Справа № 367/2005/14-ц Головуючий у І
інстанції Линник В. Я.Провадження №
22-ц/780/6808/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 42
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Верланова
С.М.,при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
ОСОБА_7, третя особа: Виконавчий комітет
Ворзельської селищної ради про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом виселення,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя
особа: Виконавчий комітет Ворзельської
селищної ради про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
шляхом виселення. В обґрунтування
своїх позовних вимог ОСОБА_6 зазначав,
що він на підставі рішення
Апеляційного суду Київської області
від 01.04.2013 року по справі є власником
земельної ділянки та житлового будинку
за адресою АДРЕСА_1 В цьому будинку без
законних підстав проживає попередній
власник ОСОБА_5 та її неповнолітній син
ОСОБА_7, чим чиняться йому перешкоди в
користуванні та розпорядженні майном.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно
просив припинити особистий сервітут
ОСОБА_7, право користування житловим
будинком АДРЕСА_1; усунути перешкоди в
користуванні та розпорядженні
житловим будинком АДРЕСА_1; виселити
ОСОБА_5, ОСОБА_7 з житлового будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.
Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з будинку
АДРЕСА_1 Київської області. Вирішено
питання щодо судових витрат. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволені
позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на
наступні питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 3) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі рішення Апеляційного суду
Київської області від 01.04.2013 року (а.с.
5-6) позивачу ОСОБА_6 належить на праві
власності незавершений будівництвом
будинок та земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_1, право на які позивач
зареєстрував належним чином, що
підтверджується Витягами з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(а.с. 7-8).

ОСОБА_5 на даний час проживає в
зазначеному вище будинку разом з
неповнолітнім сином ОСОБА_7, про що
свідчить довідка Виконавчого комітету
Ворзельської селищної ради від 21.11.2013
року № 327 та копія свідоцтва про
народження серія НОМЕР_1 (а.с. 9).

Судом першої інстанції також
встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 не
бажає виселятись із спірного будинку,
не допускає до нього позивача та не
надає можливості вільно
розпоряджатись ним, що підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9,
висновком про відсутність
кримінального правопорушення від
23.12.2013 року (а.с. 18) та актом державного
виконавця ДВС Ірпінського МУЮ від
03.10.2013 року (а.с. 36).

Виходячи з вищевикладеного, місцевий
суд керувався ст.ст. 16, 391, 405, 406 ЦК
України, ст.109 ЖК УССР, ЗУ «Про іпотеку»
та дійшов вірного висновку, що
відповідачка ОСОБА_5 зі своїм
неповнолітнім сином ОСОБА_7, не будучи
членами сім'ї нового власника будинку,
безпідставно проживають в будинку
АДРЕСА_1 та не допускають позивача до
нього, чим порушують його права як
власника будинку, а тому суд в порядку
усунення перешкод позивачу в
користуванні зазначеним будинком
правомірно виселив відповідачку
ОСОБА_5 з її сином ОСОБА_7 з цього
будинку без надання іншого жилого
приміщення.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується судова колегія
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Правовий аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства України
свідчить про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Отже, враховуючи вимоги закону та
встановлені обставини справи, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
позивачем доведено, що відповідачі, не
будучи членами його сім'ї, безпідставно
проживають в належному йому будинку,
чим порушують його права як власника
будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
право власності за позивачем було
зареєстровано з порушенням закону і
стосовно цього відкрито кримінальне
провадження розцінюються колегією
суддів критично, оскільки на час
розгляду справи судом, реєстрація
права власності позивача є чинною і
ніким не скасована.

Стосовно доводів апелянта про те, що
раніше судом вже розглядався
аналогічний позов і судом було
відмовлено у визнанні її втратившою
право на користування спірним
будинокм, то вони колегією суддів не
можкть бути прийняті до уваги, оскільки
попередній позов ОСОБА_6 було заявлено
з інших підстав та з посиланням на інші
обставини, а також до інших сторін в
тому числі.

Крім того, колегія суддів розцінює
критично і доводи апеляції про те, що
відповідач ні до початку процедури
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме, вказаного вище
житлового будинку, ні після його
продажу на прилюдних торгах, не
отримував відповідно до вимог ст.40
Закону України "Про іпотеку" письмове
попередження про звільнення житлового
будинку протягом одного місяця, і
вважає їх безпідставними, оскільки
позивачем, як власником будинку,
пред'явлено даний позов про виселення
відповідача з підстав, передбачених
ст.391 ЦК України, а не відповідно до
вимог Закону України "Про іпотеку".

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованимі підстав для його
скасування та ухвалення нового рішення
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С. Воробйова

С.М. Верланов