У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення неустойки
(пені) за прострочення сплати аліментів
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про звільнення від сплати
заборгованості по аліментам та пені за
прострочення сплати аліментів, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кіровського районного суду міста
Кіровограда від 31 липня 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду
Кіровоградської області від 09 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що 22 листопада 2003 року вона
уклала шлюб з ОСОБА_2 21 лютого 2012 року
сторони розлучилися, від шлюбу мають
двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
після розірвання шлюбу залишилися
проживати разом з позивачем.

На підставі рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 24
травня 2013 року відповідач зобов'язаний
виплачувати щомісячно аліменти на
користь позивача на утримання дітей у
розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку
(доходу), але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку починаючи з 27
березня 2013 року та до повноліття
ОСОБА_3, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4; потім в
розмірі 1/4 частки всіх видів його
заробітку (доходу), але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку починаючи з
ІНФОРМАЦІЯ_4 та до повноліття ОСОБА_4,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, відповідач сплачує аліменти не
вчасно та не в повному обсязі,
внаслідок чого за ним утворилась
заборгованість, яка станом на 25 грудня
2013 року становить 4 940,02 грн, що
підтверджується розрахунком
державного виконавця.

З посиланням на ч. 1 ст. 196 СК України
позивач просила суд стягнути пеню за
період з 27 березня 2013 року по 25 грудня
2013 року у розмірі 8 329,37 грн.

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом про
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами, пені за прострочення
сплати аліментів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що до 01
червня 2013 року після розірвання шлюбу
він разом із позивачем проживав однією
сім'єю, при цьому в лютому-березні 2013
року позивач поїхала до м. Москва на
заробітки, діти залишились на його
утриманні, кошти зароблено не було,
потім діти на все літо були відправлені
до родичів у село і ним направлялися
кошти на проїзд та інші витрати дітям,
на даний час кожного місяця сплачує
аліменти в розмірі 1 000 грн, що значно
перевищує суми, що підлягають виплаті.

ОСОБА_1 не займалася вихованням своїх
неповнолітніх дітей про що свідчить
постанова Кіровського районного суду
м. Кіровограда по справі № 404/1331/13-п від
27 лютого 2013 року. Зі змісту якої
вбачається, що остання не займається
вихованням своєї неповнолітньої
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
результаті чого остання 25 січня 2013 року
самовільно залишила місце проживання і
знаходилась у розшуку Кіровського ВМ
УМВС, як безвісті зникла, у зв'язку із
чим ОСОБА_1 притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови про відкриття
виконавчого провадження від 15 жовтня
2013 року, наданою як доказ позивачем, то
підставою для відкриття виконавчого
провадження слугували документ який
вступив в закону силу 24 травня 2013 року,
а заява про примусове виконання подана
02 жовтня 2013 року, а пеня нарахована з
березня 2013 року по жовтень 2013 року, а
тому просив суд звільнити його від
сплати заборгованості по аліментам,
врахувати переплату по аліментам в
рахунок погашення заборгованості в
розмірі 1 306,02 грн в майбутнє погашення
аліментів, звільнити його від сплати
пені за прострочення сплати аліментів
за період з 27 березня 2013 року по 01
жовтня 2013 року.

Рішенням Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 31 липня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Кіровоградської
області від 09 вересня 2014 року, в
задоволенні первісного та зустрічного
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій в частині
відмови у задоволенні первісних
позовних вимог із ухваленням у
вказаній частині нового рішення, яким
позов ОСОБА_1 задовольнити, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що підстави для
скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісних та
зустрічних позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що ОСОБА_2 не ухилявся
від виконання рішення суду, з грудня 2013
року по січень 2014 року старша донька
проживала разом з батьком, в лютому -
березні 2013 року діти перебували на його
утриманні, а з вересня 2013 року батько в
більшому розмірі ніж нараховано
надавав кошти на утримання дітей. Крім
того, судами зазначено, що виконавчі
документи неодноразово поверталися
стягувачу протягом літа 2013 року, а тому
наявна у відповідача в розумінні ч. 1 ст.
196 Сімейного кодексу України
заборгованість, виникла не з його вини.

Доводи касаційної скарги, перевірені
вивченням матеріалів справи, висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи було
неправильно застосовано норми
матеріального права або порушено норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК
України, за наслідками розгляду
касаційної скарги суд касаційної
інстанції має право постановити ухвалу
про відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін,
оскільки судом першої та апеляційної
інстанцій не було допущено
неправильного застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 31 липня 2014 року
та ухвалу Апеляційного суду
Кіровоградської області від 09 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
Т.Л. Ізмайлова