Справа № 635/6889/14-ц
Провадження № 2/635/2602/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Харківський районний
суд Харківської області у складі:

головуючий суддя - Савченко Д.М.,

секретар судового засідання -
Журавльова Є.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду в смт
Покотилівка Харківського району
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи - приватний нотаріус ОСОБА_8,
ОСОБА_9, про визнання права власності на
? частину домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_6 (відповідач
1), ОСОБА_7 (відповідач 2), ОСОБА_3
(відповідач 3) та ОСОБА_4 (відповідач 4),
треті особи - приватний нотаріус ОСОБА_8
та ОСОБА_9, в якому просила визнати
договір дарування домоволодіння по
АДРЕСА_1, посвідчений 24 грудня 2007 року
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстровий № 4056, частково недійсним;
визнати за нею право власності на ?
частину домоволодіння по АДРЕСА_1, як
майна, набутого за час шлюбу.

В обґрунтування вимог позивач
посилалася на те, що перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_6 із 1989 року. Шлюб розірвано
рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 30 березня 2009
року.

У 1990-х роках ОСОБА_6 була надана
земельна ділянка, на якій ними спільно
побудовано житловий будинок з
надвірними будівлями, який вважає
спільною власністю подружжя.

У листопаді 2010 року позивачу стало
відомо, що 24 грудня 2007 року ОСОБА_6
подарував спірне домоволодіння своїй
матері - ОСОБА_7

Посилаючись на вказані обставини
позивач просила суд позовні вимоги
задовольнити.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 30 вересня 2011
року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 25 липня 2012 року
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 30 вересня 2011
року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено.

Визнано недійсним в ? частині договір
дарування житлового будинку по
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_10 та
ОСОБА_7 24 грудня 2007 року, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстровий № 4056; визнано за ОСОБА_1
право власності на ? частину житлового
будинку з надвірними будівлями, який
розташований по АДРЕСА_1, як майна,
набутого за час шлюбу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 червня 2014 року
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 30 вересня 2011
року та рішення апеляційного суду
Харківської області від 25 липня 2012 року
в частині позовних вимог про визнання
права власності на ? частину житлового
будинку скасовано, справу в цій частині
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції. В іншій частині
рішення апеляційного суду Харківської
області від 25 липня 2012 року залишено
без змін.

30 липня 2014 року справу прийнято до
провадження Харківським районним
судом Харківської області.

У судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
і просили задовольнити в повному
обсязі з підстав, викладених у позові,
додатково надали письмові пояснення на
обґрунтування своїх вимог.

Відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 надано
письмові заперечення проти позову (т. 2,
а.с. 140, 141), в яких вони вважають позовні
вимоги необґрунтованими, оскільки
відповідач ОСОБА_3 і її чоловік ОСОБА_4 є
законними власниками спірного будинку,
набули та зареєстрували право
власності на нього у встановленому
законом порядку, вклали великі кошти в
ремонт та покращення спірного будинку.

У судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник проти
позову заперечували з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
просили у задоволенні позову
відмовити.

Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а також
треті особи приватний нотаріус ОСОБА_8
і ОСОБА_9 в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, у
зв'язку з чим суд вважає за можливе
розглядати справу без їх участі.

Заслухавши пояснення
представників сторін та дослідивши
матеріали справи, судом встановлено
наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 04 березня 1989
року до 30 березня 2009 року.

Під час шлюбу на земельній ділянці,
належній ОСОБА_6 на праві приватної
власності на підставі державного акта
від 21 січня 1999 року, подружжям
побудований житловий будинок АДРЕСА_1.

Свідоцтво про право власності на
житловий будинок видане виконавчим
комітетом Пономаренківської сільської
ради 30 квітня 1999 року на ім'я ОСОБА_6

Згідно з договором дарування житлового
будинку від 24 грудня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського районного нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрованого в
реєстрі за № 4056, ОСОБА_6, без згоди своєї
дружини - ОСОБА_1, подарував своїй
матері - ОСОБА_7 житловий будинок з
надвірними будівлями, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі Іпотечного договору від
20.07.2011 року, укладеного між ОСОБА_9, та
ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 30, 31), ОСОБА_9 21.09.2011 року
зареєстровано право власності на
спірний житловий будинок, що
підтверджується витягом про державну
реєстрацію прав від 21.09.2011 року (т. 1, а.с.
95).

На підставі Договору купівлі-продажу
житлового будинку від 20.07.2012 року
ОСОБА_9 продала ОСОБА_3 спірний житловий
будинок (т. 1, а.с. 187, 188), у свою чергу
ОСОБА_3 13.08.2012 року зареєструвала за
собою право власності на вказаний
будинок (т. 1, а.с. 189).

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши спірні
правовідносини, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
визнання за позивачем права власності
на ? частину спірного житлового будинку
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 25 липня 2012
року, частково скасованим ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 червня 2014 року, визнано
недійсним договір дарування спірного
житлового будинку, укладений між
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 24 грудня 2007 року.

На час розгляду даної справи власником
спірного житлового будинку є ОСОБА_3,
якою вказаний будинок придбано на
підставі договору купівлі-продажу у
ОСОБА_9, якою у свою чергу право
власності на вказаний будинок придбано
на підставі іпотечного договору,
укладеного з ОСОБА_7

Статтею 204 ЦК України встановлено
презумпцію правомірності правочину,
згідно з якою правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 2 статті 328 ЦК України,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Право власника на витребування майна
від добросовісного набувача
врегульовано статтею 388 ЦК України,
якою визначено, якщо майно за
відплатним договором придбано в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» визначено, що норма
частини першої статті 216 ЦК не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-164цс14.

Таким чином, враховуючи, що спірний
житловий будинок на даний час
знаходиться у правомірному володінні
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, позивач має право
звернутися до суду з віндикаційним
позовом про витребування цього майна
від добросовісного набувача з підстав,
визначених статтею 388 ЦУК України.

Оскільки згідно за статтею 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позовних вимог,
позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1
права власності на ? частину спірного
будинку задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 204, 328, 387, 388 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи - приватний нотаріус ОСОБА_8,
ОСОБА_9, про визнання права власності на
? частину домоволодіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Д.М. Савченко