив позичальнику та
іпотекодавцям вимоги про необхідність
повернути кредит, сплатити відсотки,
штрафні санкції та намір банку
звернути стягнення на предмет іпотеки,
вимога банку не виконана.

Згідно з п. 9 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
виключно позивачеві належить право
вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо).

Рішенням Деснянського районного
суду міста Києва від 29.03.2013 року позов
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за
кредитним договором було задоволено
частково - стягнуто солідарно з ОСОБА_7
та ОСОБА_8 на користь Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» заборгованість за кредитним
договором у розмірі 544031,61 гривень та
судові витрати.

Вищевказане рішення перебуває на
виконанні Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції .

Відповідно до квитанцій
відповідач ОСОБА_5 частково сплачує
заборгованість.

Відповідно до Інформації про
виконавче провадження 14.04.2014 року
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у місті Києві було вчинено
виконавчу дію - звернення стягнення на
майно боржника.

Виходячи з положень ч.2 ст. 16 ЦК
України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону
України "Про іпотеку" не виключається
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
забезпечених іпотекою зобов'язань за
рішенням суду, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо такий спосіб
передбачено іпотечним договором.

За правилами частини першої
статті 610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, 07 червня 2014 року набув
чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті".

Відповідно до Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03
червня 2014 року за №1304-VIІ, вбачається, що
протягом дії цього Закону: 1) не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: - таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; - загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв.метрів для житлового
будинку; 2) не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
інше майно (майнові права), яке
відповідно до законодавства або
кредитного договору підлягає
стягненню з позичальника, зазначеного
у підпункті 1 цього пункту, при
недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки); 3) кредитна
установа не може уступити (продати,
передати) заборгованість або борг,
визначений у підпункті 1 цього пункту,
на користь (у власність) іншої особи.

Судом встановлено, що даний закон
розповсюджує свою дію на
правовідносини, які склались між
сторонами спору.

Матеріалами справи підтверджено та
не заперечується сторонами, що
відповідач ОСОБА_5 одержав кредит у
Банку в іноземній валюті, для придбання
квартири АДРЕСА_1 зі строком
користування 66 місяців зі сплатою
процентів у порядку та розмірах,
встановлених договором. У забезпечення
виконання кредитного договору
відповідач передав в іпотеку квартиру,
загальною площею 45,8 кв.м, жилою площею
18,20 кв.м, що належить іпотекодавцю на
праві власності та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки ф.3 встановлено, що на
спірній жилій площі зареєстровано та
проживає три особи - відповідач, його
дружина та неповнолітній син. (а.с.123)

Таким чином, загальна площа
предмету іпотеки не перевищує 140 кв.м.,
це нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника кредиту
одержаного у Банку в іноземній валюті
зі сплатою процентів у порядку та
розмірах, встановлених договором.

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 21.10.2014 року речові права на нерухоме
майно у ОСОБА_7 відсутні. (а.с.124)

Отже, суд вважає за необхідне
відмовити позивачу в задоволенні вимог
з підстав передбачених ЗУ №1304-VII від 03
червня 2014 року, який набрав чинності з
07.06.2014 року.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України, ст. ст. 15, 16, 526, 625, 627, 629, 632, 1050, 1054
ЦК України, ст. ст. 1, 12, 33, 35, 37, 39, 40 Закону
України «Про іпотеку», ст. 1 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства "ПроКредит Банк" до ОСОБА_5,
який діє в свої інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-ті
особи: Деснянський районний відділ
Державної міграційної служби, Орган
опіки та піклування Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: